ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 23, פרוטוקול מספר 72, 2020-09-23 09:00

רם שפע: בוקר טוב לכולם.

רם שפע: אני חושב שככל שהימים עוברים, יותר ויותר אזרחים מבינים שאנחנו באמת מתמודדים בסיטואציה מאוד מאוד מאוד מאתגרת.

רם שפע: היו בהתחלה אנשים שהרשו לעצמם לזלזל בקורונה, ואני חושב שלאט לאט המיינסטרים, כולנו, מבינים שהמצב מאוד קשה, התחלואה עולה כמעט בכל המדדים, וגם הממשלה מבינה שצריך ללכת לסיטואציה מאוד לא נעימה שאני חושב שאף אחד לא רוצה בה.

רם שפע: אנחנו רואים תהליך כזה גם במדינות אחרות, והסיטואציה של הימים האחרונים היא שהמדינה יצרה איזשהו סגר נושם שיש בו הרבה התניות אבל יש בו גם הרבה פתחים והתאמות לחלק מהאוכלוסיות, אני לא מוכן להתעלם מזה ואני חושב שאנחנו צריכים להישאר אחראים.

רם שפע: אני רוצה להסביר מה קורה פה ולוודא שכולם מבינים את הסיטואציה שאנחנו נכנסים אליה.

רם שפע: אנחנו דרשנו מהממשלה בשבוע שעבר בעצם לפצל את הסעיפים בתקנות שנשלחות אלינו כדי שתהיה לנו אפשרות להתייחס אחרת לגנים ולכיתות הנמוכות מאשר לכיתות הגבוהות, שברור – כפי שדיברנו פה כבר כמה פעמים וגם משרד הבריאות הציג – נתוני ההדבקה שם אחרים לחלוטין.

רם שפע: הממשלה לא עשתה את זה.

רם שפע: היא שלחה לנו תקנות, למעט כמה שינויים קטנים שתכף נדבר עליהם, חלקם גם חשובים אבל את המסה הגדולה של השינויים שאנחנו רצינו הממשלה לא עשתה ובעצם שמה אותנו שוב באותה סיטואציה שבה אין לנו יכולת להחריג.

רם שפע: אבל לא רק זה.

רם שפע: בינתיים, קבינט הקורונה אתמול, אחרי הרבה מאוד שעות של דיונים, עדיין לא סיים את ההתכנסות שלו לגבי מה קורה עם שוק העבודה.

רם שפע: ובעצם, הסיטואציה הזאת – אין גנים, אין כיתות נמוכות אבל בערך מיליון צעירים צריכים לצאת לעבודה - אני חושב שהסיטואציה הזאת לא אמורה להיות מקובלת על אף אחד מאיתנו.

רם שפע: אני מפה פונה גם לראש הממשלה וגם לשר האוצר – אתם צריכים להסתכל למיליון צעירים בעיניים ולהגיד להם, אנחנו רואים את המצוקה האדירה שאתם נמצאים בה, אנחנו רואים שאנחנו לא מאפשרים לכם להתנהל היום בחיים נורמליים שבהם הילדים שלכם בבית, אתם בבית, וזה לא משנה אם אתם זוג עצמאים מכפר יונה עם שלושה ילדים שאין לכם שום יכולת לעבוד בימים האחרונים כי יש שלושה ילדים בבית והם צריכים להיות בזום, למרות שברור שהם לא יכולים להיות שש שעות בזום כי איזה ילד בכיתה א' או ב' יכול להיות שש שעות ברצף בזום?

רם שפע: אגב, אני לא מדבר על גננות ומורות שצריכות לעשות את זה, שגם הן, בזמן שהן מלמדות, הילדים שלהן בבית, וזה אותו ציבור ענק שמרגיש כבר הרבה זמן שאנחנו לא מספיק רואים אותו ואנחנו לא מסתכלים לו בעיניים, ומבינים שהוא גם נושא בנטל הכלכלי האדיר של מדינת ישראל.

רם שפע: זה אותו ציבור שיצטרך להוציא אותנו מהמצב הקשה הזה שאנחנו נמצאים בו ולהחזיר את המשק לפעולה, אבל בינתיים הם מג'נגלים.

רם שפע: גם אני, יצאתי הבוקר מהבית כשאשתי מבואסת, שבוזה, כי כבר כמה ימים כמובן שהיא עם שני הילדים לבד בבית, והבייביסיטר מצוננת ולא יכולה לבוא, ומתוסכלת מזה שאני לא נמצא.

רם שפע: אז גם אני אמרתי לה שמחר אני אצטרך לבטל את כל הלו"ז שלי ולהיות בבית כי אין לי פתרון אחר ואין לי מה לעשות.

רם שפע: וברור לכם, וכולם יודעים ובואו לא נתכחש לזה, הרבה מאוד הורים, הפתרון היחיד עבורם זה הסבא והסבתא.

עוזי דיין: אנחנו, אין לנו מה להתלונן.

עוזי דיין: אנחנו ממש לא באותו מצב.

רם שפע: אני מסכים.

רם שפע: רק הבהרתי שאני מכיר את זה גם מהבית.

רם שפע: נכון, אתה צודק.

רם שפע: אנחנו מדברים על הורים שאין להם יכולת לקחת בייביסיטר או לשלם כל כך הרבה כסף כל יום למישהו שייתן להם מענה.

רם שפע: לכן אני אומר, אם הגנים והכיתות הנמוכות סגורים, המשוואה צריכה להיות ברורה - אני חושב שבהקשר זה אנחנו צריכים להיות בקונצנזוס, גם עם הממשלה - המשוואה אומרת, אם אתם לא נותנים להורים שיהיה להם פתרון בגנים ובכיתות הנמוכות, צריך לדאוג להם.

רם שפע: צריך לדאוג להם או בלהביא חוק שלא יפטרו אותם, אנחנו יכולים לעשות את זה ביחד, או לתת ימי חופש נוספים, או לוודא שהם מקבלים איזשהו מענק מהמדינה.

רם שפע: אני שומע שגם שר האוצר ושר הבריאות מבינים את זה.

עוזי דיין: צריך לפצות אותם.

רם שפע: צריך לפצות אותם.

רם שפע: לא יכול להיות שאותם אנשים ירגישו כבר כזו תקופה ארוכה שהם הנטל של מדינת ישראל ושאנחנו לא מסתכלים להם בעיניים.

רם שפע: אז אני רוצה להבטיח להורים – אלה שמסתכלים עלינו ואלה שלא – שאנחנו פה, אני מקווה כל ועדת החינוך, מבינה באמת לעומק את המצוקה האדירה שהם נמצאים בה כבר תקופה ארוכה בזמן הקורונה ואנחנו נעשה כל מה שאנחנו יכולים כדי שאם מערכות החינוך יישארו סגורות, המדינה תדאג להם לאיזשהו פיצוי כלכלי או כל דרך שאפשר כדי שכלכלית הם יצליחו להתמודד עם זה.

רם שפע: עוד בכלל לא דיברתי, ואני בטוח שהרבה חברי כנסת ידברו על זה פה, על כל האספקט החינוכי, על העובדה שילדה בכיתה א' צריכה להישאר חמש שעות בבית ולהיות בטיקטוק כי מה היא תעשה?

רם שפע: כי ההורים שלה צריכים בינתיים לג'נגל בעבודה.

רם שפע: וזה קורה לכולנו, כולנו מהנהנים פה, כולכם, כי אתם יודעים שזאת המציאות שכולנו מתמודדים איתה, ואת המציאות הזאת אנחנו חייבים לשנות.

רם שפע: לכן, אני אומר פה וזה מה שאני ממליץ לוועדה לעשות.

רם שפע: אני חושב שכל עוד הממשלה, קבינט הקורונה, מתכנס רק ב-11:00, והוא עוד לא יודיע מה קורה עם שוק העבודה, ועוד לא ברור אם יש הגבלות או אין הגבלות, אנחנו, אסור לנו לאשר את התקנות שיגיעו אלינו ואנחנו לא יכולים להשאיר את מערכת החינוך סגורה כל עוד אנחנו לא יודעים שההורים מקבלים משהו מהמדינה, ואני כבר שומע שגם הממשלה מבינה את זה.

רם שפע: אנחנו צריכים לדעתי לחכות, לא להעלות להצבעה את התקנות האלה ולהבהיר מפה שהמשוואה, הורים מקבלים משהו מהמדינה כל עוד מערכת החינוך שלהם סגורה.

רם שפע: זאת המשוואה בעיניי שאנחנו צריכים לייצר.

רם שפע: עד כאן דבריי לבוקר.

אורלי פרומן: רם, זה לא רק הורים.

אורלי פרומן: להורים האלה יש מעסיקים.

אורלי פרומן: גם אם הם יקבלו פיצוי, מעסיקים צריכים להיות פתוחים לעניין הזה, זה לא מובן מאליו.

אורלי פרומן: יש מעסיקים שלא מוכנים לקבל את ההיעדרות ודורשים למצוא פתרונות כאלה ואחרים, אז יש פה גם את הצד של המעסיקים.

רם שפע: מסכים בהחלט.

רם שפע: גם המעסיקים בהקשר הזה.

רם שפע: אגב, גם הם, אותם מעסיקים צעירים או שיש להם עסק – לא משנה, אם הם עצמאים או לא – גם הם נמצאים באותו ג'ינגול לא אפשרי שפשוט אי אפשר להתנהל בתוכו.

אורלי פרומן: נכון, אבל לא כולם.

אורלי פרומן: מבחינתו, העסק הפרטי פתוח והוא צריך - - -

קטי קטרין שטרית: אני רוצה להבין למה אתה מתכוון.

קטי קטרין שטרית: מחר אתה בחופש כי אתה צריך להחליף את אשתך.

קטי קטרין שטרית: יכול להיות שהיום לא יגיעו התשובות, אז מערכת החינוך ממחר נפתחת?

רם שפע: לא.

קטי קטרין שטרית: אני רוצה להבין לאיזה כיוון אנחנו הולכים כי לא כל כך הבנתי.

רם שפע: מה את רוצה שיקרה עם מיליון הורים היום?

רם שפע: מה את רוצה שאנחנו נגיד להם, זאת השאלה.

קטי קטרין שטרית: אתה שואל אותי מה אני רוצה?

קטי קטרין שטרית: אני רק ראיתי את הנתון של גמזו לפני מספר דקות, של כמעט 7,000 חולים, אז אני רוצה לדעת אם אנחנו נצטרף למאמץ לעשות את זה ל-10,000 או מעל.

קטי קטרין שטרית: אני רק רוצה לדעת לאיזה כיוון אנחנו הולכים כי לא הבנתי את זה.

עוזי דיין: קטי ואחרים, הנקודה היא סבוכה אבל לא כדי כך.

עוזי דיין: יש פה שאלה אחת, האם אנחנו אומרים, תפתחו את מערכות הלימוד כי אחוזי ההידבקות הם יותר נמוכים, כי זה יותר בטוח וכולי, עם כל המשמעויות, או שאנחנו מעדיפים את הבריאות על הנושא הכלכלי, מה שלדעתי הוא הדבר הנכון כי אנחנו לא יודעים המון דברים.

עוזי דיין: תזכרו איך התחלנו, איפה אנחנו נמצאים היום, ועוד היום אנחנו לא יודעים המון דברים.

עוזי דיין: למשל, האם צעירים, כולל ילדים, כן נדבקים, והדבר משפיע למשל על כלי הדם שלהם, ואנחנו נדע את זה רק בעוד כמה שנים.

עוזי דיין: אנחנו לא יודעים למשל את הנתון הזה כרגע.

קטי קטרין שטרית: אני אשלח אותך למאמר שקראתי אתמול, מאמר של חוקרים מאוקספורד שאומרים, אף אחד לא יודע מה ההשלכות של הנגיף הזה.

עוזי דיין: קטי, אני מהליכוד, לא תצליחי - - -

קטי קטרין שטרית: לא, אני לא באה אליך בטענות.

קטי קטרין שטרית: הפכנו כולנו להיות מומחים לנגיף הקורונה.

עוזי דיין: כיוון שאנחנו לא יודעים הרבה דברים, אנחנו צריכים להעדיף את הנושא הבריאותי במקרה הזה ולפצות את הצד הכלכלי.

עוזי דיין: מה זה הצד הכלכלי?

עוזי דיין: פה צריך להיכנס, יש פה הרבה נתונים - שני ההורים עובדים, אחד מהם עובד, המעסיקים שנאמר פה בצדק רב.

עוזי דיין: אנחנו צריכים להבטיח מול הממשלה שאם מערכת החינוך לא עובדת, מפצים את ההורים, סוגרים עם המעסיקים ומקבלים כך שאפשר לחיות בכבוד.

עוזי דיין: החיים האלה הם לא נוחים, יש פה פגיעה חינוכית פדגוגית בילדים, נכון; יש פגיעות פסיכולוגיות, יש הרבה בעיות, אבל ככה ממצים את העדיפות של הבריאות בשלב הזה, וזה יעלה לנו בלפצות אותם, עם כל המשמעויות, אבל על זה אנחנו צריכים להתעקש ולכן אני מקבל את הגישה הזאת.

רם שפע: אני שמח שאתה מסכים.

רם שפע: מישהו מחברי הכנסת רוצה להתחיל?

רם שפע: בבקשה, אנדרי קוז'ינוב.

אנדרי קוז'ינוב: תודה רבה.

אנדרי קוז'ינוב: יש פה כמה סוגיות.

אנדרי קוז'ינוב: אם כבר התחלנו לדבר על הכלכלה – עוזי, אני רוצה לתת כמה נתונים.

אנדרי קוז'ינוב: לפי אומדן של בנק ישראל מאפריל, המצב לא ממש השתנה מאז מבחינת הנפשות הפועלות, אז יש לנו ככה.

אנדרי קוז'ינוב: סך כל משקי הבית, עם שני מועסקים וילדים הזקוקים להשגחת מבוגר אחד או שניים – 479,000 משקי בית, שזה בערך 85% ממשקי הבית שאין להם פתרונות חלופיים.

אנדרי קוז'ינוב: אנחנו מדברים באמת על מיליון צעירים, כמו שרם אמר.

אנדרי קוז'ינוב: סך כל משקי הבית בהם מבוגר מועסק נשאר להשגיח על הילדים, שלושה או ארבעה ילדים – 407,000; הפגיעה למשק לשבוע – 2.6 מיליארד שקלים, של התוצר המקומי הגולמי.

אנדרי קוז'ינוב: זו הפגיעה.

אנדרי קוז'ינוב: אם אתם מדברים במושגי הכלכלה, זה סדר הגודל של הפיצוי שאמור להיות – גם למשק, גם להורים, גם למעסיקים, גם למסגרות החינוך הפורמלי והבלתי פורמלי.

אנדרי קוז'ינוב: אם אנחנו כבר מדברים על 6,700 חולים היום, יש לי פה גם מחקר של ארגון הבריאות העולמי מתחילת החודש, מה-14 בספטמבר, ותרשו לי לצטט באנגלית, אני מצטט במלואו מה שכתוב פה: "The extent to which children contribute to transmission of SARS-CoV-2 remains incompletely understood.

אנדרי קוז'ינוב: Young children seem to have lower susceptibility to infection compared to adults, with susceptibility generally increasing with age.

אנדרי קוז'ינוב: Children under the age of 10 seem to become infected less frequently than adults and adolescents, whereas the epidemiology among adolescents is more like that of young adults.

אנדרי קוז'ינוב: Current evidence from contact tracing and cluster investigations also suggests that children are less likely than adults to be main transmitters of infection.

אנדרי קוז'ינוב: For example, a recent study from the Republic of Korea of both household and non-household contacts suggests that infected children under 10 years of age are less contagious than infected adults.

אנדרי קוז'ינוב: " "Studies in educational settings suggest that the introduction of the virus generally started with infected adults.

אנדרי קוז'ינוב: Staff-to-staff transmission was more common than staff to student transmission, and student-to-student transmission was rare."

עוזי דיין: מה אתה מסיק מזה?

אנדרי קוז'ינוב: מה שאני מסיק מזה, ובהינתן הנתונים של משרד העבודה והרווחה, מבחינת אחוזי הדבקה דווקא בגנים ובגילאים הצעירים, עד גיל שלוש או עד גיל שש, בעצם הילדים האלה - - -

קטי קטרין שטרית: יושבת-ראש הסתדרות המורים, אין לך גננות שנדבקו, אין מורים - - -

אנדרי קוז'ינוב: תן לי בבקשה להשלים.

קטי קטרין שטרית: הם לומדים על ידי רובוטים.

קטי קטרין שטרית: רובוטים מלמדים אותם.

רם שפע: בבקשה.

רם שפע: קטי, תני לו להשלים.

אנדרי קוז'ינוב: מה הקשר לרובוטים?

אנדרי קוז'ינוב: אני עכשיו מקריא לכם, אני לא ממציא את זה.

קטי קטרין שטרית: לא, לא, אתה צודק.

קטי קטרין שטרית: המגפה איתנו שנים רבות, כך שיש מחקרים שבאים ומוכיחים.

קטי קטרין שטרית: יש גם מחקרים שאומרים הפוך.

אנדרי קוז'ינוב: זה ארגון הבריאות העולמי שכולם מפנים אליו.

אנדרי קוז'ינוב: אני אשמח אם תתנו לי להשלים.

עוזי דיין: אין שוויון בין המדינות.

עוזי דיין: לא מסיקים מדרום קוריאה לפה.

אנדרי קוז'ינוב: אבל זה בדיוק היה הטיעון של משרד הבריאות כל הזמן להשוות לדרום קוריאה.

אנדרי קוז'ינוב: אז הינה, הינה לכם השוואה לדרום קוריאה.

אנדרי קוז'ינוב: בסופו של דבר, אתם מדברים פה על טיעונים של פיצוי וכאלה.

אנדרי קוז'ינוב: הנתונים עדיין מצביעים על תחלואה נמוכה בגילאים האלה.

אנדרי קוז'ינוב: היעדר הפתרון לגילאים האלה – עוד קצת נתונים – אתם יודעים כמה בקשות לפתיחת מסגרות חינוך לגיל הרך הוגשו לעובדים חיוניים?

אנדרי קוז'ינוב: נכון לאתמול בערב היו 4,975 בקשות לפתוח מסגרות, כשבכל מסגרת זה בין שישה לשמונה ילדים.

אנדרי קוז'ינוב: זה אומר 30,000 ילדים כבר.

אנדרי קוז'ינוב: אני כבר לא מדבר על החינוך המיוחד, שם יש 4,000 ילדים שצריכים פתרון.

אנדרי קוז'ינוב: זה הילדים של הגננות ושל הצוות.

