ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 23, פרוטוקול מספר 59, 2020-09-07 12:00

רם שפע: צהריים טובים, שלום גם למי שנמצא אתנו בזום, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט.

רם שפע: התכנסנו פה לדיון, ביוזמתם של חברי הכנסת - מאי גולן, יעקב מרגי, מאיר כהן, ומיכאל מלכיאלי.

רם שפע: ועדת ביטון, כפי שכולנו יודעים, הוקמה בזמנו כאשר נפתלי בנט היה שר החינוך.

רם שפע: באמת, בקול תרועה מאוד משמעותי, עם כ-12 חברים בוועדה, בראשות ארז ביטון, באמת, ישבה על המדוכה כמה חודשים טובים, מפברואר 2016, עד יולי, והציגה מסקנות משמעותיות, שאני חושב דאז כולנו הסכמנו – אני הייתי אז בכלל במל"ג.

רם שפע: אבל כולנו הסכמנו שבאמת ועדה שאם ייושמו מסקנותיה תייצר שינוי מאוד משמעותי בהלכי הרוח - - -

יעקב מרגי: הערה לפרוטוקול.

יעקב מרגי: כשאתה אומר – מל"ג, תסביר מה זה.

יעקב מרגי: קיים הגוף הזה?

רם שפע: מועצה להשכלה גבוהה, קיים או לא קיים, דיון משמעותי, נדון בו בשבוע הבא כהכנה לפתיחת שנת הלימודים.

רם שפע: יש לנו היסטוריה ארוכה בעניינים האלה.

רם שפע: אני לא אקרא את כל המסקנות, אני אתן ליוזמי הדיון להציג.

רם שפע: אבל באמת, מסקנות מעמיקות עברו על כמעט כל המערכות שלנו, גם השכלה גבוהה, ניסו לייצר שינוי.

רם שפע: וככל שאני מבין, ואני מניח שזה גם חלק מהסיבה שאנחנו עושים דיון מעקב, בוא נגיד בלשון המעטה, לא כל המסקנות יושמו, אבל מכאן אני יוצא, ונותן לכם, חברי הכנסת להתחיל.

רם שפע: בבקשה, חבר הכנסת מאיר כהן.

מאיר כהן: אדוני היושב ראש, אנחנו ארבע שנים אחרי החלטות מסקנות ועדת ביטון.

מאיר כהן: אנחנו נמצאים בתקופה של קורונה, אני לא מצפה שזה יהיה בראש סדר העדיפות, אבל חובה עלינו, היות והוועדה לא קיבלה שום סמכויות של פיקוח מה יהיה אחרי, היא אמרה, תגישו את ההמלצות.

מאיר כהן: ודווקא, היות ואנחנו באים משם – אני הייתי מנהל בית-ספר, יעקב מרגי יושב-ראש הוועדה בתקופה הזאת, ויש כאן עוד חברי כנסת, חובה עלינו לדאוג לקבל דיווח מה התקדם ומה קורה.

מאיר כהן: כבר לא צריכים תחת העננה הזאת של הקורונה להגיד, חברי'ה, אנחנו עכשיו לוקחים פסק זמן של שנתיים ולא מתעסקים – זה דבר שהוא בנפשנו.

מאיר כהן: רק להזכיר לכם מעיקרי התכנית.

מאיר כהן: שינויים מהותיים, והכנסת חומרים בתכנית הלימודים בספרי הלימוד, בכל התחומים - בהיסטוריה, בספרות, באזרחות, בלימודי ארץ-ישראל, ממש לעדכן פרטים שלמים מתוך התכנית.

מאיר כהן: להכניס פרקים נרחבים יותר של תולדות יהדות ספרד והמזרח.

מאיר כהן: לשלב יצירות.

מאיר כהן: דיברו בזמנו גם על עמוד האש המזרחי - מרגי, אתה זוכר, במסגרת הטלוויזיה החינוכית, כנראה שזה לא קרה וזה לא יקרה.

מאיר כהן: לציין את יום יציאת היהודים מארצות ערב והאסלאם.