אנדרי קוז'ינוב: מה שעושים פה, ברגע שמשאירים את כל שאר הגנים סגורים, ופותחים פה שמרטפיות כאלה, במקום להשאיר את הילדים במסגרות הרגילות שלהם, שאלה מסגרות קבועות עם צוות קבוע, לוקחים מכל הקצוות, מקבצים אותם ביחד, מגדילים את החשיפה ואז באים בתלונות.

אנדרי קוז'ינוב: הרי מגדילים את החשיפה.

עוזי דיין: אבל אנחנו אמרנו שאין מניעה לא לעשות - - -

אנדרי קוז'ינוב: עוזי, תן לי בבקשה להשלים.

עוזי דיין: לא, כי לא ברור.

עוזי דיין: אתה זורק נתונים מכל מיני מקומות.

עוזי דיין: הנתונים כולם נכונים אבל נכונים למצבם, ובסוף השאלה – הרי ההדבקות מהגנים זה לא דווקא בגלל הילד, זה בגלל שבאים ההורים איתו - - -

אנדרי קוז'ינוב: אני עדיין לא הגעתי לגיל של כיתות א' עד ג', אני מדבר מניסיון אישי.

אנדרי קוז'ינוב: בגן רגיל שמקפיד על הנחיות ההורה לא חוצה את הפרגוד של הגן.

אנדרי קוז'ינוב: אתה מוסר את הילד, אתה לא נפגש עם הורים אחרים.

עוזי דיין: מקפיד על ההנחיות זה לא ישראל.

עוזי דיין: זה מקום אחר.

יפה בן דוד: איך הוא יכול להקפיד על הנחיות כשיש לך 35 ילדים בגן, אתה לא יכול לשמור שני מטר מרחק, והגננת לא יכולה לשים מסיכה?

קטי קטרין שטרית: אם היא תשים מסיכה, הילד ייבהל.

יפה בן דוד: בדרום קוריאה מנקים להם את הסוליות של הנעליים לפני שהם נכנסים, על מה אתם מדברים.

יפה בן דוד: מספר הילדים מצומצם, 12 ילדים בכיתה.

אנדרי קוז'ינוב: אני מודה שאתם מתפרצים אבל בכל מקרה, אפרופו שמירת מרחק, לפי אותו מחקר, בגילאים האלה אין שום המלצה לילדים ולצוות הקבוע לחבוש מסיכות, ואני מודע לכל העניין של גילאים בסיכון.

עוזי דיין: אם אתה בעד שעד כיתה ה' נגיד או עד גיל מסוים כולם ילמדו, אז תגיד את זה, זה לגיטימי.

עוזי דיין: אני לא בעד.

קריאות: - - -

רם שפע: אני חייב להגיד - מותר שתהיה מורכבות.

רם שפע: זה לא אומר שהוא חושב שכולם צריכים לחזור ללמוד.

רם שפע: הוא מציג מורכבות, גם יפה בצדק מציגה את המורכבות שלה.

רם שפע: אנחנו בסיטואציה קשה.

רם שפע: לא צריך שהכול יהיה דיכוטומי.

רם שפע: באמת קשה.

אנדרי קוז'ינוב: מה שאני אומר, שהסגירה של מערכת החינוך לגיל הרך זה פגיעה מטורפת בהורים, זה פגיעה מטורפת בילדים, אני כבר לא מדבר על ילדים בחינוך המיוחד – דיברתי על זה בפעם הקודמת – וזה גם לא ייתן פתרון מבחינת הורדת התחלואה כי התחלואה לא באה משם.

קטי קטרין שטרית: הנתונים שם קשים מאוד.

עוזי דיין: עצם העובדה שהממשלה לא הביאה ולא החריגה, לא אפשרה להצביע על תקנות בנפרד, והביאה את זה שוב כמקשה אחת, ועצם העובדה שאתה מציע, אדוני היושב-ראש, לא להעלות את זה להצבעה כדי לא לפתוח את כל מערכת החינוך – ואני מבין את זה כי בכיתות הגבוהות באמת אחוז ההדבקה הוא גבוה ואין שום הצדקה לפתוח את מערכת החינוך במלואה – אבל עצם העובדה שאנחנו נימנע מלהצביע או מלהחריג את זה, זה אומר שבפעם הבאה הממשלה ב-8 באוקטובר תעשה בדיוק את אותו תרגיל ותביא את זה שוב פעם כמקשה אחת, ואנחנו ניגרר.

עוזי דיין: עכשיו יתקפו אותי על האמירה הפופוליסטית של פיקוח פרלמנטרי.

עוזי דיין: אז הינה הפיקוח הפרלמנטרי.

עוזי דיין: גוררים אותנו באף ולא נותנים לנו שום יכולת להשפיע על החלטות הממשלה מקשה אחת, ומצפצפים על כל הדרישות של הוועדה מהפעם הקודמת.

רם שפע: תודה רבה.

עוזי דיין: וזה נימוק לשלוח את כולם לגנים?

אנדרי קוז'ינוב: לא.

אנדרי קוז'ינוב: זה נימוק של התנהלות הממשלה ויז-א-וי כנסת.

עוזי דיין: זה בסדר אבל השאלה אם המסקנה מזה היא לשלוח - - -

אנדרי קוז'ינוב: המסקנה מזה עדיין לפתוח את מערכת החינוך בגיל הרך.

רם שפע: בואו ניתן לחברי כנסת נוספים לדבר.

רם שפע: יוראי, בבקשה.

יוראי להב-הרצנו: אני רוצה להתחבר לדברים שלך מתחילת הדיון, שעם הרוח שלהם אני מסכים.

יוראי להב-הרצנו: אני חושב שהבעיה הזאת היא מורכבת ואי אפשר להתייחס אליה בצורה חד-ממדית.

יוראי להב-הרצנו: זה לא אתגר של מערכת החינוך פר סה, צריך לראות מה המענה של הממשלה גם למערכות שעוטפות את מערכת החינוך.

יוראי להב-הרצנו: אני יכול להגיד – אומנם אין לי ילדים, זה מסיבות אחרות, אבל חברים שלי, יש להם ילדים קטנים בדיוק בגילאים האלה, ואתה יודע מה הפתרון שהם מצאו?

יוראי להב-הרצנו: לשלוח את הילדים לסבתא כי הם לא יכולים ללכת לעבוד בבית כשיש להם שלושה ילדים או שני ילדים.

יוראי להב-הרצנו: אני לא אכנס לדיון הבריאותי ענייני האם אפשר לפתוח את גני הילדים, האם יש שם הדבקה או אין הדבקה.

יוראי להב-הרצנו: אני ער לדברים של יפה בן דוד, למצוקה של אנשי ההוראה, שחשוב וצריך להגן עליהם ולפצות אותם כי הם המשאב הלאומי שלנו.

יוראי להב-הרצנו: יחד עם זאת, במידה וההחלטה היא לא לפתוח את גני הילדים, צריך לראות מה המענה של משרד האוצר, של הממשלה, לנושא הזה.

יוראי להב-הרצנו: יש פה מצוקה, והפתרונות בשטח מסכנים את האוכלוסייה שנמצאת הכי הרבה בסיכון.

יוראי להב-הרצנו: לכן, אני רוצה להבין, אני לא יודע מה תהיה ההחלטה פה, האם מביאים את התקנות לאישור כאן עכשיו או מחכים עד אשר תגיע הבשורה מהממשלה.

יוראי להב-הרצנו: אני רוצה להבין, במידה ולא פותחים את גני הילדים, שזו החלטה שאפשר להתווכח עליה אבל אם מקבלים אותה, מה המערכים שנותנים להורים, לאנשי ההוראה, שמפצים על הדבר הזה, כי עד עכשיו אני לא מבין.

יוראי להב-הרצנו: אנחנו מנהלים פה דיון חד-ממדי האם נכון או לא נכון על בסיס מחקרים כאלה ומחקרים אחרים.

יוראי להב-הרצנו: אני, מקובל עליי עמדת משרד הבריאות בהקשר הזה כי אלה גורמי המקצוע שעל בסיסם אנחנו צריכים לקבל החלטות.

יוראי להב-הרצנו: אני לא איש בריאות.

יוראי להב-הרצנו: אני יודע לקרוא מחקרים באנגלית וגם בצרפתית, אבל אני לא יודע לקבל החלטות על בסיסם, אני צריך שגורמי המקצוע – שהם האנשים המוסמכים – ימליצו לוועדה הזאת מה צריך לעשות, ולמול האמירה הזאת צריך לייצר מערך כלים חברתי כלכלי תמריצי, שיגן על כל הגורמים ויאפשר את המשך החיים התקינים במדינת ישראל.

עוזי דיין: אבל זה מה שהוצג כאן.

יוראי להב-הרצנו: לא, עוזי, לא.

יוראי להב-הרצנו: אני לא מצליח להבין מה המענה הכלכלי התמריצי.

יוראי להב-הרצנו: אין פה שום התייחסות לשוק העבודה, אין פה שום התייחסות להורים הצעירים, אין פה שום התייחסות למה שקורה בשטח.

יוראי להב-הרצנו: אני מביא את הקולות מהשטח, חברים שלי שולחים את הילדים שלהם להורים שלהם, לסבים ולסבתות, ומסכנים אותם, אז אני מבקש לדעת מה המענה של ממשלת ישראל.

עוזי דיין: מענה כלכלי עוד אין, זה נאמר במפורש.

יוראי להב-הרצנו: אבל על זה מדובר.

עוזי דיין: בסדר, אז מה יעזור שתגיד זה לא חד-ממדי.

אורלי פרומן: אי אפשר לנתק את ההחלטות.

רם שפע: הוא אומר שעדיין אין.

רם שפע: זה תפקידנו, אתם מסכימים.

עוזי דיין: רצוי רק שאנחנו נהיה מסקנתיים באיזושהי צורה.

רם שפע: כל אחד יש לו מסקנה אחרת.

רם שפע: מה הבעיה?

יוראי להב-הרצנו: עוזי, תפקידנו להביא את הקולות מהשטח ולפקח על עבודת הממשלה.

עוזי דיין: לא.

עוזי דיין: תפקידנו לא להביא את הקולות מהשטח.

יוראי להב-הרצנו: מה זאת אומרת?

יוראי להב-הרצנו: אנחנו מייצגים ציבור ואני אומר לך שבמסגרת הפיקוח שלי על עבודת הממשלה אני מזהה פה פער.

יוראי להב-הרצנו: היעדר מענה כלכלי זה לא גזירת שמים.

עוזי דיין: נכון.

יוראי להב-הרצנו: אני מצפה מהממשלה, בהמשך לדברים של רם שפע, להיכנס ולתת מענה.

רם שפע: חבר'ה, אתם מסכימים.

עוזי דיין: מקובל.

רם שפע: בבקשה, חברת הכנסת תהלה פרידמן.

תהלה פרידמן: אני רוצה להגיד שלושה דברים.

תהלה פרידמן: אחד, שהקריאה שלך – שאני מאוד מאוד מזדהה איתה – לקוהרנטיות, היא הדבר.

תהלה פרידמן: אנחנו לא מוכנים לדון בדברים האלה כבדידים, והאמירה כלפי הממשלה היא, אנחנו מצפים למבט קוהרנטי, והורים עובדים, יש מסגרות; אין מסגרות, יש פתרון להורים, זהו.

תהלה פרידמן: לא להתייחס לשני הדברים האלה בנפרד.

תהלה פרידמן: שנית, דעתי הייתה מראש שנכון לפתוח את הגנים.

תהלה פרידמן: אני חייבת לומר שאני מקבלת את זה שגם אם צודק אנדרי והנתונים הם כאלה שמאפשרים לפתוח את הגנים, שוב, אי אפשר לקחת את הגנים ולתלוש אותם מהמבט הכללי, ואם אנחנו רוצים לשדר ושיהיה לנו מסר ציבורי קוהרנטי שאומר – המצב חמור, זו אזעקת אמת – אנחנו לא יכולים לשדר מסר כפול.

תהלה פרידמן: לכן, אפילו אם נקודתית אתה צודק – ואני נוטה לחשוב שאתה צודק – אני אומרת, פתחתי את השבוע ודעתי הייתה שצריך לפתוח גנים, יש לי גם חמישה ילדים בבית ואת הג'ננה המשוגעת שהורים בתוכה אני חווה באופן האישי ביותר כמו כולם, והמצב הוא פשוט בלתי אפשרי.

תהלה פרידמן: ועדיין, אני מבינה שאם אנחנו רוצים לשדר זו אזעקת אמת, אסור ללכת לבתי כנסת ביום כיפור ואסור להתקהל, וצריך להקפיד, אנחנו לא יכולים לקחת את הגנים ולהחריג אותם.

קטי קטרין שטרית: תהלה, תגידי גם הפגנות, לא רק תפילות.

תהלה פרידמן: אמרתי.

רם שפע: היא אמרה, להגביל התקהלויות.

קטי קטרין שטרית: התקהלות זה יכול להיות חתונה וזה יכול להיות עוד דברים.

קטי קטרין שטרית: חשש להגיד את המילה.

תהלה פרידמן: אמרתי התקהלויות.

קטי קטרין שטרית: שמא מישהו יתקיף אותה.

תהלה פרידמן: לא, אני גם רוצה להגיד.

תהלה פרידמן: שמעתי אתמול את עפר שלח, קראתי בהערכה גדולה את מיקי גיצין, ראיתי אנשים מתוך ההפגנות שאומרים הגיע הזמן להגביל, ואני מזדהה ואני מקווה שירבו קולות כאלה.

קטי קטרין שטרית: ואני שמעתי את רבני צוהר הבוקר – כל הכבוד.

תהלה פרידמן: בדיוק אותו דבר.

קטי קטרין שטרית: כל הכבוד.

קטי קטרין שטרית: הם אמרו, ההיפך, התפילה הרבה יותר חזקה - -

רם שפע: תהלה אומרת את זה כבר שבוע.

קטי קטרין שטרית: - - הרבה יותר טובה אם כל אדם יעשה את זה בביתו.

קטי קטרין שטרית: לא קורה שום דבר, לא חייבים להתקהל.

תהלה פרידמן: גם לא סביר להתקהל בבית כנסת בשביל לצעוק "מנע מגפה מנחלתך".

תהלה פרידמן: לא הגיוני, אי אפשר.

וליד טאהא: את אומרת שאפשר לומר את זה מהבית גם.

קטי קטרין שטרית: גם בהר הבית, 12 עד 22 אלף איש עולים כל יום שישי.

קטי קטרין שטרית: 18 עד 22 אלף איש כל יום שישי.

קטי קטרין שטרית: בגל הראשון הווקף עמד בזה ולא נתן את העלייה, ועכשיו הוא כביכול אמר לא.

קטי קטרין שטרית: אנחנו יודעים שבמזרח ירושלים יש - - -

תהלה פרידמן: נכון.

תהלה פרידמן: המצב במזרח ירושלים קטסטרופלי.

וליד טאהא: אבל יש הגבלות.

קטי קטרין שטרית: זה לא משנה.

קטי קטרין שטרית: זה לא עניין של יהודים, ערבים, נוצרים.

קטי קטרין שטרית: יש מגפה שהיא מגפה חמורה מאוד וצריך פשוט לא להתקהל – לא חתונות, לא התקהלויות, לא הפגנות.

תהלה פרידמן: כיוון שאני אומרת, נדמה לי שאנחנו מיושרים על הדבר הזה, אז אני תומכת מאוד בהצעה של היושב-ראש וחושבת שנשהה את ההצבעה – פייר, כאמצעי לחץ על הממשלה – לתת פתרון למשפחות ולייצר קוהרנטיות בהסדרים.

רם שפע: בבקשה, חבר הכנסת ווליד טאהא.

וליד טאהא: תודה רבה, היושב-ראש, אני גם התחברתי לפתיח שלך כי גם אני בא מהשטח עם המון המון שאלות שאין לאף אחד מאיתנו תשובות לגביהן.

וליד טאהא: הבלבול הוא זה ששולט, כמעט בכל התחומים.

וליד טאהא: אף אחד לא יכול להגיד לנו בוודאות מה צריך לעשות בנושא X, וכל הוויכוחים לפעמים, קטי, מקבלים גם מימדים פוליטיים, הכול מתערבב אחד בתוך השני, והסיבה ידועה.

וליד טאהא: אנחנו נמצאים בתוך מגפה שעוד לא חלפה, ואף אחד מאיתנו לא התנסה – אנחנו כמה חודשים כבר בתוך זה ולא יודעים ללמוד את זה כי זה גם משנה אופנים, אבל צריכים לתת מענה גם לתופעות שקורות ביום-יום.

וליד טאהא: נגיד, אימא שיש לה שני ילדים, אחד מהם נכנס לכיתה א' השנה, אחד מהם בגיל גן, שלוש שנים, האימא הזאת היא גם מורה – יפה – והיא גם מורה במסגרת חינוך מיוחד, היא חייבת לצאת.

וליד טאהא: הרי החינוך המיוחד הוחרג מכל ההחלטות שהיו, היא צריכה לצאת לעבודה ולהשאיר בבית ילדה שנכנסה לכיתה א' השנה ללמוד בזום.

וליד טאהא: מישהו מכם יודע להסביר לי כיצד ילדה בכיתה א' יודעת להתחבר לזום לבד וללמוד לבד, כאשר האימא שלה חייבת להיות במקום העבודה שלה?

וליד טאהא: זה נשמע אבסורד, זה נשמע לא הגיוני.

וליד טאהא: מי ששולח את הילדים לסבא ולסבתא, עדיין מצא פתרון, אבל לא כולם יודעים למצוא את הפתרון לשלוח את הילדים לסבא ולסבתא.

תהלה פרידמן: סבא וסבתא בסיכון.

וליד טאהא: סבא וסבתא בסיכון.

וליד טאהא: ואז מה צריך לעשות?

וליד טאהא: צריך פה באמת לתת תשובה על הנושא הזה.

וליד טאהא: אנחנו שומעים וקוראים כל הזמן שחתך הגיל הזה, משלוש עד שש או לא יודע כמה, הוא הכי פחות פגיע והכי פחות מעביר את התחלואה.

וליד טאהא: לא יודע עד כמה זה מדויק, אין לי מושג, אבל בין אם זה מדויק אם לאו, האימא שיש לה ילדים בגילאים האלה והיא אימא שחייבת לצאת לעבודה, צריך גם לתת לה מענה, צריך לתת תשובה.

וליד טאהא: מה יודעת ילדה בת שש לעשות בבית לבד, מול הזום, כאשר האימא שלה נמצאת בעבודה?