מאיר כהן: לארגן טיולים – לא נעשה את זה בגלל הקורונה, אבל אנחנו מבקשים דיווח האם יש המלצות משמעותיות לגבי המועצה להשכלה הגבוהה, הרכב המל"ג, מאוזן, שיכלול גם נציגים מזרחיים.

מאיר כהן: מרכזים אוניברסיטאיים.

מאיר כהן: לתמוך במחקרים על יהדות המזרח.

מאיר כהן: הקמת מוזיאון וכו'.

מאיר כהן: אנחנו מבינים שחלק גדול מאוד מהדברים לא קרה.

מאיר כהן: אנחנו מבקשים ממשרד החינוך להגיד מה כן קרה.

מאיר כהן: אני רוצה שתדעו.

מאיר כהן: בתחילת שנות השמונים, עבד אתי בבית-הספר בחור בשם דוד אוחיון, ייבדל לחיים ארוכים.

מאיר כהן: דוד אוחיון הזה, בא אליי ואמר לי, מאיר, למדנו באוניברסיטה את שירי הידידות, ונפגשנו עם רבי חיים מבאר שבע, שהיה עורך - - -

יעקב מרגי: בלשן, דקדקן, שהיה הולך עם ג'לביה.

יעקב מרגי: המורה לעברית שלי שלא הייתה מהתפוצה שלנו, באה להרצאה, היא אמרה - מה הביאו לנו פה?

יעקב מרגי: כשהוא פתח את הפה - - -

מאיר כהן: הלכנו לבקר את האיש היקר הזה כפי שמיטיב לתאר אותו מרגי, ואתה רואה - מקופל בתוך הצניעות ידע שבאמת מדהים, אבל מקופל, ומתי מעט באוניברסיטה למדו.

מאיר כהן: אותו דוד אוחיון, ייזכר לטוב, שיהיה בריא, הבחורצ'יק הזה אומר לי – מאיר, אנחנו פותחים בבית-הספר, איזה שעה, חצי שעה, ללימודי השירה הזאת, ולימודי האנדלוסיה.

מאיר כהן: הדברים האלה כבשו את בית-הספר, לא בגלל שהוא היה - - - אלא בגלל שלתלמידים נפתח צוהר לדברים מדהימים.

מאיר כהן: פתאום מסתבר, שאנשים שהיו חבויים בתוך דפי ההיסטוריה ולא קיבלו את מה שמגיע להם, במלוא עוצמתם נחשפו לתלמידים.

מאיר כהן: לכן, אני ביקשתי את הדיון הזה ביחד עם חבריי.

מאיר כהן: אנחנו מבקשים לשמוע ממשרד החינוך מה התקדם.

מאיר כהן: אני מראש אומר, לצערי הגדול, הדיון היה צריך להיות בשעה שתים-עשרה, וחבל מאוד שאנחנו דחינו.

מאיר כהן: אבל אני מבין מה החשיבות של התקנות, אז אני צריך לפרוש בשעה אחת, ועמכם הסליחה.

מאיר כהן: אז תודה רבה, אדוני.

רם שפע: תודה רבה.

רם שפע: אגב, אני רק אגיד שנמצא אתנו ארז ביטון בעצמו, לא ידענו אם הוא יעלה, והוא אתנו בזום.

רם שפע: נשמע אותו.

רם שפע: וגם אני יודע שמשרד החינוך, שוחחנו איתם רבות בימים האחרונים, גם הם התכוננו להציג לנו את מה שקיים.

רם שפע: בבקשה, חברת הכנסת מאי גולן.

מאי גולן: הגשנו יחד את ההצעה הזאת.

מאי גולן: חברי מאיר אמר, אומרים שזה לא מתבצע כרגע שדברים מתעכבים.

מאי גולן: גם כשאני צריכה להפנות ובמפלגה, לא תופסים במקרה הזה, בטח לא באיחור כזה גדול של לימוד תרבות וערך מהותי נפשי יש לציין.

מאי גולן: אני מדברת כאן לא רק בתור חברת כנסת, אלא אינטגרציה בין אותה תרבות מזרחית, יש לציין, גם מקופחת באותם שנים, לאליטה, עצוב לי שבשנת כמעט 20 ומשהו שנה, אחרי שהייתי תלמידת בית ספר, עדיין לא תוקן הדבר הזה.