וליד טאהא: לטעמי, צריכים באמת לחשוב לעומק שמסגרות הגיל האלה יתחילו לתפקד עם כל ההוראות והמגבלות שצריך לעשות בעניין הזה, ובצורה הזאת גם לאפשר לאימהות שיוצאות לעבודה – עבודה חיונית ובכלל כל עבודה.

וליד טאהא: אנחנו בהסגר אבל כל העולם יוצא לעבוד, רק הילדים בהסגר בבית, כל האחרים לא, כל האחרים יוצאים חופשי, אז צריך לתת מענה גם לסוגיה הזאת.

וליד טאהא: תודה.

תהלה פרידמן: אני רוצה לשאול את יפה בהקשר הזה.

תהלה פרידמן: הרי גם המורות וכל הסיפור הזה בזום, גם הם הורים מג'נגלים.

תהלה פרידמן: האם גם כאן לא סביר ליצור קוהרנטיות ולומר, אנחנו משחררים אותם מהדבר הזה לימי החגים, מחזירים את הימים האלה אחר כך?

תהלה פרידמן: אם קוהרנטיות, אז קוהרנטיות.

רם שפע: ואני מוסיף, יפה, קחי את זכות הדיבור ותתייחסי.

קטי קטרין שטרית: קרן ואני צריכות לצאת לוועדת כספים כדי להצביע עבור הכספים שאמורים להגיע לציבור.

רם שפע: אני גם חבר בוועדת כספים ואני כאן.

קטי קטרין שטרית: אני יודעת אבל אתה יושב-ראש, אין לך את הפריבילגיה שלנו יש.

רם שפע: מעולה, קטי.

רם שפע: סומך עליכן שם.

קטי קטרין שטרית: ברשותך, יפה, אגב ראיתי אתמול את הנתונים.

קטי קטרין שטרית: קודם כול, עשיתם דבר מדהים ששלחתם למנהלים ולמורים שאלונים כדי להשיב, וכך קיבלתם נתוני אמת.

קטי קטרין שטרית: אגב, בחינוך המיוחד יותר ממחצית מהמורים ומהתלמידים או בבידוד או חולים, כך שמי שאומר שבמערכת החינוך אין הדבקות אני לא יודעת איפה הוא חי אבל הוא בטח לא חי במדינה הזו כי יש הדבקות, יש המון בידודים ויש הרבה ילדים שההורים החליטו על דעת עצמם לא לשלוח את הילדים כי ילדי חינוך מיוחד, כשהם נדבקים, הם בסיכון גבוה וזה הכי הכי מסוכן.

קטי קטרין שטרית: בהחלטה הקודמת שהייתה לנו אנחנו פנינו לד"ר שרון וביקשנו ממנה נתונים, והיא ביקשה לפני סוכות להציג את הנתונים.

קטי קטרין שטרית: אני חושבת שזה יהיה מאוד מאוד חכם לפני שנקבל כל החלטה, שגם נראה את הנתונים האלה, נתוני אמת אני קוראת להם, כי מהיום למחר אף אחד לא יכול לאסוף, למרות שבהסתדרות המורים כן עושים את זה כי הם צריכים לדעת אונליין מה קורה כל יום כדי לדעת האם פותחים, לא פותחים, האם מגיעים, לא מגיעים, כך שאפשר להצליב בין הנתונים ולמצוא את נתוני האמת.

קטי קטרין שטרית: זה ברור שסגירת מערכת החינוך זה לא פשוט, זה לא פשוט לאף אחד.

קטי קטרין שטרית: נכון, לי אין ילדים קטנים אבל אני מזדהה עם כל זוג צעיר.

קטי קטרין שטרית: אני יודעת, היינו שם, ידענו – הייתי מורה, אם יום אחד לא היה לי סידור לילד כשהיה חולה, הייתי צריכה להביא את הסבתא והייתי צריכה להביא את הסבא, היו צריכים להגיע וזה מאוד מאוד קשה להסתדר.

קרן ברק: ועכשיו הם לא יכולים להגיע.

קטי קטרין שטרית: נכון.

קטי קטרין שטרית: הם בעולם שכולו טוב.

קריאות: לא.

קריאות: סבא וסבתא בסיכון.

קטי קטרין שטרית: ולכן, הפעולה שנוקטים כרגע היא פעולה של סגר.

קטי קטרין שטרית: נכון שזה הפתרון הכי פחות טוב לכל בית, אבל אין מה לעשות.

קטי קטרין שטרית: זאת ההחלטה וצריך לכבד אותה כי המחיר שצריך לשלם הוא מחיר מאוד מאוד כבד.

קטי קטרין שטרית: זה מחיר של הצלת חיים, ואני בוחרת בחיים.

קטי קטרין שטרית: לכן, המשמעות של סגירת מוסדות החינוך כדי להציל נפשות, ואני מביאה דוגמאות.

קטי קטרין שטרית: רק בעיר שלי, בית שמש, נפטרה אישה מאוד צעירה, השאירה שבעה יתומים, והיא נפטרה מקורונה.

קטי קטרין שטרית: אישה ללא רקע, ללא מחלות, ללא כלום.

קטי קטרין שטרית: אישה שהיא עקרת בית, כך שהמחלה הובאה אליה הביתה – לא חקרתי את הנושא אבל בוודאי ובוודאי אנחנו מדברים על חוסר ידיעה איך האישה חלתה, ועובדה שזה הסתיים בטרגדיה.

קטי קטרין שטרית: אבל, הדבר שמטריד אותי הכי הרבה זה חוסר הרצון שלנו להבין ולהגיע לאיזושהי ערבות הדדית בין האוכלוסיות כי אין אף מגזר שבאמת קם ואומר, אני מקריב היום מצידי את המאוויים שלי אך ורק כדי לנצח במערכה הזו, שהיא מלחמה.

קטי קטרין שטרית: מבחינתי, אני מתייחסת למגפה הזו כמלחמה.

קטי קטרין שטרית: יש לנו אנשי צבא כחברי כנסת, וכשיש מלחמה כולם מתנהגים באופן הכי קיצוני כדי שחס וחלילה לא יהיה איזשהו איום על החיים שלנו.

קטי קטרין שטרית: אני יודעת שסגר כללי פוגע בכלכלה, אבל שכל אחד לא יסתכל על הסגר האישי שלו, ואני מדברת על המפגינים ועל החרדים ועל הערבים ועל כל פלח אוכלוסייה שמאשים את כולם חוץ מאת עצמו כי אין התחשבות בצרכים ההדדיים אחד של השני.

קטי קטרין שטרית: גם אנחנו כחברי כנסת, שאנחנו מטיפים לכל מיני סרבנויות – אל תקשיבו פה, אל תעשו את זה – זה גם אחריות שלדעתי מאוד פוגמת בכל המערך הזה של הניסיון לנצח את המגפה הזאת.

קטי קטרין שטרית: זה לא עניין של אופוזיציה וקואליציה, הנגיף הזה לא מבדיל בין אדם שנושא שלט או אדם שמתפלל או אדם שמגיע לאירוע משפחתי כזה או אחר.

קטי קטרין שטרית: אני מתהלכת ברחוב, אני בשטח, אני רואה אנשים שהמסכה שלהם נמצאת פה בסנטר.

קטי קטרין שטרית: מבלים בחתונות צפופות, מתחמקים מבדיקות, מפרים בידודים.

קטי קטרין שטרית: אתמול קראתי שזוג חולים נסע לטורקיה, הם לא יכולים להישאר בארץ כי צפוף להם בתוך הבית, אז הם נסעו.

עופר כסיף: אולי הם נסעו לצלם הפגנות נגד ארדואן.

יאיר גולן: - - - כללי כזה של בואו נהיה טובים ונחמדים אחד לשני.

קטי קטרין שטרית: אני יודעת שהמילה ערבות הדדית היא מילה קשה.

יאיר גולן: לא, לא קשה לי בכלל.

קטי קטרין שטרית: איבדנו את זה, אתה מבין?

קטי קטרין שטרית: ברגע שאנחנו מתרגמים את העם הזה לכל מיני עמים אחרים שעשו שואות, אז כנראה אנחנו לא - - -

יאיר גולן: יש לך ראש ממשלה, שזה שהוא עוסק בשיסוי ופיזור, בסדר, אז בואי דברי עכשיו, אל תטיפי לנו מוסר.

קטי קטרין שטרית: לכן, אני חושבת שצריך להישמע להוראות הממשלה, צריך לשמוע מה יש להגיד, בצד כמובן הפיצויים הכספיים שיינתנו.

קטי קטרין שטרית: בגלל זה אני מפה הולכת לוועדת כספים, כדי לדאוג לכך שבאמת מה שאתה אומר, רם – ואני שותפה לזה, רק אני אומרת, ראו, אנחנו יכולים להגיע להחלטות שהן יכולות לפגוע עוד יותר, לכן נתתי את ההקדמה שיאיר לא היה בה בהתחלה, המילה שלי היא ערבות הדדית, צריך לשמור על ההורים המבוגרים, צריך לשמור על ההורים שלנו, צריך לשמור על כל מי שעלול להידבק.

קטי קטרין שטרית: אתה יודע, שמעתי על מדינות מסוימות כמו סין שיצאו לסגר מוחלט של מספר שבועות, והיום שישה, שבעה נדבקים ליום, אז אם עושים את זה במדינות אחרות אפשר לעשות את זה גם אצלנו.

רם שפע: תודה רבה.

רם שפע: חברת הכנסת קרן ברק.

רם שפע: שתיכן יוצאות, אחרי כן אני רוצה שנעבור לצד השני של השולחן, יש גם הרבה אנשים בזום.

רם שפע: בבקשה.

קרן ברק: אני לא מגיעה הרבה לוועדה הזאת.

רם שפע: בדיוק רציתי לומר, שמחים שאת איתנו בוועדת חינוך, קרן.

קרן ברק: תודה.

קרן ברק: אני באמת לא אוהבת להיכנס לאנשים שהם בתוך דיונים עם עצמם, אבל כן חשוב לי ואני רוצה לשאול: אתם מדברים פה עכשיו בוועדה על מה שקורה עד ה-11 באוקטובר או גם אחרי 11 באוקטובר?

קרן ברק: רם, זאת השאלה שלי.

רם שפע: באיזה מובן?

קרן ברק: השיח הוא אך ורק עד ה-11, כי אם זה עד ה-11 אז הכול בסדר, אבל השאלה שלי מה קורה אם זה נמשך.

רם שפע: את צודקת.

קרן ברק: זה מה שאני שואלת.

קרן ברק: אתם מדברים גם על אחרי או אתם מדברים רק עד ה-11?

רם שפע: אני חושב שהמשוואה שאנחנו מדברים עליה ביחס שבין מה קורה עם הורים עובדים ומערכות חינוך סגורות, זה כמובן קריטי לשבועיים הקרובים אבל זה קריטי גם להמשך השנה.

רם שפע: אני מזכיר לכם, אנחנו כל השנה נתמודד עם הסיטואציה הזאת.

קרן ברק: לי יש תובנות דווקא מהתקופה הזאת.

קרן ברק: אני אימא לילד בכיתה ה' ובבית ספר זה מאוד מאוד פשוט.

קרן ברק: הילדים לומדים בקפסולות של 18 ילדים, מבחינתי זה הדבר הכי מוגן שיכול להיות.

קרן ברק: אם היית יכול שהם יישארו כל הזמן אותם 18, תחשוב שאותם 18 שמגיעים, לא פוגשים אף אחד, נמצאים רק עם ה-18, וחוזרים הביתה.

קרן ברק: אם הם לא היו שם, הם לא היו הרי נעולים בבית, זה לא שהם עכשיו בכלא.

קרן ברק: הסיכוי שלהם לפגוש יותר מאותם 18 אם הם לא היו במערכת הוא הרבה יותר גדול, אז המקום הכי מוגן בעיניי, הכי הגיוני – גם חברתית שהם יכולים לפגוש את האנשים, גם לימודית, גם פדגוגית – בכל מצב.

קרן ברק: היום מבחינת הלימודים שלהם הם באמת מאוד מתאמצים אבל זה פחות משעתיים ביום גם כשאתה מרווח את זה.

קרן ברק: לעומת זה, בבתי ספר פרטיים – מי שרשם לבית ספר פרטי, ואני מתחילה להצטער שלא עשיתי את זה – הלימודים מתחילים ב-8:00 ומסתיימים ב-15:00, באמת לימודים.

קרן ברק: בבתי הספר הפרטיים הילדים פשוט לומדים כאילו הם בבית ספר לגמרי.

קרן ברק: אי אפשר להחליף את הקטע החברתי והרגשי, אבל המקום הזה שבו הם מפסידים כבר שנה שנייה חומר נלמד, אני גם רואה – מעבר לזה שהלימודים הם קצרים, גם העומק שלהם – הם לא מתחילים אפילו לסגור את הפער שהם פתחו בשנה שעברה בחשבון, שזה בעיניי הדבר הכי חשוב, מתמטיקה, הם לא מתחילים אפילו לסגור את הפער הזה.

קרן ברק: לכן, אני לא מצליחה להבין.

קרן ברק: בית ספר יסודי זה בית ספר יסודי; חטיבות ביניים זה חטיבות ביניים; חטיבות ביניים זה משהו אחר לגמרי, הילדים יכולים לעשות משימות ועבודות וזה כאילו הם חצי באוניברסיטה ובתיכון.

קרן ברק: בית ספר יסודי, כשהם ממילא 18 ילדים בכיתה, זה המקום הכי מוגן, זאת הקפסולה הכי מוגנת.

קרן ברק: מבחינתי, שנעביר אותם לבית ילדים גם כי הם רואים רק אחד את השני, אין להם זמן לראות אחרים, הם עם עצמם, בית ו-18 ילדים.

קרן ברק: כל עוד הם לא יהיו בקפסולות האלה הם יהיו הרבה יותר מדבקים ומדביקים, אי אפשר להביא את הסבים והסבתות אלינו כי הם יותר חשובים, הם באמת הגיל בסיכון, וכל אחד ואחד צריך לחשוב מה קורה לו באמת.

קרן ברק: קטי פה אמרה, הילד היה חולה, אז תחשוב, כשההורים כל היום צריכים גם לעבוד וגם להיות טרודים בסידור לילד, האם הם עובדים באמת?

קרן ברק: האם הם עובדים או שהם דואגים לסידור לילד?

קרן ברק: אני מבינה שעד ה-11 אין מה לעשות, כל עוד - -

רם שפע: יש.

רם שפע: תכף אני אגיד.

קרן ברק: - - חצי מהמדינה גם ככה בסגר ובחגים, אבל מה-11 אני חושבת שהדבר הבטוח ביותר הוא כן להחזיר את הלימודים, ואם לא, זה יהיה מצער מאוד אם אנחנו נצטרך להמליץ לאנשים ללכת למוסדות פרטיים.

רם שפע: חברת הכנסת קרן ברק, הדבר היחיד שיש לי להגיד לך זה שאני מצטער שאת לא באה לפה הרבה יותר כי אני מסכים עם כל מה שאמרת, לאורך כל הנאום שלך.

רם שפע: אני ממש ממש ממש מזדהה, בטח עם העובדה – וגם דיברנו עליה פה – שהילדים לא נשארים בבית בזמן שהם לא בגן.

רם שפע: הם הולכים לגן שעשועים ופוגשים את כל הקפסולות וכולם מתערבבים, אני רואה את זה אצלי בקיבוץ וכולם יודעים את זה.

רם שפע: חברי הכנסת, כולכם מצביעים למרות שכמעט כולכם דיברתם, ויש עוד המון אנשים – גם בזום, מייצגים הרבה ארגונים, הרבה גופים, ודאי משרד הבריאות, משרד החינוך וגם יפה בן דוד שבסוף לא דיברה.

רם שפע: אחרי שעופר מדבר אנחנו עושים עצירה, עוברים לגופים המקצועיים ואחרי כן חוזרים.

אורלי פרומן: הערה, עופר, לפני שאתה מתחיל.

אורלי פרומן: אני חושבת שהדבר הכי טוב שקרה מכל המשבר הזה, שיש פה תמימות דעים, לא רק בחדר הזה אלא בציבור כולו, לגבי חשיבותה של מערכת החינוך, והערכה רבה לאנשי החינוך על עבודתם היומיומית.

רם שפע: חד-משמעית.

תהלה פרידמן: חד-משמעית.

תהלה פרידמן: כל הכבוד.

תהלה פרידמן: נכון.

אורלי פרומן: פתאום, החסר הזה הוא כל כך כל גדול, שכולנו יודעים היום להעריך את מי שאנחנו הרבה פעמים לאורך השנה מרבים להכות בו.

אורלי פרומן: אז תודה רבה למערכת החינוך, תודה רבה לכל אנשי החינוך שעושים את עבודתם השוטפת.

אורלי פרומן: זאת המסקנה מכל הדיון הזה.

רם שפע: תודה רבה, אורלי.

רם שפע: מחזק מאוד.

עוזי דיין: זה נכון גם למערכת הבריאות ולמשטרה ולכלכלה.

אורלי פרומן: נכון, אבל אני כרגע בוועדת החינוך.

רם שפע: חבר הכנסת עופר כסיף, שידוע בסבלנותך הבלתי מתפשרת.

רם שפע: יישר כוח על הסבלנות.

עופר כסיף: יישר כוח על האמירה הדיאלקטית.

עופר כסיף: אני מצטרף לדברים שאמרו כרגע אורלי ונדמה לי עוזי, ומברך מכל הלב את כל עובדי ההוראה בכל הדרגות ובכל המקומות, ואת הנציגים המאוד ראויים ואמיצים שלהם שעושים עבודה – או עושות עבודה, יותר נכון – מעולה.

עופר כסיף: כנ"ל כמובן לגבי הצוותים הרפואיים.

עופר כסיף: הבעיה שאנחנו עומדים בפניה היא בעיה מערכתית ולכן הפתרון גם חייב להיות מערכתי.

עופר כסיף: כל ניסיון לבודד היבט אחד מתוך הבעיה המערכתית הזאת ולפתור אותו במנותק משאר המערכות, נדון מראש לכישלון.

עופר כסיף: אני גם מציע פה אולי חומר למחשבה, שראוי לעשות, עד כמה שהזמן מאפשר, דיון משותף לוועדת החינוך ולוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כדי באמת לתת פתרון, ואולי יש מקום לצירוף של עוד ועדות.

עופר כסיף: להקים איזושהי ועדה שמשלבת בתוכה גורמים של ועדת חינוך, ועדת בריאות ואולי ועדת חוקה, כדי באמת להתמודד מערכתית.

עופר כסיף: מה זה אומר מערכתית?

עופר כסיף: יש משולש שאנחנו צריכים לתת לו פתרון: הילדים, ההורים ועובדי ההוראה.

עופר כסיף: אי אפשר לתת פתרון רק לאחד מהם או לשניים מהם.

עופר כסיף: כל פתרון שיוותר על אחת משלוש הצלעות הללו, עוד פעם, נדון מראש לכישלון, הוא לא ראוי מוסרית וערכית, הוא גם לא יעבוד.

עופר כסיף: לכן, פתרון מערכתי, ועל פניו – אני מדגיש, על פניו – יש לכאורה ניגוד בין האינטרס של ההורים לאינטרס של עובדי ההוראה, והילדים נקלעים באמצע.

עופר כסיף: לא.

עופר כסיף: אין באמת התנגשות כזאת.

עופר כסיף: צריך להגיע – מתוך סיעור מוחות אמיתי, על בסיס נתונים מקצועיים שאנחנו מקבלים בראש וראשונה מעובדי הבריאות למיניהם – להגיע לפתרון שבו כאמור אף אחת מהצלעות הללו לא תיפגע.

עופר כסיף: אין ניגוד אמיתי אינהרנטי בין ההורים לבין המורים.

עופר כסיף: הניגוד הוא רק כאשר נותנים פתרון לא הולם, וצריך לראות איך מוצאים את הפתרון.

עופר כסיף: אני לא אומר שיש לי פתרון קסם.

עופר כסיף: אין לי, בגלל זה אני מדבר על סיעור מוחות, בגלל זה אני מציע שילוב של כמה ועדות, כמה שיותר מהר, כדי לתת באמת פתרון.

עופר כסיף: אני רוצה בהקשר הזה להתייחס לכמה נתונים.

עופר כסיף: במכתב שכתב פרופ' גמזו לשר הבריאות ולסגנו ב-15 בחודש, לפני שבוע בדיוק, הוא כותב שם – על בסיס מקצועי, הוא אומר - שהוא בעד לסגור את מערכת החינוך, אבל הוא כותב גם ואני מצטט, "ייתכן שניתן לצמצם זאת לכיתות ה' ומעלה בלבד".

עופר כסיף: זאת אמירה שאני אמור להסתמך עליה, כאדם שאמון על הבריאות שלנו מתוקף תפקידו, אז זה דבר שצריך לחשוב, אבל עוד פעם, בשום אופן לא ניתן לשלוח את עובדי ההוראה להקריב את עצמם – ואני בכוונה משתמש במילים דרמטיות, אז צריך גם פה לתת פתרון.

עופר כסיף: דבר נוסף שלא הוזכר עד כאן וחייבים להזכיר אותו - בלי כרגע להתייחס לגילאים השונים - מה ששלח מזכיר הממשלה, מתעלמים מזה לגמרי ואני מייד אסכם עם זה.

עופר כסיף: אנחנו כולנו יודעים שהבעיה עם אמצעי הקצה והתשתיות ללימודים מרחוק, לא רק שלא נפתרה, לא התחילה להיפתר.

עופר כסיף: אני רק נותן לכם כמה דוגמאות קטנות.

עופר כסיף: ברהט, מתוך 17,000 מחשבים שחסרים, קול קורא של משרד החינוך מציע 1,000; בכסייפה, מתוך 6,000 שחסרים, משרד החינוך מציע 805; ויש עוד הרבה מאוד דוגמאות.

עופר כסיף: באל קסום, מתוך 6,592 שחסרים, משרד החינוך מציע רק 1,086.

עופר כסיף: זה לא פתרון.

עופר כסיף: הפערים הם גדולים גם כך, ונתתי פה דוגמאות מתוך המידע שקיבלתי מוועדת המעקב של האוכלוסייה הערבית בישראל, אבל כמובן אנחנו יודעים שאוכלוסיות מוחלשות נוספות, אין להן אמצעי קצה ו/או תשתיות.

עופר כסיף: אי אפשר לתת לדבר הזה להתרחש כי הפערים שגדולים גם כך, רק יגדלו אם לא ייתנו לזה פתרון מיידי.

רם שפע: משפט לסיכום.

עופר כסיף: היום פורסם שתלמידי כיתה י"ב בגימנסיה הרצליה שובתים מלימודי זום במחאה על כך שרק ל-2% מילדי הבדואים בדרום יש מחשב ותשתיות.

רם שפע: ערבות הדדית.

עופר כסיף: אני רוצה לברך מפה את תלמידי כיתה י"ב בגימנסיה הרצליה, את המנהל המסור שלהם, פרופ' זאב דגני.

עופר כסיף: כמו שאמרת, אדוני היושב-ראש, יש פה באמת מעשה שהוא מעשה אזרחי למופת וחברתי למופת, כל הכבוד להם.

עופר כסיף: כל הכבוד להם, הלוואי ויצטרפו יותר, אבל שימו לב גם לממצא פה.

עופר כסיף: רק ל-2% מתושבי הנגב הערבים יש אמצעי קצה.

עופר כסיף: לא יכול להיות, בשורה תחתונה אני מתחבר למה שהציע היושב-ראש בתחילת דבריו, כל עוד אין מענה מערכתי לשלוש הצלעות שהזכרתי – ילדים בראש וראשונה, הורים ומורים – אנחנו לא צריכים להצביע על אישור התקנות.

רם שפע: תודה רבה, חבר הכנסת כסיף.

רם שפע: יפה בן דוד, בבקשה.

רם שפע: קטענו אותך קודם אבל אני בטוח שיש לך הרבה מה לומר.

יפה בן דוד: אני באמת אנסה לעשות סדר בכל הבלגן הזה כי דיברו על כל כך הרבה דברים.

יפה בן דוד: אני מצטערת לשמוע פה, אנשים שמדברים על כך שהם אפילו לא מודעים למתווים של משרד החינוך.

יפה בן דוד: המתווים של משרד החינוך הם מאוד ברורים, הם שונים מהקודמים.

יפה בן דוד: תלמיד לא צריך להיות בזום, לא שש שעות ולא חמש שעות ולא ארבע שעות.

יפה בן דוד: בנושא של הגנים, אני חושבת שנעשה עוול גם לגננות וגם למורות בגיל הרך, בכיתות א' ו-ב', כי יש שם מתווה מאוד מסודר.

יפה בן דוד: המתווה נקרא פשוט "שמירת קשר" – לא רק בזום; אם זה בסרטונים ובשיחות וידאו, אם בשיחות אישיות, בשיחות קבוצתיות.

יפה בן דוד: אף אחד לא מצפה מילד בכיתה א' או ב' לתפעל מחשב.

יפה בן דוד: לכן, מה שעשה משרד החינוך – והפעם בצורה מאוד מקצועית – באמת בנה תוכנית שתהיה מתאימה לגיל.

יפה בן דוד: אני רוצה להגיד לכם שנעשות באמת עבודות מאוד רציניות, עבודות שמשרד החינוך אפילו מתפעל מהיצירתיות של עובדי הוראה, גם של הגננות, גם של כיתות א' ו-ב'.

יפה בן דוד: אני מתחברת למה שתהלה אמרה.

יפה בן דוד: תהלה אמרה – מצד אחד באים ואומרים, מצב חירום.

יפה בן דוד: עכשיו מדברים על 7,500 נדבקים.

יפה בן דוד: מצד שני באים ואומרים, אם נבוא ונפתח מערכת, איך זה מסתדר?

יפה בן דוד: זה חוסר האמון של הציבור בכל ההליך הזה.

יפה בן דוד: מצד אחד, ריבונו של עולם, אומרים, המצב ממש קשה, תראו כמה הדבקות יש, אבל מצד שני אומרים, בואו נפתח.

יפה בן דוד: מזל שלא מאשימים את עובדי ההוראה בקורונה.

יפה בן דוד: אני פשוט שומעת הרבה, צריך באמת לעשות הפרדה.

יפה בן דוד: חברים, לא כל תחלואי המשק הם עובדי ההוראה.

יפה בן דוד: עם כל הכבוד, עובדי הוראה מג'נגלים גם הם בבתים וגם הם מג'נגלים את עצמם, והם עושים את המירב ואת המיטב למען הילדים, למען שמירת הקשר.

יפה בן דוד: כי מה שחשוב עכשיו – תסתכלו מה קורה במדינות העולם; יש מדינות שלא פתחו אפילו את מערכות החינוך.

יפה בן דוד: מה הם מבקשים מעובדי ההוראה?

יפה בן דוד: הם אומרים להם, רק תשמרו על ההיבט הרגשי והנפשי.

יפה בן דוד: זה מה שאנחנו מבקשים מכם, אבל זה מה שחשוב.

תהלה פרידמן: יפה, אבל את אומרת דבר והיפוכו.

תהלה פרידמן: הטלפון שלי, בטח של כולם, מתפוצץ מלהפסיק את הלמידה מרחוק בגנים, להפסיק את הלמידה מרחוק בגנים.

תהלה פרידמן: ואת אומרת, אמרת בהתחלה: תראו בעולם, אומרים להם רק תשמרו על ההיבט הרגשי, מצד שני את אומרת, המתווה של הלמידה מרחוק בגנים הוא טוב.

תהלה פרידמן: אני רוצה לשאול אותך למה לא להפסיק את הלמידה מרחוק.

יפה בן דוד: אני רוצה שתבינו.

יפה בן דוד: יש את הנושא של הלמידה מרחוק – בנושא של ההיבט גם הלימודי.

יפה בן דוד: אי אפשר להשוות, חברים.

יפה בן דוד: אנחנו לא במצב רגיל.

יפה בן דוד: אין ספק שהלמידה הפרונטלית היא הרבה יותר טובה ממה שקורה כעת.

תהלה פרידמן: אז למה לא להפסיק את זה?

יפה בן דוד: חברים, תקשיבו טוב.

יפה בן דוד: כי מה שחשוב כרגע – אנחנו לא אומרים דבר והיפוכו, ממש לא – כי המתווה של הגיל הרך, גם של הילדים בגנים וגם א'-ב', בעיקר בנושא השפתי, נתנו להם באמת את הנושא הנפשי והרגשי, לשמור על קשר עם הילדים.

יפה בן דוד: זה מה שמבקשים גם במדינות העולם.

יפה בן דוד: אנחנו עושים, ואפילו יותר מזה.

יפה בן דוד: אני חוזרת ואומרת את זה בצורה חד-משמעית.

יפה בן דוד: הסאגה שהייתה בפעם הקודמת להחזיר ימי חופשה, לא יקום ולא יהיה.

יפה בן דוד: אני מודיעה את זה בצורה חד-משמעית.

יפה בן דוד: עברנו את זה, חטפנו מעל ומעבר למה שציבור עובדי ההוראה – במקום להכיר אותם ולהוקיר אותם על עבודה שהם עשו – כל הזמן התעסקו איתם כמה ימים יחזירו ולמה הם יחזירו.

יפה בן דוד: עם כל הכבוד לכולם, אנחנו מועסקים על ידי משרד החינוך.

יפה בן דוד: משרד החינוך עשה מתווה, שאושר גם, בצורה הרבה יותר מקצועית מאשר בפעמים הקודמות שבאמת ביקשו בצורה לא הגיונית להישאר הרבה זמן בזום.

יפה בן דוד: לכן, חברים, אני אומרת, זה פשוט מפליא אותי.

יפה בן דוד: אנשים שלא מבינים בבריאות מתעסקים בבריאות.

יפה בן דוד: אנשים שלא מבינים בחינוך מתעסקים בחינוך.

יפה בן דוד: חברים, בואו נסמוך על הגורמים המקצועיים.

יפה בן דוד: אם בא משרד החינוך – ושמעתי מה חבר הכנסת כסיף אמר – נכון, מה שאמר גמזו, הוא אמר את זה לפני שבועיים, נדמה לי שבאמת ניתן אולי לפתוח את מערכת החינוך בגיל הרך, אבל אני שמעתי אותו וכל עם ישראל שמע אותו בצאת החג שאמר: חברים, כל מערכת החינוך צריכה להיות בסגר.

יפה בן דוד: מה לעשות, הדברים משתנים, הדברים הם דינמיים.

יפה בן דוד: מה שהיום נכון, למחר גם לא יהיה.

יפה בן דוד: ולכן, יושבים אנשי משרד הבריאות ואומרים מערכת החינוך צריכה להיות סגורה, אז היא צריכה להיות סגורה.

יפה בן דוד: נכון שיש קשיים.

יפה בן דוד: אנחנו שוב חוזרים ואומרים, יש קשיים – יש קשיים לכולם, גם להורים, אבל לא יכול להיות שנתקן עוולה בעוולה.

יפה בן דוד: צריך למצוא את הפתרונות להורים, אז באמת שהממשלה כפי שאתם אמרתם תיתן את הפיצוי, תעשה מה שצריך, תמצא להם את הפתרונות.

יפה בן דוד: אבל הפתרונות, אסור שיהיה פתרון על חשבון הבריאות של המורים ושל הילדים.

יפה בן דוד: אמר פה גם כסיף, אסור להקריב את ציבור עובדי ההוראה.

יפה בן דוד: אני רוצה להגיד לכם שהיום במערכת החינוך - ואני אומרת את זה, אולי זה יישמע קשה - כן מקריבים את החינוך המיוחד, את עובדי ההוראה בחינוך המיוחד, מקריבים אותם, ואני תכף אגיד לכם למה.

יפה בן דוד: אנחנו אספנו נתונים.

יפה בן דוד: בניגוד לאחרים, אנחנו לא צריכים לאסוף נתונים אבל אמרנו, בואו נראה מה קורה.

קרן ברק: המורים לא רוצים ללמד?

קרן ברק: אצלנו אני חושבת שהמורים חושבים שצריך להמשיך ללמד.

קרן ברק: את אומרת להקריב, כאילו המורים הם אלה שאומרים אנחנו לא רוצים להגיע לכיתות, אנחנו מעדיפים בזום?

קרן ברק: זאת הדרישה של המורים?

יפה בן דוד: הדרישה של המורים לשמור על הבריאות שלהם ולשמור על הבריאות של הילדים.

קרן ברק: זה רוב המורים?

קרן ברק: רוב המורים מעדיפים להיות בזום מאשר בכיתה?

קרן ברק: אני שואלת.

יפה בן דוד: אני אענה לך.

קרן ברק: התשובה היא כן?

יפה בן דוד: את תכף תראי את התוצאות של מה קורה בשטח, אז תביני.

קרן ברק: זה נורא פשוט.

קרן ברק: רוב המורים, את אומרת, מעדיפים ללמד בזום ולא בכיתות.

יפה בן דוד: לא.

יפה בן דוד: סליחה.

יפה בן דוד: אל תגידי דברים שאני לא אמרתי.

יפה בן דוד: אמרתי, במצב הזה כפי שאנחנו רואים, עם כל התחלואה הרבה, אי אפשר היום לבוא ולהגיד בואו נפתח את המערכת, בואו ניתן כאילו אין כלום.

יפה בן דוד: זה לא יכול להיות.

יפה בן דוד: הקפסולות שבירכת עליהן, גם אני מברכת על הקפסולות, כולנו מברכים על הקפסולות של הקבוצות הקטנות.

יפה בן דוד: אני רק רוצה להגיד לכם שהקפסולות היום, הקבוצות הקטנות, מה שעושים עם כיתות ה'-ו', זה מה שקורה במדינות העולם בלי קפסולה.

יפה בן דוד: הקפסולה שלנו זה הכיתה שלהם.

יפה בן דוד: לכן, הלוואי וזה היה ניתן והלוואי וזה ימשיך, אבל באים ואומרים שמכיתות ה' ההדבקה היא יותר גבוהה מאשר גילאים כאלה.

יפה בן דוד: לכן את לא יכולה גם לפתוח את המערכת.

יפה בן דוד: אני חוזרת ואומרת, תנו לאנשי משרד הבריאות להחליט בנושא בריאות המורים ובנושא בריאות הילדים אם כן לפתוח את המערכת או לא לפתוח את המערכת.

יפה בן דוד: עם כל הכבוד, לא אנחנו, ועם כל הכבוד ובכל הכבוד לכם, גם זה לא נתון לשיקולכם ולהחלטתכם.

יפה בן דוד: בשביל זה יש משרד הבריאות.

יפה בן דוד: אוי ואבוי אם לא ניתן אמון באנשי משרד הבריאות, שאמונים על הבריאות של הילדים.

צופית גולן: אני מבקשת להזכיר שאת הנתונים של ה'-ו' עוד לא קיבלנו.

אורלי פרומן: נתונים הוצגו פה ביום רביעי האחרון.

צופית גולן: לא היה את ה'-ו' בנפרד.

צופית גולן: היה מ-10 עד 13 או 14.

צופית גולן: ביקשנו שיפרידו.

יפה בן דוד: חברים, אני לא אחראית על הנתונים.

תהלה פרידמן: אני לא מבינה, כאילו את עונה להתקפה.

תהלה פרידמן: אני רוצה להבהיר את עמדתי.

תהלה פרידמן: אני בעד עובדי הוראה.

תהלה פרידמן: בעדם.

תהלה פרידמן: אני פשוט שואלת אותך למה לא לסגור לחלוטין, ללכת על משהו שהוא יותר בגיל הרך.

תהלה פרידמן: אם סגרנו לחלוטין, אז לחלוטין, ושהימים האלה, נעשה אותם בזמן אחר אבל המצב הזה שהורים לילדים קטנים מג'נגלים, הרי גם הגננות הן הרבה פעמים אימהות לילדים קטנים.

תהלה פרידמן: למה לא לחתוך את זה לגמרי ולהפסיק את הלמידה מרחוק בגיל הרך?

יפה בן דוד: אני שוב חוזרת.

יפה בן דוד: מדובר כאן על נזקים שייגרמו לילדים הללו, גם מחקרים מראים את זה.

יפה בן דוד: חייבים לשמור על קשר רגשי עם הילדים.

יפה בן דוד: אנחנו רואים מה קורה כאשר הגננות מפעילות את הילדים וילדי הגן.

יפה בן דוד: יש לנו אלפי ווטסאפים ששולחים לנו, גם הורים לילדים בגיל הגן, הם אומרים: גם אנחנו חשבנו שזה יהיה מועד לכישלון, אנחנו רואים שבאמת זה עושה טוב לילדים שלנו.

יפה בן דוד: הקשר האישי הזה הוא מאוד חשוב.

יפה בן דוד: חברים, לא הכול פדגוגיה.

יפה בן דוד: מה לעשות, בעת הזאת לא הכול פדגוגיה.

יפה בן דוד: הפדגוגיה תיפגע, הילדים נפגעים מבחינה לימודית, אין מה לעשות, זאת מציאות שקיימת.

צופית גולן: לי יש נתונים של סקר אחר שנעשה בקרב 55,000 תלמידים.

קריאה: התחלת לדבר על החינוך המיוחד והנתונים.