מאי גולן: אני רוצה לציין שמדברים המון, ישראל הראשונה, ישראל השנייה, ויש מי שמדבר מטעמים פוליטיים.

מאי גולן: בתור בלי להתבייש, של אליטה שאני הייתי תחת מערכת החינוך, תלמידה, לא הרשתה לי אפילו לדבר על משהו שאמי סיפרה פרעות הפרוד.

מאי גולן: בצפון תל-אביב, בבוז יש לציין, על איזה פרעות של ערבים, ואני לא במשך השנים היה כמובן לא רק הפהרוד, אלא על שירה, ספרות על המורשת שלנו.

מאי גולן: יש לציין כמעט בסתר.

מאי גולן: ממש בלימוד עצמי.

מאי גולן: ואפילו שהייתי הולכת לספרייה, לא הייתי מצליחה שהספרנית לא ידעה ד"ר גוגל.

מאי גולן: אני רוצה לומר שאנחנו היום לא נותנים את האופציה לתלמידים שלנו, לבנות הנוער שלנו ללמוד על הנושא שלנו.

מאי גולן: למרות השינוי, לא מקבלת תקציב.

מאי גולן: בסוף, מה שקורה, למרות השינוי התודעתי, לא מדובר על תכני חובה, זה תכני רשות.

מאי גולן: יסיים היום תלמיד 12 שנות לימוד, או אפילו בגרות מלאה, או איזשהו תואר אקדמי כזה או אחר, ולא יידע שום דבר על מורשת תרבות ספרד.

מאי גולן: לא יידע מה זה פהרוד.

מאי גולן: לא יידע מה זה שירה מזרחית - לא יידע כלום.

מאי גולן: לי, במקרה היה האופי, שבו בגלל שניסו לבזות אותי, רציתי ללכת וללמוד.

מאי גולן: אבל היום תלמידים בעידן הטיק טוק, האינסטגרם, והפייסבוק, והטוייטר, וכל הסחות דעת האלה – האם באמת, אם לא נכניס את זה כתכני חובה, הם יילכו וילמדו את זה?

מאי גולן: לא נותנים אפילו את האופציה כדי ללמד, וזה משהו שמכעיס אותי מאוד.

מאי גולן: אסיים בזה שאני פונה באמת, בפנייה כנה ואמיתית, לא פופוליסטית, לא דמגוגית, לא כלום, לשר החינוך, לשריין את התוספת התקציבית הנדרשת כדי שבאמת נוכל לעשות פה תיקון עוול של שנים.

מאי גולן: תולדות יהדות המזרח וההיסטוריה, הספרות והשירה, הן כל כך עשירות, הן כל כך מגוונות, הן כל כך יפות.

מאי גולן: הן אבן דרך משמעותית בדרך של העם הזה.

מאי גולן: היא חלק מהותי מהקמת העם הזה, וזו עוולה מוסרית שצריך לתקן, במיוחד ב-2020.

מאי גולן: אני מודה לחברים שנמצאים פה.

מאי גולן: אני באמת, מאוד מקווה, שנזכה לתיקון הזה לפני שיהיה מאוחר מדיי, כדי שיהיה מי שבחייו ובימיו עכשיו יזכה לראות את התיקון הזה, ולא בדורות הבאים.

מאי גולן: תודה רבה.

רם שפע: תודה רבה חברת הכנסת מאי גולן.

יעקב מרגי: הכי צעירה בכנסת שבחייו ובימיו יהיה השינוי...

מאי גולן: אני מדברת על ההורים.

קטי קטרין שטרית: אגב, זה יותר חמור, מרגי.

קטי קטרין שטרית: הוא אמר דבר מאוד משמעותי.

קטי קטרין שטרית: מילא, הדור שלנו מדבר על זה.

קטי קטרין שטרית: אבל אם מאי גולן, אומרת את זה, אז זה אומר כמה שהמצב הוא חמור.

מאי גולן: רק במשפט.

מאי גולן: מאי גולן, בת לאם שעלתה מבגדד, עם תשעת אחיה ואחיותיה, ואילולא הייתה מלמדת אותי דברים, לא הייתי יודעת אותם עד היום.