רם שפע: תנו ליפה לסיים את דבריה ואחרי כן אני רוצה לשמוע את משרד הבריאות.

יפה בן דוד: אני אתן לכם את הנקודות מה קורה בחינוך המיוחד, ואני מצרה על כך שלא מפרסמים את הנתונים, שלא בודקים את הנתונים.

יפה בן דוד: חברים, חשוב שכל יום משרד החינוך יבדוק מה קורה במסגרות האלה שהן פתוחות היום, בנושא של החינוך המיוחד.

יפה בן דוד: דעתנו, ואנחנו גם אמרנו את זה, דעתנו הייתה שונה מהממשלה אבל מה לעשות, אנחנו אזרחים שומרי חוק.

יפה בן דוד: החליטו להחריג, אנחנו חשבנו שזו טעות להחריג את החינוך המיוחד אבל אנחנו רוצים להגיד לכם, יש מורכבויות קלות של לקויי למידה ויש את המורכבויות הקשות.

יפה בן דוד: המורכבויות הקלות של לקויי למידה, זאת הייתה טעות לפתוח.

יאיר גולן: למה?

יאיר גולן: יש שם תחלואה?

יאיר גולן: יש נתונים על תחלואה?

יפה בן דוד: כן.

יפה בן דוד: אני תכף אומר לך, ברשותך.

יאיר גולן: אם יש בעיה בחינוך המיוחד, תציגו שיש שם תחלואה.

יאיר גולן: אם אין שם תחלואה אז אין בעיה.

יפה בן דוד: אני תכף אתן לך את הפרטים, אבל אני רוצה להגיד.

יפה בן דוד: אני אומרת לך, יושב-ראש הוועדה, אני מזמינה אתכם, בואו תבקרו במסגרות של החינוך המיוחד, תראו מה הולך, תראו עם מה המורים מתמודדים.

יפה בן דוד: לכן אנחנו באים ואומרים.

יפה בן דוד: כיתה של חינוך מיוחד שיש לה לקות קלה נמצאת בבית ספר רגיל.

יפה בן דוד: בעבר סגרו אותם, סגרו את המוסדות הרגילים אז סגרו גם אותם.

יפה בן דוד: היום פותחים את הכיתה הזאת בשביל שלושה ילדים שיגיעו, כשגם ההורים אומרים ולא שולחים את הילדים.

יפה בן דוד: למעלה מ-50% מהילדים לא מגיעים במסגרות הללו.

יפה בן דוד: איפה הבעיה?

יפה בן דוד: אנחנו מודעים לבעיה.

יפה בן דוד: הבעיה היא במורכבויות הקשות.

יפה בן דוד: מה קורה במורכבויות הקשות?

יפה בן דוד: שם ההורים מתמודדים וגם המורים מתמודדים.

יפה בן דוד: אבל חברים, שם שולחים את המורים בלי מוגנות, אין מוגנות שם.

יפה בן דוד: אני רוצה להגיד לכם, אלה ילדים עם קשיים מאוד קשים – חלקם צריך להחליף להם, חלקם מריירים.

יאיר גולן: יש תחלואה?

יפה בן דוד: אני אענה.

יאיר גולן: לא, כי את אומרת שולחים אותם, כאילו מקריבים אותם.

יאיר גולן: יש תחלואה או אין תחלואה?

יפה בן דוד: אני לא מסתתרת מהשאלות אבל תן לי להסביר כי יש אנשים שלא יודעים מה זה מורכבות קלה ולא יודעים מה זה מורכבות קשה.

יוראי להב-הרצנו: את מדברת על הספקטרום?

יפה בן דוד: כן.

יוראי להב-הרצנו: מורכבות קשה זה תפקוד נמוך?

יפה בן דוד: מה שאני רוצה לומר הוא כך - המורים לא יכולים לעטות מסיכה.

יפה בן דוד: למה?

יפה בן דוד: כי זה מפחיד את הילדים ואז האלימות מתפרצת יותר.

יפה בן דוד: הם לא יכולים לשמור מרחק של שני מטרים, כל הזמן צריך שיחבקו אותם.

יפה בן דוד: אם הם מתפרצים אז צריך לחבק אותם.

עוזי דיין: מה יעשו ההורים?

עוזי דיין: ההורים גם ילכו בלי מסיכות כי זה מפחיד את הילדים?

יפה בן דוד: עוזי, אנחנו נותנים פתרונות.

יפה בן דוד: אנחנו לא אומרים מה לא, אנחנו אומרים מה כן.

יפה בן דוד: אנחנו יודעים שיש את המורכבויות הקשות.

יפה בן דוד: לכן מה צריך לעשות?

יפה בן דוד: קודם כול, תחזירו את תומכי ההוראה.

יפה בן דוד: תומכי ההוראה עכשיו יושבים בבית, בסגר הם יושבים בבית.

יפה בן דוד: תחזירו אותם למורכבויות הקשות, תעשו קפסולות במורכבויות הקשות.

יוראי להב-הרצנו: חבר הכנסת גולן שאל שאלה חשובה כי אלו"ט מדווחים על נתונים אחרים, קטנים יותר ממה שאת רומזת.

יפה בן דוד: לכן צריך לתת גם פתרונות.

יפה בן דוד: אתם אנשי צבא, אתה היית איש צבא, נכון?

יפה בן דוד: אתה שולח חייל למלחמה בלי אמצעים להתגונן?

יפה בן דוד: לא יעלה על הדעת.

יפה בן דוד: הם לא יכולים לשים מסכות, אין מרחק של שני מטרים.

יפה בן דוד: לכן אנחנו רוצים גם פתרונות למורכבויות הקשות שנמצאות כיום במערכת.

יפה בן דוד: ברשותך, אני אענה לך חבר הכנסת.

יפה בן דוד: לקחנו מדגם של מאה בתי ספר במסגרת החינוך המיוחד.

יפה בן דוד: מה מצאנו?

יפה בן דוד: יש שם 3,949 מורים, מתוכם 1,135 בבידוד, 395 חסרים מכל מיני סיבות, ו-145 חולים מאומתים.

יפה בן דוד: זה המורים.

יפה בן דוד: יש היום חוסר למעלה מ-45% של עובדי הוראה במסגרות הללו.

יפה בן דוד: אנחנו נסתכל עכשיו על התלמידים.

אורלי פרומן: במסגרות של החינוך המיוחד?

יפה בן דוד: של החינוך המיוחד, אני מסתכלת כרגע על החינוך המיוחד.

יפה בן דוד: בואו נסתכל על התלמידים.

יפה בן דוד: סך הכול תלמידים – לקחנו במאה בתי ספר – 7,349, מתוכם 3,376 חסרים, למעלה מ-46% היעדרות.

יפה בן דוד: לכן, מה אנחנו גילינו?

יפה בן דוד: ראינו שבמורכבויות הקלות, בלקויי למידה, שם יש היעדרות גבוהה מאוד הן של מורים, הן של תלמידים.

יפה בן דוד: ההורים לא שולחים את הילדים, האימא אומרת, אני לא אסכן אותו.

יפה בן דוד: לעומת הנושא של המורכבויות הקשות, מה ראינו?

יפה בן דוד: שם יש נוכחות גבוהה יותר של הילדים, אבל יש היעדרות גבוהה יותר של עובדי הוראה, למעלה מ-47% עובדי הוראה נעדרים.

יפה בן דוד: מה זה אומר?

יפה בן דוד: חברים, אי אפשר לסגור את העיניים, אנחנו חייבים לתת את הפתרונות למצוקות שקיימות, ולא להגיד אין מצוקות.

תהלה פרידמן: היושב-ראש שיצא ביקש שלמרות שכולנו רוצים להמשיך לדבר – ונראה לי אגב לא נכון שניכנס עכשיו לנושא החינוך המיוחד; אנדרי, אני יודעת שזה קרוב לליבך אבל אני חושבת ששווה להקדיש לזה דיון נפרד – אני חושבת שמן הראוי עכשיו לשמוע את עמדת משרד הבריאות.

תהלה פרידמן: מקובל עליכם?

תהלה פרידמן: אנחנו נחזור.

תהלה פרידמן: שרון.

אלרעי פרייס: אני חושבת שזה בעייתי שמשרד הבריאות מגיע ומציג נתונים, והצגתי נתונים – אומנם הייתי בבידוד והצגתי לכם בזום – הצגתי נתונים, שלחתי את המצגת.

אלרעי פרייס: במצגת הזאת הייתה חלוקה לגילאים 10 עד 13, כל מה שביקשתם, ואחר כך להגיע לפה שוב ולהגיד אין נתונים.

אורלי פרומן: זה לא אנחנו אמרנו.

אורלי פרומן: לנו יש את הנתונים ביד – גם מודפס וגם פה – יש לנו את כל הנתונים.

קריאות: - - -

קרן ברק: לעשות מניפולציה למספרים, זה כל מה שהיא אמרה.

אלרעי פרייס: אף אחד לא עושה מניפולציה, אנחנו נותנים לכם את זה בחלוקה.

קרן ברק: אז למה 11-10, ו-13-12 בנפרד?

קרן ברק: אנחנו מסבירים לך שיש הבדל בין יסודי לבין חטיבה, זה כל מה שהיא אמרה לך, שלא הבאת נתונים רק ליסודי.

קרן ברק: האם זה נכון?

אלרעי פרייס: אפשר לחלק איך שתרצו.

אלרעי פרייס: אף אחד לא עושה מניפולציה.

קרן ברק: זה נקרא מניפולציה, כשאת מערבבת חטיבת ביניים ויסודי.

אלרעי פרייס: לא.

אלרעי פרייס: אין שום בעיה לחלק את הנתונים איך שאתם רוצים, היא יכולה להביא את זה עכשיו.

אלרעי פרייס: אלה נתונים של ילדים מאומתים שקיימים במערכת, הם קיימים במערכת של משרד הבריאות, הם לא קיימים במשרד החינוך, הם לא קיימים במקומות אחרים, הם לא קיימים בספרות המקצועית שנמצאת בכל מיני מקומות.

אלרעי פרייס: הנתונים הכי מדויקים על ילדים מאומתים נמצאים במשרד הבריאות ואנחנו ניתן את כל הנתונים שכל אחד רוצה, באיזה חיתוך שאתם רוצים.

תהלה פרידמן: אנחנו קיבלנו אותם.

אלרעי פרייס: אני יכולה לתת את זה לפי שנה, תעשו את החיבורים אתם.

אלרעי פרייס: אף אחד לא מנסה לעשות פה שום מניפולציה, אבל לשבת פה ולהביא מחקרים מהעולם שאומרים שילדים לא נדבקים, כשהצגתי לכם נתונים של מדינת ישראל על סקר סרולוגי שהילדים האלה, ל-5% עד 9% מהם יש נוגדנים בדם למחלה הזאת, זה פשוט – כמו שיפה אמרה – להביא אותנו לפה ולא להקשיב לאנשי המקצוע.

אלרעי פרייס: אני לא מצליחה להבין איך אנחנו במצב הזה.

אורלי פרומן: זה ממש לא נכון כי הצגתם נתונים ואמרתם שילדים עד גיל 10, אחוז ההדבקה וההידבקות הם מאוד מאוד נמוכים.

אנדרי קוז'ינוב: אנחנו ראינו את הנתונים הסרולוגיים.

אורלי פרומן: הראיתם את זה גם בגרפים האלה, גם בגרף אחר שיש לי, אז בואו, אנחנו בהחלט מקשיבים לנתונים.

אלרעי פרייס: אז בואו נדייק.

אלרעי פרייס: נורא חשוב לדייק בדברים האלה.

אורלי פרומן: אלה הנתונים שהם אמרו, יפה, אין מה לעשות.

יפה בן דוד: סליחה שאני מתפרצת.

יפה בן דוד: בישיבה הקודמת אמרה ד"ר אלרעי בצורה כזאת – בעבר באמת חשבנו שהילדים בגילאים הללו, בגילאים הנמוכים, באמת לא נשאים ולא מדביקים.

יפה בן דוד: אבל מסתבר, והיא גם הראתה את השקפים, מסתבר שמה לעשות, עכשיו בודקים יותר ורואים שהילדים גם בגילאים הללו הם מדביקים, ורואים את זה.

צופית גולן: בשקפים שד"ר אלרעי הראתה פה רואים שהדבקה מילדים מתחילת הקורונה היא פחות מ-10%.

צופית גולן: השקפים שד"ר אלרעי הראתה פה ביום חמישי האחרון – יש לי את זה מול העיניים – יש פחות מ-10% - - -

אורלי פרומן: גם לי.

אורלי פרומן: חבר'ה, תתאפסו אתם ותתאמו ביניכם את הגרסאות.

קריאות: - - -

תהלה פרידמן: אנחנו עכשיו נותנים לד"ר אלרעי לסיים.

יוראי להב-הרצנו: תהלה, יכול להיות שיש לה נתונים חדשים שעדיין אנחנו לא מכירים.

יוראי להב-הרצנו: אם הנתונים הם עדכניים אז עד גיל 10 נתוני ההדבקה הם בטלים בשישים.

יוראי להב-הרצנו: אם יש לך אפשרות להציג לנו נתונים חדשים שאנחנו לא מכירים.

עופר כסיף: בנוסף לגילאים - - -

אלרעי פרייס: אבל אתם לא נותנים לי לדבר.

עופר כסיף: אני שואל אם יש פילוג לפי זרמים בחינוך או רק לפי גיל.

אלרעי פרייס: לי אין זרמים בחינוך.

אלרעי פרייס: אני לא משרד החינוך, אני משרד הבריאות.

אלרעי פרייס: יש לי נתונים של ילדים מאומתים ושל צוות מאומת.

אלרעי פרייס: אני לא יודעת אם הילדים האלה הם בחינוך מיוחד או בחינוך אחר, אני לא יודעת.

אלרעי פרייס: אני יכולה לפלח את זה לפי גילאים, אין לי שום אינטרס לעשות שום מניפולציה על שום דבר.

אלרעי פרייס: אתם רוצים לקבל את זה ברמת השנתון, ילדים בגיל אפס, ילדים בגיל 1, ילדים בגיל 2, ילדים בגיל 3, בבקשה, מה שאתם רוצים, אין בעיה.

תהלה פרידמן: קודם כול, הוועדה באמת מבקשת את זה מפולח גילאית.

אלרעי פרייס: אין שום בעיה.

אלרעי פרייס: כרגע אני מוכנה להביא את זה.

תהלה פרידמן: דבר שני, כשחברי כנסת מפקחים על עבודת ממשלה, הם עושים את תפקידם.

תהלה פרידמן: זה תפקידנו.

אלרעי פרייס: בסדר גמור, אבל חלק מהתפקיד בעיניי זה גם להקשיב לאנשי המקצוע.

תהלה פרידמן: נכון.

אורלי פרומן: את לא יכולה להגיד שאנחנו לא עושים.

אורלי פרומן: סליחה, עד כאן.

אורלי פרומן: עד כאן.

אורלי פרומן: אנחנו יושבים פה.

אורלי פרומן: אנחנו אלה שדרשנו את הנתונים.

אורלי פרומן: ישב פה פרופ' גרוטו לפני שבועיים או שלושה, אמר את מה שאני אמרתי, ביקשנו ממנו לראות את זה בנתונים.

אורלי פרומן: אנחנו הראשונים שמבקשים לקבל החלטות על סמך נתונים.

אלרעי פרייס: מעולה.

אורלי פרומן: אנחנו לא רופאים.

אורלי פרומן: אנחנו צריכים את ההמלצות הרפואיות, ואתם תתאמו ביניכם ותבואו עם אותו בסיס נתונים ולא כל אחד מכם יאמר משהו אחר כי אתם מבלבלים לא רק את הציבור אלא גם אותנו כאלו שצריכים לקבל את ההחלטות.

אורלי פרומן: סליחה שאני מתפרצת עלייך אבל עם כל הכבוד.

אורלי פרומן: עם כל הכבוד, אנא.

קריאות: - - -

אנדרי קוז'ינוב: מכיוון שהייתה פה ביקורת ישירה אליי, אני מבקש להגיב.

אנדרי קוז'ינוב: הייתה פה התייחסות ישירה למה שאמרתי, אני מבקש להשיב.

תהלה פרידמן: כמו במליאה, יש לך זכות.

אנדרי קוז'ינוב: כמו במליאה.

אנדרי קוז'ינוב: אני לא נוהג להתייחס אישית אבל אני חושב שבסופו של דבר - נכון, יש כאן בסיס נתונים שאנחנו דורשים ואנחנו מקבלים את ההמלצה שלכם - אבל בכל מקרה, כעבודת הכנסת וכעבודת הפיקוח וגם כמייצגים של הציבור, זכותנו גם לבוא לשאול שאלות וגם לא להסכים למה שאתם אומרים.

אנדרי קוז'ינוב: גם לא להסכים.

אנדרי קוז'ינוב: כשאת מדברת על הסקר הסרולוגי – מצוין, רק מה לעשות, שאתם גם מדווחים וכפופים, לא כפופים אבל מדווחים ולוקחים בסיס נתונים מארגון הבריאות העולמי, ואתם גם אלה שמביאים את הנתונים של ארגון הבריאות העולמי לכל שאר הדיונים.

אנדרי קוז'ינוב: ואני זוכר, אישית, כשהיינו בדיון על מכוני הכושר, אתם הבאתם את הנתונים מדרום קוריאה ואתם הצגתם את הנתונים האלה ואתם הסתמכתם על הדברים האלה.

אנדרי קוז'ינוב: אז אני ממש מצטער, אני לא מקבל את הביקורת שלך על עצם העובדה שאני בא ומקריא מארגון הבריאות העולמי.

אנדרי קוז'ינוב: זה מוסד מספיק מכובד כדי שגם את, ד"ר אלרעי, תקשיבי.

אלרעי פרייס: בהחלט.

תהלה פרידמן: תעשו לי טובה, תקשיבו.

אלרעי פרייס: אבל אני חייבת לענות על זה, אני מצטערת.

אלרעי פרייס: אפשר להקריא את הכול ואפשר לראות את הכול, ואין ספק שמוסדות וארגונים בין-לאומיים הם חשובים.

אלרעי פרייס: אבל כשיש לנו נתונים בארץ על ילדים שלנו, שאנחנו בדקנו, מבחינת נוגדנים, ויודעים שהילדים האלה נדבקו, קשה להגיד על הדבר הזה ילדים לא נדבקים.

אלרעי פרייס: היה לי קשה עם האמירה הזאת כי יש לנו נתונים שהוצגו פה לוועדה, עם הוכחה שילדים בגילאים האלה נדבקים.

יאיר גולן: זה גם מה שהוצג פה.

יאיר גולן: אנחנו לא אמרנו מעולם - - -

אורלי פרומן: דיברתם על אחוזים ודיברתם על פרופורציות ועל אחוז מתוך שכבת הגיל.

אורלי פרומן: בואו, זה לא רק נדבקים, אף אחד לא אמר שהם לא נדבקים.

קריאות: - - -

עופר כסיף: חייב להיות פילוח לפי זרמים כי זה מעוות.

עופר כסיף: אני לא יודע מי יכול לעשות את זה, אבל חייב להיות פילוח לפי זרמים בחינוך.

רם שפע: בואו ניתן לה לדבר, חברים.

יוראי להב-הרצנו: אפשר לשאול שאלה כי אני לא מצליח להבין?

יוראי להב-הרצנו: יכול להיות שיש בפנייך נתונים אחרים מאשר יש בפנינו.

יוראי להב-הרצנו: האם עד גיל 10 אחוזי ההדבקה גבוהים?

יוראי להב-הרצנו: כי אנחנו רואים שנתוני ההדבקה עד גיל 10 הם אפסיים.

רם שפע: מה זה אנחנו רואים?

רם שפע: הם הציגו את זה.

אלרעי פרייס: הצגנו את זה.

יוראי להב-הרצנו: שהם אפסיים.

אלרעי פרייס: אני חושבת שהאמירות בתחילת הדרך של המגפה הזאת שילדים לא מדביקים ולא נדבקים, וכך היו האמירות - - -

יאיר גולן: אנחנו מזמן אחרי זה.

יאיר גולן: אני לא יודע למה את חוזרת על זה.

רם שפע: בסדר, אנחנו לא שם.

אלרעי פרייס: כבר ראינו הדבקות בילדים וראינו את הנתונים של הסקר הסרולוגי, והדברים האלה הוצגו.

אלרעי פרייס: אין ספק שיש הבדל במידת התחלואה של ילדים בגילאים צעירים, של גנים - - -

יוראי להב-הרצנו: שעומדת על פחות מחצי אחוז.

יוראי להב-הרצנו: אחוזי ההדבקה שאתם הצגתם עומדים על פחות מחצי אחוז.

יוראי להב-הרצנו: האם את מכירה נתונים אחרים?

אלרעי פרייס: את הנתונים שלנו הצגתי בשבוע שעבר.

אלרעי פרייס: אתם רוצים נתונים מעודכנים להיום - - -

אורלי פרומן: לא.

אורלי פרומן: לא היו לימודים מאז, זה לא משנה.

אורלי פרומן: את הצגת לנו נתונים מתאריך 1 בספטמבר.

יוראי להב-הרצנו: אם שיעור ההדבקה עומד בגני ילדים על פחות מחצי אחוז, למה צריך לסגור אותם?

יוראי להב-הרצנו: לפי הראיות הרפואיות וההמלצה העניינית שלך מקצועית, אם יש פחות מחצי אחוז הדבקה בגני ילדים, למה לסגור אותם?

אלרעי פרייס: אני לא יודעת מאיפה החצי אחוז.

אורלי פרומן: 2%.

אלרעי פרייס: אני אומרת שהנתונים שיש לנו אלה נתונים שמראים שבמהלך חודשים יולי-אוגוסט היו בערך 4,000 ילדים שהיו מאומתים ובערך 1,500 אנשי צוות – אני יכולה לתת לכם את הנתונים המדויקים – ואותם מספרים בערך היו בשבועיים הראשונים של ספטמבר, כמו נתונים של חודשיים.

צופית גולן: מתוך כמה, ד"ר אלרעי?

אלרעי פרייס: נכון שבילדים מגיל אפס עד גיל 10-9, שיעורי התחלואה הם יותר נמוכים מאשר בילדים יותר בוגרים, זה נכון, וברור שכשאנחנו נחזור מהסגר לפעילות זאת תהיה הקבוצה הראשונה שאנחנו נפתח – אני כבר אומרת, כמי שמוביל את אסטרטגיית היציאה של משרד הבריאות, זה יהיה הדבר הראשון שאנחנו נפתח.

אלרעי פרייס: גם אני אימא לילדים ואני מבינה כמה הדבר הזה חונק את המשק.

אלרעי פרייס: כרגע אנחנו נמצאים במצב של תחלואה, אנחנו לא יכולים לאפשר לעצמנו שום דבר כזה שהוא פתוח.

אלרעי פרייס: לאנשים מבוגרים שהולכים לעבודה אני יכולה להגיד תשימו מסיכה, אל תתקהלו, אל תאכלו ביחד.

אלרעי פרייס: לילדים בני 6 אני לא יכולה, ואני כרגע בתחלואה כזאת שאנחנו לא יכולים לקחת על עצמנו את הדבר הזה, גם אם הוא לא גדול, גם אם לילדים בכיתה י' הסיכון הרבה יותר גבוה - - -

יאיר גולן: אין בעיה, אנחנו מקבלים את הכול.

יאיר גולן: התכלית של הוועדה כאן זה לא רק להתעסק במה עושים מחר בבוקר אלא ייגמרו החגים, וכרגיל יהיה אחרי החגים.

יאיר גולן: אפשר להניח פה הנחות עבודה די פשוטות, שלמשל אחוז התחלואה יהיה כזה וכזה, השאלה המרכזית היא האם אתם נערכים לאיזשהו מצב של שגרת חירום.

אלרעי פרייס: ברור.

יאיר גולן: עכשיו אנחנו במצב של חירום מוחלט, סגרנו את הכול.

קריאה: לא את הכול.

יאיר גולן: וההשלכות של זה הן קשות ביותר.

יאיר גולן: אנחנו תוקפים פה רק את נושא החינוך אבל זה נכון על כל המשק הישראלי.

יאיר גולן: מחר בבוקר ייגמרו החגים, מה עושים הלאה?

יאיר גולן: אני הייתי רוצה שתציגו פה מתווה שאומר, אנחנו נערכים הלאה באופן הבא, ואנחנו מבינים שתהיה תחלואה – זה יכול להימשך עוד חודשים קדימה, אז מה נעשה, נשתק את כל המשק לחודשים קדימה?

אלרעי פרייס: נכון.

יאיר גולן: נהיה נורא מוצלחים בלחימה במגפה אבל נקריס את מדינת ישראל?

יאיר גולן: הרי חייבים פה להסתכל על הדברים בצורה מאוזנת.

אלרעי פרייס: אני מסכימה איתך, אז אני אענה.

יאיר גולן: אני אגיד לך מה הייתי מצפה כאן.

יאיר גולן: שתגידו ככה – אנחנו יודעים לפלח בתי ספר לפי אזורים, לפי יישובים; אנחנו יודעים להגיד שאם אחוז התחלואה הוא כזה וכזה, את זה אנחנו מפעילים ואת זה לא; אנחנו יודעים להגיע לרמת דיפרנציאליות הרבה יותר גבוהה, אנחנו יודעים לתת מענה מגוון, מענה רחב לבעיות שונות, למקומות שונים.

יאיר גולן: הרי התחלואה לא שווה.

יאיר גולן: השכונה שאני גר בה, אין בה תחלואה.

יאיר גולן: שכונה על יד, יש בה תחלואה.

יאיר גולן: בשכונה שלי יש בית ספר, בשכונה ליד יש את בית הספר.

יאיר גולן: הילדים באים מתוך השכונות.

יאיר גולן: למה שהכללים יהיו זהים, אני לא מצליח להבין את העניין הזה.

קרן ברק: וגם בתי הספר עצמם.

יאיר גולן: הייתי מצפה שתסתכלו מטר קדימה ותגידו מה עושים.

אורלי פרומן: זה תוכנית הרמזור.

רם שפע: חברי הכנסת, שאלתם אותה שאלה, בואו ניתן לה לענות.

קרן ברק: הוא דיבר על שכונות, אני מדברת לא רק על שכונות, על בתי הספר עצמם.

קרן ברק: הרי חלק מהעניין בתחילת השנה, שנתנו את האוטונומיה לכל בית ספר להחליט לעצמו לפי מה שהוא יכול, וזה היה מאוד מאוד מוצלח כי בתי ספר יכלו – עם הגמישות של עצמם, עם הקשרים שלהם בתוך השכונה – לקחת מבנים, לעשות כל מיני דברים.

קרן ברק: כל בית ספר, כל מנהל, לקח את האוטונומיה לעצמו, ובלבד שהכללים יישמרו בשיא הקפדנות.

קרן ברק: ככה התחילה השנה, זה היה מאוד מבורך, ופתאום עכשיו הכול התערבב ולך תדע לאן נלך.

עוזי דיין: ואם הוא לוקח את האוטונומיה ומחליט לא, אז מישהו צריך לשלם את זה.

עוזי דיין: לא תפתרו את הבעיה הכלכלית ולא תפתרו את הבעיה התעסוקתית.

עוזי דיין: יכול להיות שהיא תהיה יותר קטנה, יותר נוחה.

עוזי דיין: דבר שני, עלינו להסכים עם זה שיש נתונים שאנחנו לא יודעים עליהם.

עוזי דיין: יש פה אי ודאות.

אורלי פרומן: אז למה שלא נדע?

עוזי דיין: אתם זוכרים שכולם התהלכו פה עם כפפות כאילו זה הדבר הכי חשוב בעולם, איפה הכפפות האלה?

עוזי דיין: אתם זוכרים שאמרו שבמדינות דומות הקורונה מתנהגת בצורה דומה?

עוזי דיין: מה בין איטליה לסרביה?

עוזי דיין: יש הרבה דברים שעוד לא יודעים, ולכן הסוגיה של בינתיים לתת עדיפות לבריאות או לחינוך, ולפצות את זה כלכלית למרות שזה גבוה מאוד, הסוגיה הזאת אי אפשר לברוח ממנה, גם אם נגיד להם תעשו תוכנית.

עוזי דיין: התוכנית שלהם, היא תהיה מבוססת חלקה על נתונים שהם עוד לא יודעים אותם.

עוזי דיין: אני לא מדבר על ההשלכות היותר ארוכות.

עוזי דיין: מישהו יודע לומר היום שילדים – למרות שהם נדבקים הרבה פחות ומדביקים הרבה פחות – לא יכולים לפתח בעוד שנים, כמו שקרה בפוליו, דברים פוסטים?

עוזי דיין: זה גם דבר שיעלה המון כסף, חוץ מהעניין האנושי.

אורלי פרומן: עוזי, אבל אנחנו נצטרך להמשיך לחיות עם הדבר הזה.

אלרעי פרייס: בשמחה.

אלרעי פרייס: אתם מדברים על תוכנית.

אלרעי פרייס: אנחנו בונים תוכנית של אסטרטגיית יציאה שבדיוק תענה על זה, איך אנחנו יוצאים מהדבר הזה.

אלרעי פרייס: אני כבר יכולה להגיד לכם פה שהדבר הראשון שייפתח כשמשהו ייפתח יהיה חינוך בגילאים הצעירים, מאפס עד 10-9 כי זה ברור שזה המקום באופן יחסי עם שיעורי התחלואה היותר נמוכים, שגם חונק את המשק.

אלרעי פרייס: אנחנו עושים אסטרטגיית יציאה מלאה, על כל החלקים שלה, והתהליך הזה כרגע הוא תהליך פנים-משרדי בתוך משרד הבריאות, בשבוע הבא הוא יגיע למשרדים האחרים לדיון איתם ושיתוף פעולה ביחד איתם.

אלרעי פרייס: תהיה תוכנית בדיוק מה שאתם אומרים, ולא רק מטר קדימה אלא הרבה מטרים קדימה, וזה יוצג גם פה וגם - - -

רם שפע: שמחים לשמוע, גם לזה אני אתייחס בסיום.

רם שפע: תודה רבה.

רם שפע: אסתי ורהפטיג, משרד הבריאות.

קרן ברק: אבל לפני כן תביאו לנו את הנתונים גם של ה' ו-ו' בנפרד.

אלרעי פרייס: אתם תקבלו נתונים לפי שנה.

אורלי פרומן: נתונים לפי שכבות.

רם שפע: נתונים מפולחים לפי שכבות, כלומר גנים, א'-ב', ג'-ד', ה'-ו'.

אלרעי פרייס: אתם תקבלו, תעשו איזה חיבורים שאתם רוצים.

רם שפע: סומך עלייך.

רם שפע: אמרת שנקבל, נקבל.

רם שפע: תודה רבה.

רם שפע: בבקשה, אסתי.

אסתי ורהפטיג: רק להבהיר כמה דברים שעלו פה.

אסתי ורהפטיג: דבר אחד, התקנות שכרגע עומדות על השולחן הן עד ה-8 באוקטובר, כלומר אנחנו מדברים על סגירת מערכת החינוך כחלק מהחלטה על הסגר הכולל, כרגע לשבועיים הקרובים, ואחר כך – כפי ששרון אמרה – ככל שהמצב יתאפשר.

אסתי ורהפטיג: הבחינה תיעשה מחדש בסמוך לפקיעת התקנות.

אסתי ורהפטיג: כרגע מה שעומד על השולחן זה רק עד ה-8 באוקטובר.

אסתי ורהפטיג: דבר נוסף, דובר פה הרבה – זה גם בהמשך לדיון הקודם – על הקושי של הורים במצב הזה.

אסתי ורהפטיג: אנחנו מודעים אליו, זה דבר חשוב מה שאתם אומרים ואתמול בקבינט הנושא הזה עלה.

אסתי ורהפטיג: מה שהוחלט זה שיוקם צוות בשיתוף של האוצר, משרד המשפטים ומשרד העבודה והרווחה, שיבחן את האפשרות לתת הגנה לעובדים מפני פיטורים בתקופה הזאת לנוכח הקושי הזה עם המסגרות של הילדים.

אסתי ורהפטיג: אני מבינה שצוות כזה אמור להתחיל לפעול עכשיו.

רם שפע: אני רוצה לחזור שכולם יבינו.

רם שפע: קודם כול, אני שמח מאוד לשמוע.

רם שפע: אני יודע שזה עלה בקבינט אבל צוות כזה הוא מבורך.

רם שפע: משרד המשפטים, משרד העבודה והרווחה ומשרד הבריאות?

אסתי ורהפטיג: האוצר.

אסתי ורהפטיג: הבריאות לא חלק.

רם שפע: האוצר, סליחה.

רם שפע: משרד האוצר, משרד העבודה והרווחה, משרד המשפטים, אמורים לגבש המלצות איך להגן על העובדים.

רם שפע: זה צד אחד מאוד מאוד משמעותי במשוואה.

רם שפע: נוודא איתם תוך כדי.

אסתי ורהפטיג: הנושא הזה הוא באמת חשוב, ושוב, אנחנו העלינו את זה לקבינט וזה כן חשוב, משרד המשפטים העלה את זה אתמול בקבינט, אבל אנחנו לא חושבים שנכון לקשור את הנושא הזה עם ההחלטה על סגירת מערכת החינוך, שהיא באמת החלטה משיקולים בריאותיים - - -

אורלי פרומן: ברור שזה קשור.

אסתי ורהפטיג: זה קשור אחד לשני, בוודאי, אבל אנחנו לא חושבים שנכון עכשיו - - -

רם שפע: זה בסדר גמור.

רם שפע: אני מכבד את זה שזה מה שאתם חושבים.

רם שפע: אני חייב להגיד, אני בהקשר הזה מאוד גאה בוועדה, שבעיניי הצליחה ליצור בעשרה ימים האחרונים בדיוק את המשוואה הזאת, כי זה ועוד איך קשור.

רם שפע: מדינה צריכה לראות את כל המכלול שלה, ואם אותו הורה – מסיבות בריאותיות – לא יכול שהילד שלו יהיה בגן או ילדה שלו תהיה בבית ספר, אז היא צריכה להבין מה היא עושה איתו.

רם שפע: זה חלק בעיניי מהאחריות שלנו.

רם שפע: ולכן, אני, כוועדת חינוך, כל החברים פה איתי, חייבים לראות את זה כמכלול.

רם שפע: זה בסדר גמור, הצד שלך הוא בריאותי, אני מכבד את זה.

אסתי ורהפטיג: נציגי האוצר אמרו לי שהם לא קיבלו זימון לישיבה.

יהודית גידלי: סליחה, סליחה.

יהודית גידלי: הם אמרו שלא יבואו.

רם שפע: אני מבטיח לך, א', שזה לא נכון.

אורלי פרומן: באוטומט האוצר מקבל זימון לכל ועדה.

רם שפע: ב', אין מישהו באוצר שלא מכיר את הטלפון הזה, ואם הם היו רוצים לדבר הם היו מדברים, אני מבטיח לך.

רם שפע: אני גם מוכן להזמין אותם תוך כדי.

יהודית גידלי: ההיפך הוא הנכון.

יהודית גידלי: הם אמרו שהם לא רוצים להגיע.

יהודית גידלי: הם ביקשו שחרור.

קריאה: ברור, הם תמיד מבקשים.

רם שפע: אני תוך כדי אטפל בזה.

אלרעי פרייס: אני רק רוצה לדעת לאיזה אימייל לשלוח את הקובץ עם כל החלוקה, אפס, 1, 2, 3.

אלרעי פרייס: תגידו לי לאן לשלוח, וכולכם יכולים לקבל את זה עכשיו.

רם שפע: תודה רבה, שרון.

רם שפע: צופית, נציגת הנהגת ההורים הארצית, בבקשה.

צופית גולן: אנחנו הכנו מצגת קלה, אני אשמח אם כן נעלה אותה.

רם שפע: צופית, אני עובר רגע לזום.

רם שפע: ד"ר ריי ביטון, שלום לך, יו"ר מרשם, ארגון המתמחים.

רם שפע: נראה לי שהמצוקה שלכם אדירה וחשובה ולא הועלתה פה עד עכשיו למרות שאנחנו מכירים אותה היטב.

רם שפע: בבקשה.

ד"ר ריי ביטון: נכון.

ד"ר ריי ביטון: קודם כול, תודה על ההזדמנות לבוא ולדבר מול הוועדה.

ד"ר ריי ביטון: מה שאנחנו חווים בימים האחרונים זה באמת עומס בלתי יתואר במחלקות, עם מספר חולים ומאושפזים שהולך ועולה, וכוח אדם שרק לצערי הולך ויורד.

ד"ר ריי ביטון: יש לא מעט רופאים ורופאות שיוצאים לבידודים, אנשים אחרי תורנויות – כאלה שנלקחים לעבוד במחלקת קורונה ובמחלקות התומכות – ובעצם כוח האדם בפועל עומד על כמעט שליש מאשר בזמנים רגילים, ועל כל הדבר הזה בעצם אנחנו נשארים בלי מסגרות לילדים שלנו.