מאי גולן: מכאן מגיעה החוויה שחוויתי על בשרי.

יעקב מרגי: ברשותך, אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, מאיר כהן, יישר כוח על היוזמה.

יעקב מרגי: רבותיי, אני בא ממקום של שאר חלקי הסיפור הישראלי.

יעקב מרגי: כמו ועדת ביטון – טרחנו, אמרנו והרגענו לאורך כל הדרך, לא להיכנס לחרדות ולחששות.

יעקב מרגי: חלקי הסיפור שלא סופרו, לא באו לדחוף את הסיפור הקיים, הידוע, או חלקי סיפור אחרים.

יעקב מרגי: רצינו להשלים את הסיפור.

יעקב מרגי: נמצא פה יושב-ראש ועדת ביטון, המשורר הדגול, הסופר הדגול.

יעקב מרגי: היו לו לבטים קשים.

יעקב מרגי: השר הצהיר הצהרות גדולות.

יעקב מרגי: המנכ"לית דאז, שפכה מים צוננים, ואמרה – שלא תחשוב שמחר אנחנו הולכים לשנות ולהפוך את כל סדרי בראשית במערכת החינוך.

יעקב מרגי: לכאורה, זה נתן חלישות הדעת.

יעקב מרגי: אני אמרתי לו, אוי ואבוי לנו.

יעקב מרגי: זה בדיוק מה שרוצים אחרים.

יעקב מרגי: ההיפך, תכתוב את המסמך, שיהיה מסמך שיורה את הדרך.

יעקב מרגי: ויכול להיות שמשרד החינוך עשה, אני לא יודע.

יעקב מרגי: נשמע היום מה הוא עשה.

יעקב מרגי: נכון שהוא עשה קצת, אבל יש מסמך.

יעקב מרגי: אנחנו לא נסתפק במה שנכנס השנה.

יעקב מרגי: אני מצפה, כמו שבדוח העוני, שאתה יזמת אדוני, שר הרווחה לשעבר, יזמת את ועדת העוני.

יעקב מרגי: יצא דוח אלאלוף.

יעקב מרגי: ועדת העוני שהקים אותה מאיר כהן, צריך לציין את זה.

יעקב מרגי: הוא מסמך עבודה לכל שרי הרווחה מאז ועד היום.

יעקב מרגי: ואני אומר גם ליו"ר הוועדה, גם לך, כיושב-ראש ועדת החינוך, וליושב-ראש ועדת ביטון, ולצמרת משרד החינוך.

יעקב מרגי: יש לכם מסמך.

יעקב מרגי: אנחנו נגזלנו.

מאי גולן: ועדיין נגזלנו.

יעקב מרגי: עזבי, אנחנו.

יעקב מרגי: את שמעת את הסיפור מאמא שלך, אני שמעתי מהוריי.

יעקב מרגי: מה יעשו אלה שלא שמעו, שקיבלו רק ממשרד החינוך.

יעקב מרגי: דווקא אני מדבר אחיי שלא באו מארצות המזרח.

יעקב מרגי: אנחנו מארצות המערב, אנחנו המגרב, אנחנו מערביים.

יעקב מרגי: אלה שבאו ממזרח אירופה, הם המזרחים, אבל הפכו את הכול פה.

יעקב מרגי: אבל אנחנו שמענו את הסיפור בבית אבא.

יעקב מרגי: אבל חברנו שעזבו אותנו, לא שמעו.

יעקב מרגי: גזלנו את זה מהחברה הישראלית.

יעקב מרגי: חלק גדול מהתופעות החברתיות שאנחנו מתמודדים איתם היום של חוסר הכלה, של חוסר הבנה של האחר, של התנשאות, ושיפוטיות - כל זה בגלל שמנעו את זה בדורות הראשונים, מפחד.

יעקב מרגי: פחד שלא מוסבר ולא מובן למה.

יעקב מרגי: אף אחד לא רצה לקחת לאף אחד כלום.