ד"ר ריי ביטון: בפועל, היום מתוך 21 בתי חולים בארץ, רק חמישה בתי חולים מפעילים מסגרת כזו או אחרת לילדי העובדים החיוניים, מה שגורם בפועל באמת לאובדן חמור מאוד של כוח אדם ביום-יום.

ד"ר ריי ביטון: אני יכולה לספר לכם על המחלקה שלי שמתנהלת על 46 חולים בדרך כלל עם שישה, שבעה מתמחים.

ד"ר ריי ביטון: אנחנו עברנו לימים שאנחנו עובדים כשלושה, ארבעה מתמחים בגג, נותנים טיפול לא מספיק טוב למטופלים שלנו, וכל זה בגלל שבעצם אנחנו נאלצים להישאר בבית עם הילדים כי אין פתרונות לילדים.

ד"ר ריי ביטון: כרגע הפתרונות הם פתרונות נקודתיים שמפעילים בתי החולים בשיתוף עם העיריות, מאפס עד שלוש אין שום פתרון באשר הוא, השעות לא תואמות את הזמן.

ד"ר ריי ביטון: אני אתמול סיימתי בשעה 2:30 את המסגרת של הבנות שלי והעליתי אותן למחלקה פנימית בפול גז כדי לסיים את יום העבודה שלי ולהמשיך לטפל בחולים.

יאיר גולן: אני חייב להעיר פה משהו.

יאיר גולן: באמת, אני ממש מודה לך על הדברים.

יאיר גולן: יש פה מצב מטורף.

רם שפע: מטורף, מטורף.

יאיר גולן: אני עובר על רשימת הערים בארץ.

יאיר גולן: אני אומר לכם, שני מיליון ישראלים לפחות חיים בערים צהובות וירוקות, כרגע.

יאיר גולן: יש מקומות שאין בהם, מאתמול לא נוסף חולה אחד.

יאיר גולן: השתגענו?

יאיר גולן: מה אנחנו משביתים את הכול?

יאיר גולן: למה?

יאיר גולן: מישהו עובר על הרשימות האלה ומסתכל שלא דין הרצליה כדין ירושלים?

יאיר גולן: למה מערכת החינוך בהרצליה לא יכולה לעבוד?

יאיר גולן: בהרצליה יש 2.65 חולים לאלף נפש.

יאיר גולן: 2.65 פרומיל.

יאיר גולן: מה אנחנו משביתים את הרצליה?

יאיר גולן: אני לוקח פה את בנימינה, גבעת עדה – 1.770 חולים מאתמול.

יאיר גולן: למה משביתים אותה?

יאיר גולן: אני מסתכל על הרופאה הזאת שמדברת איתנו, אני לא יודע איפה את גרה.

יאיר גולן: נניח שהיא גרה ביישוב ירוק.

יאיר גולן: למה שם אי אפשר לפתוח לה את הגן?

יאיר גולן: מה הטירוף הזה?

יאיר גולן: משרד הבריאות ומשרד החינוך גוזרים על כל המדינה אותה גזירה.

יאיר גולן: זה טירוף מוחלט, ככה לא מנהלים משבר.

יאיר גולן: זה לא קשור בכלל אם עכשיו מצב חירום או לא, יש גל תחלואה או לא גל תחלואה.

יאיר גולן: מה שקורה כאן זה הפקרות תפיסתית, זה פשוט הפקרות תפיסתית.

יאיר גולן: ככה לא מנהלים משבר.

יאיר גולן: אני לא בא בטענות, לא ליפה ולא לנציגי משרד הבריאות.

יאיר גולן: התפיסה היא מלמעלה – השרים, ראש הממשלה – ככה לא מנהלים משבר.

יאיר גולן: אנחנו יכולים לחיות עם המשבר הזה עוד שנה או שנתיים, מה נעשה?

יאיר גולן: עכשיו צריך להתארגן לזה.

יאיר גולן: עזוב את החגים, תקופת החגים מתה, ממילא לא לומדים בה הרבה.

רם שפע: מסכים שצריך להתארגן קדימה, זה נכון.

יאיר גולן: יום אחרי החגים לא נראה שיפור בעולם התחלואה.

יאיר גולן: מה עושים?

יאיר גולן: משביתים את כל המשק?

יאיר גולן: קח את תל השומר.

יאיר גולן: תל השומר, בית חולים שמתמודד בהצטיינות – דרך אגב, דיברתי עם מנכ"ל בית החולים, הנתונים שהוצגו על ידי משרד הבריאות שקריים.

יאיר גולן: לא יכול להיות שמציגים 120% תפוסה כשהוא מעיד על 52%.

יאיר גולן: עכשיו תראה את העניין הזה.

יאיר גולן: בית חולים תל השומר מוקף ביישובים ירוקים וצהובים, זה מה שמקיף אותו.

יאיר גולן: למה אי אפשר לתת שם מענה לכל הצוות הרפואי?

יאיר גולן: איזה היגיון יש בזה?

יאיר גולן: הרופאים עושים שם עבודה, האחיות, עבודה מדהימה, כל אנשי הצוות הרפואי.

יאיר גולן: למה אי אפשר לתת להם מענה?

רם שפע: אני מסכים שצריך להסתכל קדימה.

ד"ר ריי ביטון: בכל מדינות אירופה, אוסטרליה ובחלק ממדינות ארצות הברית, בעצם מה שעשו, ברגע שנכנסו עוד פעם לסגר, השאירו את מסגרות הלימוד פתוחות אך ורק לילדי העובדים החיוניים.

ד"ר ריי ביטון: בעצם הם עבדו במתווה מיוחד של התו הסגול, קפסולות, עד שישה ילדים בקבוצה, וככה אפשרו לעובדים החיוניים לצאת לעבוד.

יאיר גולן: עשינו את זה בישראל.

יאיר גולן: במבצע עופרת יצוקה השארנו גנים פתוחים לעובדי העיריות ומערכת הבריאות.

יאיר גולן: עשינו את זה.

יאיר גולן: למה אנחנו לא יכולים לעשות את זה עכשיו?

קריאות: - - -

ד"ר ריי ביטון: רק תיתנו לנו פתרון לילדים ואנחנו נגיע ואנחנו נעשה את העבודה שלנו על הצד הטוב ביותר.

ד"ר ריי ביטון: חייבים לתת לנו פתרון.

רם שפע: כן, אסתי, אבל זה לא עובד.

אנדרי קוז'ינוב: יש תקנות אבל יש פרקטיקה, ובפרקטיקה זה לא עובד כי הם לא מקבלים שירות.

רם שפע: תודה רבה לך.

יאיר גולן: אני חייב לקחת אותך לאשדוד, לאשקלון, איך הם התמודדו בעופרת יצוקה.

יאיר גולן: השאירו גנים פתוחים, במיוחד לרשויות.

רם שפע: ריי, תודה רבה לך, באמת טוב שעלית.

אורלי פרומן: תודה רבה, ריי.

יאיר גולן: רם, מה שקורה כאן זה בושה, בושה.

יאיר גולן: אני אומר לך, זה בושה.

רם שפע: אני חושב שאתה קצת הולך רחוק מדי.

יאיר גולן: לא יכול להיות שלעובדי מערכת הבריאות אין מענה, לא יכול להיות.

רם שפע: זה נכון.

יאיר גולן: אף אחד לא מקריב את עצמו.

יאיר גולן: אתה לוקח ילדים שאתה יכול לעשות להם בדיקה, אתה יכול לוודא את זה, ולהפעיל אותם.

יאיר גולן: מי שיימצא נושא נגיפים, תשאיר אותו בבית.

יאיר גולן: אפשר לתת פתרונות.

יאיר גולן: איך אנחנו לא מצליחים לייצר פתרונות?

תהלה פרידמן: אפשר לתת פתרונות ואני חושבת שהקריאה שלך היא נכונה לאחרי החגים.

יאיר גולן: בסדר, מסכים איתך.

יאיר גולן: בואו נתארגן לאחרי החגים.

יאיר גולן: אני מצפה שכל מי שיושב כאן יגיד, אנחנו מתארגנים לאחרי החגים, איך אתם מתארגנים לאחרי החגים.

רם שפע: בסדר, אבל שרון אמרה את זה.

תהלה פרידמן: קח בחשבון שאנשים שומעים אותנו ואנחנו מנסים לשדר לציבור שכרגע זו אזעקת אמת.

רם שפע: נכון.

רם שפע: בהקשר הזה את צודקת, יש הסכמה.

רם שפע: גם חבר הכנסת יאיר גולן, שמעלה נקודה בעיניי קריטית של ההתארגנות לאחרי, מבין ועל זה יש הסכמה בהקשר הזה שהחגים הם כבר לא הזמן לחזור לרמזור.

רם שפע: צופית, בבקשה.

צופית גולן: אני אתחיל קודם כול ואני אגיד – מאוד חשוב לי שיפה תשמע ושמשרד החינוך ישמע – אין לנו מילה אחת רעה על צוותי החינוך.

צופית גולן: אנחנו חושבים שהם עושים עבודה מדהימה ועושים הכי טוב שהם יכולים בנסיבות מאוד מאוד בלתי אפשריות.

צופית גולן: אנחנו יודעים שחלקם הורים לילדים, מתמרנים את הזום של הילדים שלהם עם הזום של התלמידים שלהם ומנסים באמת לתת מעטפת ובאמת מפה יוצאת הכרת הטוב מאוד מאוד גדולה לצוותי החינוך ולצוותי המשרד, שאנחנו עובדים איתם בשיתוף פעולה ומאוד מאוד מעריכים אותם, וחשוב לי קודם כול להתחיל משם.

צופית גולן: באמת, קודם כול אנחנו מתחילים משם.

צופית גולן: המספרים שמציג משרד הבריאות – ותכף אנחנו ניכנס יותר לעומק – חשוב לי לשים אותם באיזושהי קונוטציה: 4,000, 1,000, 2,000, זה נשמע המון, אבל צריך לשים אותם בתוך ההקשר הנכון שלהם, וההקשר הוא מה מצב התחלואה בכל הארץ, לא רק מוסדות חינוך.

(שקף: כמו שיפה אמרה שהם ביצעו סקר, גם אנחנו הרמנו סקר, פחות מ-48 שעות באוויר, ענו עליו למעלה מ-31,000 הורים.

(שקף: יש לנו תשובות שמשקפות למעלה מ-56,000 תלמידים.

רם שפע: מדהים.

(שקף: אתם מוזמנים לרוץ בשקפים, ככל שעולה הגיל אנחנו באמת רואים שיש טיפה פחות מעורבות אבל בגיל יסודי עד כיתה ה' עדיין נדרשת מעורבות, 70% מההורים טוענים שנדרשת מעורבות גבוהה שלנו.

(שקף: הכפלנו פי שניים, ועדיין הסתכלנו על סך הכול המאומתים באותו שבוע, ואנחנו יורדים באחוזים.

(שקף: חברים, אנחנו מדברים על כך ש-6% מכלל המאומתים באותו שבוע הם מתוך מוסדות חינוך.

(שקף: ושלרגע אני לא אובן לא נכון - כל ילד חולה, כל ילד מאומת, כל מבוגר וכל איש צוות יקר לנו מאוד.

(שקף: אני לא מזלזלת במחלה הזאת בכלל, אני מסכימה עם מה שאמרה חברת הכנסת תהלה פרידמן – אני דתייה, ואנחנו לא נלך לבית הכנסת ביום כיפור, בדיוק מהסיבות האלה, ואנחנו נקפיד על מסיכה ואנחנו נקפיד על הכול, וכל הכללים יוקפדו ויישמרו כי אנחנו מבינים, ובגלל זה אנחנו גם לא קוראים להורים לצאת לרחוב ובואו נפגין.

(שקף: לא, כי אנחנו מבינים שאנחנו במצב של מלחמה, אבל מלחמה כמו שאמרו פה קודם צריכה להתנהל בצורה עקבית וברורה, ופה יש זיגזגים בלי סוף.

(שקף: אם מחליטים שמשביתים את כל המשק, אז משביתים את כולו.

(שקף: זה אומר שאנחנו כהורים לא נדרשים לתת דין וחשבון למעסיק שלנו למה לא עבדנו.

(שקף: אני בשביל לחבר אתמול ילד לזום בגן – כי מה לעשות, כל הילדים התחברו לזום בגן – הייתי צריכה לוותר על שעה וחצי של עבודה.

(שקף: זה לא עובד לנו.

(שקף: אנחנו לא יכולים לעבוד ככה.

(שקף: החלטתם להשבית – תשביתו את כולם, תדאגו לנו לפיצוי, תדאגו למעסיקים לפיצוי ותשמרו לנו על מקומות העבודה.

(שקף: זו המשוואה, היא לא יכולה להיות אחרת.

(שקף: עם כל הכבוד לכולם, מבחינתי יסודי זה עד סוף ו'.

(שקף: אנחנו רואים את הנתונים.

(שקף: גם כשאנחנו מסתכלים על הנתונים שאתם הצגתם – לא אני הצגתי, אתם הצגתם אותם, את נתוני התחלואה מתחילת המגפה עד ה-17 – 10% מכלל המאומתים הם ילדים ונוער עד גיל 17.

(שקף: 10%.

(שקף: לא מזלזלת, שוב פעם, ראינו שהם מדביקים ומודבקים אבל עדיין, השיעור שלהם באוכלוסייה הוא אדיר, הוא הרבה יותר גבוה מכמה שהם מדביקים בפועל.

(שקף: אלה נתונים שלכם, לא נתונים שלי.

(שקף: אני התבססתי על הנתונים שד"ר אלרעי הציגה בוועדה והתבססתי על נתונים שיש באתר של משרד הבריאות, חשופים לכולנו.

(שקף: שוב, לא מזלזלים במגפה הזאת.

(שקף: ברור לנו שלהחזיר את הגנים מחר בבוקר לא אפשרי, גם לא את היסודי, אבל המשוואה הזאת חייבת להיפסק.

(שקף: או שאנחנו לא עובדים, כמו בסגר הראשון, ומקבלים מעטפת כמו שצריך, או שאנחנו עובדים כי ככה מצפים מאיתנו וזו הדרך היחידה שהמשק הזה יצא מתוך הברוך הזה, והמשק הזה צריך לצאת מהברוך הזה, לא יעזור לנו כי אם אנחנו נמשיך ככה אנחנו נמוטט אותו.

(שקף: בתוך הסאגה הזאת צריך גם לזכור שהילדים של הגנים והיסודי נמצאים עם ההורים שלהם בבית בתוך סיר לחץ.

(שקף: אני יכולה להגיד לכם שאני כאימא הייתי צריכה לתפעל שלושה זומים ביומיים האחרונים במקביל.

(שקף: באיזשהו שלב הרמתי טלפון למחנכות ואמרתי להן, עד פה, נגמר, לא יכולה.

(שקף: לא מוכנה לכעוס על הילדים שלי, לא מוכנה להתעצבן על הילדים שלי, לא מוכנה להיות בקרב, וכמוני עוד המון הורים.

(שקף: לא יכול להיות שהמצב הזה יכניס אותנו לעימות מתמיד, וגם עימות מתמיד עם צוות המורים שלנו.

תהלה פרידמן: אני רוצה לומר עוד משהו שקיבלתי, אפרופו קוהרנטיות – תגובה שקיבלתי עכשיו ולא ידעתי, למשרד החינוך.

תהלה פרידמן: לא ייתכן שהגנים שלנו וכיתות א'-ב' שלנו סגורים, וחיידרים פתוחים.

צופית גולן: כן.

צופית גולן: גם.

תהלה פרידמן: חיידרים.

תהלה פרידמן: החינוך העצמאי.

רם שפע: הם לא אמורים.

קריאה: זה לא לפי התקנות.

רם שפע: בהחלט.

רם שפע: מי שפותח, עובר על התקנות.

תהלה פרידמן: סבבה, אבל כיוון שהחינוך העצמאי מקבל תקצוב ממדינת ישראל, גם אם התקצוב הזה הוא 55%, הדבר הזה הוא לא סביר.

תהלה פרידמן: אותה קוהרנטיות.

תהלה פרידמן: לא יכול להיות, פשוט לא יכול להיות.

רם שפע: תודה, תהלה, זה סופר משמעותי.

יאיר גולן: אני רק ממליץ שנחייב את משרד החינוך ומשרד הבריאות להציג את מתווה הפעלת מערכת החינוך אחרי החגים.

רם שפע: אינה זלצמן, משרד החינוך, בבקשה.

אינה זלצמן: אני חייבת להגיד שיש פה קצת פער לגבי המתווים של משרד החינוך, ואני מצטרפת לאמירות שאמרו פה לגבי המורים והמנהלים.

אינה זלצמן: המתווה הנוכחי, אנחנו עשינו הפקת לקחים מאוד גדולה מהגל הקודם.

אינה זלצמן: שמענו את ההורים, ישבנו, למדנו מה נכון ומה לא נכון.

אינה זלצמן: אנחנו לא אומרים שכולם מתחילים את הזום בשעה שמונה ומסיימים אותו בשמונה וחצי.

אינה זלצמן: המתווים הם גמישים יותר, הם מדברים על שעות אחרות, גם לא הכול בזום כי אנחנו מבינים שיש צורך בלמידה א-סינכרונית ובמשימות אחרות.

אינה זלצמן: אני מבקשת גם לכבד את אנשי המקצוע שפעלו באמת ברמה יוצאת מן הכלל – קריאת מאמרים מהעולם, הבנה של מה חשוב להורים ולילדים – גם אנחנו עשינו את ההיוועצות.

יאיר גולן: את מחמיצה את הנקודה.

יאיר גולן: אנחנו מלאי הערכה אליכם.

קריאות: - - -

רם שפע: יאיר ואינה, זה נושא גדול מספיק כדי שלא נתייחס אליו בדקה.

רם שפע: צופית, תסיימי בבקשה.

יאיר גולן: אין לנו טענות - - -

רם שפע: תודה על מה שאמרת.

רם שפע: אני חושב שאנחנו לא נתייחס לזה בדקה כי זה מקטין מאוד את משמעות הדיון הכול כך קריטי הזה.

יאיר גולן: השאלה איך מפעילים, מה עושים הלאה.

יאיר גולן: אתם עושים את העבודה הכי טובה שיש, מה עושים הלאה.

צופית גולן: אני רוצה לסיים את דבריי בשתי נקודות.

צופית גולן: אחת זה הילדים המשולבים, שלצערי הרב לא מקבלים כרגע מענה כמו שצריך כי מה לעשות, בתוך הנסיבות הוא לא אפשרי.

צופית גולן: והקשבתי שוב קשב רב לד"ר אלרעי, שאמרה שקשה מאוד שילדים יסתובבו עם מסיכות וקשה מאוד לדאוג לכל הכללים האלה ולשמור עליהם.