יעקב מרגי: רק לספר את חלקי הסיפור.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, אני מצפה שמהדיון הזה ייצא, שאכן תצא הצהרה ממשרד החינוך, שמסמך דוח ועדת ביטון הוא מסמך עבודה רב שנתי, הוא לא חד פעמי.

יעקב מרגי: כל שנה, ייקחו עוד פלח ועוד פלח, עד שזה יאושר.

מאיר כהן: לפני כמה שנים, במליאת הכנסת, עליתי לציין – הזכרתי שהיום מציינים את הפהרוד מ-1941.

מאיר כהן: כמה חודשים אחרי זה, הלכתי לנחם חבר יקר, פרופ' גידי סער, ניגשה אליי אישה מבוגרת, שהייתה בפרעות בפהרוד, ב-1941, ואמרה לי: תודה רבה שאתם שם בכנסת הזכרתם את הדבר הזה.

מאיר כהן: מדהים.

רם שפע: בבקשה, קטי שטרית.

קטי קטרין שטרית: אני שומעת את חבריי, ואני אומרת - ריבונו של עולם, הבעיה החמורה ביותר הייתה דווקא שלי.

קטי קטרין שטרית: אני עוד הייתי מורה להיסטוריה.

קטי קטרין שטרית: תתארו לעצמכם, שכמורה להיסטוריה אני מלמדת, ולא מספרת דבר וחצי דבר, על אותה יהדות מפוארת שעליה גדלתי.

קטי קטרין שטרית: למזלי הרב, קרוב משפחה שלי, זה רבי דוד אלקיים.

קטי קטרין שטרית: יש גם שירים שהם מולחנים.

קטי קטרין שטרית: אז תאר לעצמך שאמי, עליה השלום, הייתה שרה את השירים שלו שהולחנו, ואני לא מוצאת את זה בשום כתבים, בשום ספרי היסטוריה, בשום דבר, איזה תסכול זה.

קטי קטרין שטרית: וזה מביא אותנו למחלוקת הכי גדולה שהייתה לנו בתקופה האחרונה, וזה נחל האסי, ותיכף תבינו למה אני מתכוונת.

קטי קטרין שטרית: כי כאשר שומעים את חברי קיבוץ ניר דוד אומרים – אנחנו ייבשנו את הביצות, מפה מתחיל התסכול שלנו, כמי שנבחרי ציבור, כי לא מזכירים את התימנים שהגיעו וייבשו את הביצות, ולא מזכירים את בני משפחתי שהגיעו לטבריה ב-46' והיו בין בוני העיר, ובוני הקיבוצים מסביב.

קטי קטרין שטרית: ואם היום החבר'ה קמים ואומרים את מה שהם אומרים בקול רם, מבלי להסס, שלנו, לאותם יוצאי עדות המזרח שכן הגיעו לארץ וכן עשו, מפה מתחילה המחלוקת.

קטי קטרין שטרית: אבל לצערי הרב, ואני מכבדת מאוד את הוועדה, לצערי הרב, אם השינוי לא יהיה במזכירות הפדגוגית ובכתבי ההיסטוריה שהילדים היום מתחנכים, אז אנחנו נמצא את עצמנו עוד פעם מקיימים את הדיון הזה, עוד פעם ועוד פעם.

קטי קטרין שטרית: אני, לצערי הרב, חברים יקרים, אני לא אופטימית כמוכם.

קטי קטרין שטרית: אני לא רואה שינויים שחלים.

קטי קטרין שטרית: וכולם מדברים בשם השוויוניות - זה לא הולך לשום מקום, חברים יקרים.

קטי קטרין שטרית: זה ימשיך להיות ישראל הראשונה וישראל השנייה.

רם שפע: בבקשה, ארז ביטון.

רם שפע: שלום אדוני הנכבד, מאוד שמחים שאתה אתנו.

ארז ביטון: רבותיי, אני יותר ממאושר להתכנסות הזאת.

ארז ביטון: אני מודה ליושב-ראש הוועדה, רם שפע.

ארז ביטון: אני מוקיר ומתפעל מהיוזמה של חבר הכנסת מאיר כהן, ושל ידידי, ראש ועדת החינוך לשעבר שליווה אותי צמוד, חבר הכנסת יעקב מרגי, וכל חברי הכנסת שמשתתפים בהזדמנות הנדירה הזאת.