צופית גולן: מפה אני יוצאת עם קריאה נוספת למשהו שכבר עלה פה בוועדה, ילדים שהם או בני משפחתם בסיכון בריאותי.

צופית גולן: אנחנו מבינים שלא ניתן לשמור עליהם היום בתוך מוסדות החינוך, וזה נכון שאין עדיין הגדרה ברורה מיהם ילדים ומשפחות בסיכון, אבל הגיע הזמן שיהיה.

צופית גולן: כמו שנאמר פה, אי אפשר לשמור על הכללים במאה אחוז בבית הספר אז הגיע הזמן שתצא מפה איזושהי החלטה איך דואגים ונותנים מענה לילדים האלה שהם כבר שבעה חודשים בלי מענה.

צופית גולן: תודה רבה.

רם שפע: נכון.

רם שפע: צופית, תודה רבה על הדברים שלך.

רם שפע: אני עובר לזום ואנחנו נצטרך לעשות את זה בצורה מאוד מאוד מהירה.

רם שפע: נמצאת איתנו מטר גור מקבוצה של הורים מתעוררים, אני רואה שהם זועקים זעקה מאוד גדולה, בהמשך גם לדברים של צופית.

רם שפע: בבקשה.

מטר גור: שלום.

מטר גור: אני מטר, אני אימא לבן שלוש ועוד אחת בדרך.

רם שפע: בשעה טובה.

מטר גור: אנחנו עצמאים, ובעלי עובד משרד החינוך, ככה שאנחנו ממש בחזית כל הנושא והדיון.

מטר גור: בימים האחרונים הקמתי יחד עם עוד כמה חברים קבוצה בפייסבוק שנקראת "הורים מתעוררים", שצברה תאוצה אדירה.

מטר גור: יש פשוט שצף ושטף של שיתופים של הורים שמספרים מה עובר עליהם בימים האחרונים, משהו שאני מציעה לכם לקרוא, שלחנו לכם את זה גם במייל.

מטר גור: הסיטואציה הזאת מאוד מורכבת.

מטר גור: אנחנו פה כדי לבקש פתרון, כדי להשמיע את הקול של ההורים שנמצאים באמת כמו שנאמר פה תחת סיר לחץ אדיר, שאנחנו באמת צריכים לג'נגל וזו ממש מיומנות להטוטנות שהיא בלתי נסבלת, והתוצאה של זה היא הזנחה הורית.

מטר גור: אנחנו הופכים להורים קצרים, חסרי סבלנות, אין אורך רוח.

מטר גור: אני לא רוצה להיות אימא כזאת, בעלי לא רוצה להיות אבא כזה.

מטר גור: הוא צריך לעבוד במקביל, אני צריכה לעבוד במקביל.

מטר גור: התוצאה של זה גם שאנחנו עובדים גרועים מאוד והעבודה שלנו בסיכון, העבודה של כל ההורים.

מטר גור: אנחנו פה בשביל לבקש פתרון.

מטר גור: אני מאוד מקווה, ואנחנו סומכים עליכם שנגיע לפתרון הנכון.

רם שפע: תודה רבה, מטר.

רם שפע: חשוב, ויישר כוח.

רם שפע: כל יוזמה כזאת מהשטח עם זעקות כל כך כנות, מחזקת גם אותנו ביכולת שלנו לתווך את מה שבאמת קורה, למרות שהרבה מאיתנו חווים את זה גם בבית אבל בכל אופן.

רם שפע: חברת הכנסת סונדוס סאלח, חשובה לא פחות מאף אחד מאיתנו, פשוט נמצאת בזום, לא יכלה להגיע ורוצה לדבר.

רם שפע: בבקשה, סונדוס.

סונדוס סאלח: ימים ספורים לפני פתיחת שנת הלימודים ישב באותה ועדה השר גלנט ואמר בביטחון מלא שהשנה תיפתח כסדרה.

סונדוס סאלח: עד עכשיו ראינו את התוצאה, שלא הייתה עוד תוכנית מגירה שהשנה תשתבש פתיחת הלימודים.

סונדוס סאלח: אני מאוד מסכימה שצריך לבסס את ההחלטות שלנו על נתונים מדעיים.

סונדוס סאלח: הנתונים אומרים שהתחלואה מגיל אפס עד 10 שנים היא בשיעור מאוד נמוך, ומצד שני הייתה כל תוכנית הרמזור, שיש ערים שהן ירוקות, צהובות ולא אדומות, שאפשר להחריג אותן כמו שאנחנו מחריגים את ההורים שלהם לצאת לעבודה.

סונדוס סאלח: מה שמתגלה עכשיו ואני מקבלת פניות רבות מהורים מוחרגים בעבודה, שהם יוצאים לעבודה – צוותי רופאים, צוותים בבתי החולים – אין להם מענה איפה לשים את הילדים שלהם.

סונדוס סאלח: אחת כתבה לי, אני חזרתי מהעבודה כלבורנטית, לא מצאתי את הילדים שלי בכיתה ג' ו-ד' בבית, והיא מחיפה.

סונדוס סאלח: אמרה לי, שעתיים אני חיפשתי אותם, בסוף היו אצל מישהי בבית, אבל זה מצב מסוכן.

סונדוס סאלח: המדינה רוצה את העובדים החיוניים – תעבדו עכשיו בשביל המצב, המצוקה הקיימת – ולא מציעה להם מענה, לילדים שלהם.

סונדוס סאלח: למה לא חושבים עכשיו באופן הדרגתי להתייחס לתוכנית הרמזור ולהחזיר באופן הדרגתי, במיוחד הילדים של הורים שהם עובדים באופן מוחרג בתקופה הזאת, למה אין את התכנון הזה?

רם שפע: נכון.

רם שפע: מסכים.

סונדוס סאלח: במיוחד כשהנתון המדעי אומר ששיעור התחלואה הוא נמוך בגילאים אלה, וזה אותם גילאים.

סונדוס סאלח: מחקרים מראים שהלמידה שלהם בזום מייצרת בעיות רגשיות.

סונדוס סאלח: אנחנו כל הזמן אמרנו להם שאסור לשהות כל כך הרבה זמן מול מסכים ועכשיו אנחנו דורשים מהם להיכנס לתוך המסכים האלה כל היום ולהעביר הקניית ידע וגם חומר כמותי.

רם שפע: תודה, סונדוס, תודה רבה על הדברים.

רם שפע: אחרונה בזום, אני רוצה בבקשה לאפשר את זכות הדיבור לציפי ברנד, סגנית ראש עיריית תל אביב, שרוצה לשתף אותנו בתובנות שלה.

רם שפע: שלום, ציפי, בוקר טוב, בבקשה.

ציפי ברנד: אני רוצה להגיד כמה דברים באמת חשובים שעלו פה.

ציפי ברנד: קודם כול, אני מתחברת לגמרי, אנחנו גם מקבלים את זה כל הזמן, הנושא של המצב הבלתי נסבל שקורה כרגע גם מבחינת הורים, גם מבחינת בעלי גנים פרטיים, כל חוסר הוודאות הזאת, ההימצאות עם הילדים בבית, זה מצב שהוא כמעט בלתי אפשרי כשמשק שלם יוצא לעבודה.

ציפי ברנד: אנחנו חייבים ואנחנו סומכים עליכם שאתם תצליחו לייצר איזשהו פתרון בדרישות מהממשלה לתת לזה סוג מסוים של שיפוי.

ציפי ברנד: כמובן, הדברים של ריי, שהתייחסה קודם כול למתמחים, העובדים החיוניים שצריכים להיות בבתי החולים.

ציפי ברנד: אנחנו צריכים למצוא דרך על מנת לאפשר מסגרות חיוניות לכולם.

ציפי ברנד: אנחנו רואים שמצב התחלואה הוא מאוד מאוד גבוה אבל אני חושבת שעברה חצי שנה.

ציפי ברנד: לצד זה, העובדה שכרגע צריך לאכוף את הסגר כמה שיותר על מנת להקטין את אחוזי התחלואה, אנחנו חייבים לחשוב קדימה.

ציפי ברנד: חייבים לחשוב קדימה למצב של יצירת מתווים פתוחים, בטוחים אחר כך.

ציפי ברנד: אי אפשר להתעלם מזה, אי אפשר עכשיו רק להיתקע בנקודת הזמן הנוכחית כי אנחנו לא הצלחנו לקבל תשובות ממשרד החינוך איך אנחנו מסתכלים על שנת הלימודים הקרובה.

ציפי ברנד: זה ברור לכולנו ששנת הלימודים הקרובה לא הולכת להיות שנה שגרתית.

ציפי ברנד: גם כשנחזור מהסגר אנחנו נידרש לאמצעי זהירות, ולא יכול להיות שנחזור למתווים רגילים של גנים עם 35 ילדים ואנחנו כל רגע נצא לבידוד והורים לא יוכלו לעבוד, והמשק לא יוכל באמת לחזור לשגרה.

ציפי ברנד: פה אני חושבת הדרישה שלכם היא לייצר עכשיו חשיבה למצב תחלואה שיהיה קצת יותר נמוך ברגע שייגמר הסגר, לאיזה מתווה אנחנו מובילים את הגנים, איזה מתווה אנחנו לוקחים על עצמנו בשביל לפתוח מתווה פתוח בטוח.

ציפי ברנד: ומה זה אומר?

ציפי ברנד: אני יכולה להגיד לך מה זה אומר כי אנחנו ישבנו וחשבנו על זה.

ציפי ברנד: אנחנו מדברים על הפעלת כיתות גן ואנחנו נצטרך להסתכל לעצמנו בעיניים ולהבין שמערכת החינוך הישראלית היא מערכת חינוך צפופה מדי ונצטרך למצוא דרך להפעיל כיתות גן קטנות יותר קבועות, של צוותים קבועים שיהיו בתוכם, אם זה אומר שייכנסו בנות שירות לאומי ואם זה אומר שייכנס לכך הצבא או משרד הביטחון או לא משנה מי לצורך העניין, אבל זו חשיבה שצריכה להתחיל להיעשות מעכשיו, איך מפעילים את הגנים האלה, איך מפעילים אותם בכיתות גן בטוחות של אנשי צוות קבועים שלא מתחלפים, שלא בצהרון מתחיל הברדק ומתחילים בעצם החיבורים בין הקפסולות בכיתות הגן השונות וזה לא ניתן לשליטה, ולכן עולה רמת התחלואה ולכן למחרת כיתות שלמות נכנסות לבידוד, זוגות של הורים, עשרות הורים למעשה נכנסים לבידוד ואי אפשר פה בעצם לאפשר חזרה לשגרה.

ציפי ברנד: אנחנו צריכים לדבר על מתווה של כל כמה זמן הצוותים נמצאים בבדיקות על מנת להקטין את התחלואה, אנחנו צריכים לראות באיזה מרחבים אנחנו לומדים אבל ברור לנו היום שגם כיתות הגן וגם ילדים עד כיתות ג'-ד' לצורך העניין, המשק הישראלי בסופו של דבר, כשירדו רמות התחלואה יצטרך לחזור לאיזשהו סוג של מתווה פתוח בטוח.

ציפי ברנד: אני מצפה מכם כוועדה, לצד הדיון הנוכחי על המצב הנוכחי, להוביל חשיבה לתוך מתווה של פתיחה עתידית של גנים ומה עושים, כי זה לא היערכות של הרגע האחרון.

ציפי ברנד: אני אומרת, תיצרו מתווה – לצד הדיון במצב הנוכחי, אני שלחתי לכם מסמך לגבי מתווה פתוח בטוח, ואני חושבת שאתם צריכים להוביל אותו לצד זה.

ציפי ברנד: במקביל, אתם זוכרים, אנחנו מנהלים פה דיון על מערכת החינוך.

ציפי ברנד: לצד מערכת החינוך קיימת היום מערכת שלמה של גנים פרטיים במדינת ישראל שהיא עדיין לא תחת משרד החינוך, גילאי לידה עד שלוש.

רם שפע: נכון.

ציפי ברנד: הגילאים האלה כרגע, הגנים האלה לא משופים על ידי אף אחד.

ציפי ברנד: אנחנו נרצה להחזיר משק לעבודה ביום מן הימים, לא יישאר אף גן פרטי בלי איזשהו סל כלכלי שמבטיח את ההישרדות שלהם.

רם שפע: ציפי, תודה רבה.

רם שפע: צודקת, באמת דברים חשובים.

רם שפע: הסיפור של לידה עד שלוש הוא סיפור דרמטי בהקשר של המדינה והאחריות שלה, אנחנו נגיע לזה פה בהמשך הדרך.

רם שפע: שרון, בבקשה, רצית להגיד לסיכום.

אלרעי פרייס: רציתי להגיד שנשלחו לוועדה נתונים, הם נתונים כלליים של כל הילדים המאומתים בקורונה, לפי שנתון – אתם יכולים להסתכל על זה – המספרים עוד יותר גדולים מהמצגות ששלחתי כי במצגות ששלחתי אלה נתונים ממוסדות חינוך שאנחנו יודעים שזאת חקירה שהוגדרה כחקירה בתוך מוסד חינוך.

אלרעי פרייס: קיבלתם את כל הנתונים על כל הילדים.

רם שפע: עכשיו?

אלרעי פרייס: כבר שלחתי, אתם יכולים להעלות את זה אם אתם רוצים.

רם שפע: בסדר, אני תכף אגיד על זה משהו.

אלרעי פרייס: מה שכן חשוב לי, שלחתי סרטון למעיין, אם אפשר להעלות אותו.

אלרעי פרייס: חבל שחבר הכנסת יאיר גולן יצא כי זה בדיוק מדבר על הדבר הזה.

רם שפע: נשלח לו.

אלרעי פרייס: זה פשוט מראה את המגפה הזאת.

אלרעי פרייס: אני חושבת שהרמזור הוא מצוין, מודל שהקמנו והרמנו.

אלרעי פרייס: החיסרון הקטן של הרמזור זה בתפיסה שאתה כאילו צריך להסתכל על האדומים, ולפעמים אתה לא מסתכל על האחרים ולאן הם זזים כל האחרים, ויש לך תחושה שהבעיה שלך היא רק באדומים, אז אני אשמח אם הסרטון יעלה.

אורלי פרומן: אבל זה מדבר גם על מגמות.

אלרעי פרייס: מה שאתם תראו שם זה בעצם נתונים של היישובים שהם בגודל של 20,000 איש ומעלה.

אלרעי פרייס: כל יישוב, הגודל של הכדור זה גודל היישוב, זה בקורלציה לגודל היישוב, ואתם רואים איפה הם נמצאים לאורך הזמן מבחינת ציוני הרמזור – ירוק, צהוב, כתום ואדום – כשבאמצע יש קו של 1.

אלרעי פרייס: היישוב שעובר את קו 1 זה אומר שהמגפה הולכת ומתפשטת.

רם שפע: אני מבין, שרון.

רם שפע: אנחנו חייבים לסיים.

אלרעי פרייס: אתם חייבים לראות אותו, זה סרטון של 15 שניות.

רם שפע: נראה אותו.

רם שפע: חברי הוועדה, אני מחזיר אותנו לתחילת הדיון, לדברים שלי ולדברים של הרבה מכם, ואני רוצה לדבר גם על המשך היום הזה.

רם שפע: אנחנו התכנסנו פה בהקשר של מה שדיברנו גם בהתחלה ואמרנו שאנחנו לא מוכנים שהמשוואה תשתנה, והמשוואה היא שהמדינה צריכה להראות לנו – הממשלה, בהקשר הספציפי של קבינט הקורונה – את ההבנה שלה והראייה שלה שההורים חייבים שישפו את מצבם הכלכלי, ויש המון כלים לעשות את זה ותוך כדי קיבלנו עדכון מאוד מאוד משמעותי בהקשר של הצוות שקם אתמול של משרד האוצר, משרד המשפטים ומשרד הרווחה, ואנחנו נבדוק את זה, כדי באמת להגן לפחות תעסוקתית על אותם הורים שנקלעים למצוקה הזאת, שהרבה מאיתנו חווים גם ברמה האישית.

רם שפע: בכל אופן, אנחנו קיבלנו תקנות שבעצם עוד לא הקראנו ולא הסתכלנו עליהן היום, וגם שם יש לנו דברים משמעותיים – אגב, גם בהקשר של החינוך המיוחד ובעוד כמה סעיפים שאנחנו רוצים לעבור עליהם.

רם שפע: אני חושב שאנחנו צריכים בכל מקרה להתכנס היום, מעבר לשאלה של מה נעשה אחר כך ואיך נצביע ביחס למה הממשלה תעשה.

רם שפע: אני לא יכול להגיד כרגע את השעה מכיוון שאנחנו תלויים כידוע במליאה ובזמן שהיא תסתיים.

רם שפע: אני אבין אם חלק מנציגי משרדי הממשלה לא יוכלו לחזור אלינו עוד פעם פיזית, זה ברור לי שיש לכם עוד דברים לעשות.

עופר כסיף: יש גם ועדת חוקה.

רם שפע: בדיוק.

רם שפע: הכול בסדר, יש פה יום ארוך.

רם שפע: אנחנו בכל מקרה עוד מתכנסים היום כדי להבין איך אנחנו מגיבים לממשלה.

רם שפע: אנדרי, בגדול, אני לא יכול לתת לך את זכות הדיבור.

רם שפע: אם יש לך משפט, אז בבקשה כי אנחנו חייבים לסיים ואנחנו כבר חורגים.

אנדרי קוז'ינוב: משפט, כאסטרטגיית היציאה.

אנדרי קוז'ינוב: פרופ' גרוטו אמר אתמול בוועדה שהיעד של משרד הבריאות בסוף הסגר זה להגיע ל-7% מאומתים מסך כל הבדיקות.

אנדרי קוז'ינוב: אם הבדיקות יעמדו על קצב של 50,000 בדיקות, אנחנו נדבר בסוף הסגר על 3,500 מאומתים ליום.

אנדרי קוז'ינוב: זה החישוב שלי, ואם אנחנו חושבים על פתיחת מערכת החינוך אז אנא תתייחסו גם לזה, וכמובן צריך לראות – אם כבר סוגרים את הכול – איך נותנים פיצויים לגנים.

רם שפע: גם על זה אנחנו נדבר.

רם שפע: תודה רבה, אנדרי.

רם שפע: תודה רבה לכולם.

רם שפע: אנחנו נעדכן את כל מי שקיבל את הזימונים לפגישה הזאת, בדיוק אתכם, גם מתי אנחנו נפגשים היום, באיזו שעה.

רם שפע: תודה רבה, אני נועל בינתיים את הישיבה.