מאיר כהן: ומאי גולן, חשוב לציין.

ארז ביטון: מאי גולן, אני מעריך מאוד את ההשתתפות שלך.

ארז ביטון: הדברים שאמרתם, נוגעים בלב שוב ושוב.

ארז ביטון: נשמעו בוועדת ביטון מאלפי אנשים.

ארז ביטון: מאות הופיעו בפני הוועדה.

ארז ביטון: עשר ועדות משנה בתחומים שונים, חוקרים, פרופסורים, דוקטורנטים, דוקטורים - הייתה התלהבות בלתי רגילה, חד פעמית, של תחושה של התרוממות רוח, גם אצל השר שהזמין מר בנט, ובעיקר בקרב הציבור.

ארז ביטון: הייתה בהתחלה אי הבנה, כי סברו בטעות שאנחנו מתכוונים ליצור הבדל, ליצור איזשהו ניתוק.

ארז ביטון: בסופו של דבר, כולם הבינו שאנחנו בעד איחוי קרעים.

ארז ביטון: בעד מתן נוכחות ליהדות המזרח כדי שילדי ישראל ועם ישראל, יגיע לעמק השווה.

ארז ביטון: יגיע להכרה אישית אחד את השני.

ארז ביטון: הזכירו פה פהרוד.

ארז ביטון: לא יודעים על וולד זראדה באושדה ב-48' רצח של עשרות, ואין סוף התרחשויות היסטוריות שליליות וחיוביות בתוך ארצות האסלאם לאורך כל הדורות.

ארז ביטון: נכון אמר, חבר הכנסת כהן, הטלוויזיה שהתכוונה לעשות עמוד האש המזרחי לאורך הדורות, כדי להשוות לעמוד האש הכללי, מקרטעת, לא מגיעה לכלום.

ארז ביטון: אני אמרתי בשעתו לשר החינוך – ללא ועדת מעקב בעלת סמכות בהמשך לוועדת ביטון, הכול התפורר.

ארז ביטון: וכאן, באמת, חבר הכנסת יעקב מרגי, מציין בצדק.

ארז ביטון: הכנו מסמך של 350 עמודים, הכול כתוב בו.

ארז ביטון: אצבע מורה לעתיד.

ארז ביטון: ושוב, אני רוצה להדגיש, שמדובר על אחדות.

ארז ביטון: מדובר פה על חינוך להכרה הדדית כדי להכיל אחד את השני.

ארז ביטון: כדי לקבל אחד את השני.

ארז ביטון: כי לדעתי, אנחנו ממשיכים בבורות לא רק בתחום החינוך.

ארז ביטון: בתחומים הכלליים בכלל.

ארז ביטון: אין הכרה והיכרות וידיעה אישית אחד את השני.

ארז ביטון: יש פה שני כיוונים לקידום העניין, בדומה למה שאני דיברתי אז.

ארז ביטון: דבר אחד – תקציב.

ארז ביטון: תקציב ושוב תקציב – אנחנו דיברנו אז על 250 מיליון שקלים לשנה, חמש שנים.

ארז ביטון: בעיקר, דיברנו על הדרכה למורים, וכן הלאה, וספרי לימוד.

ארז ביטון: דיברנו, וכאן, בטח ד"ר שמעון אוחיון, ידיד אישי שלי, מלווה אותי כל הזמן בוועדות, הוא ידבר על המחקר באוניברסיטאות, במכללות, שזה מגיע לאפס התמוטטות, התפרקות של המחקר בנושא יהדות המזרח.

ארז ביטון: רבותיי, אני רוצה להדגיש, לא מדובר רק אנשי אקדמיה ממוצא מזרחי.

ארז ביטון: מדובר מכל המוצאות להשתתף במהלך האדיר הזה של היכרות עמוקה, אגב, אני ציינתי לא פעם, שהבורות היא לא רק לגבי יהדות המזרח.

ארז ביטון: הבורות היא גם לגבי יהדות מזרח אירופה.

ארז ביטון: אנשים מדברים כאילו מכור ההיתוך כאן בארץ.

ארז ביטון: יש מטען עצום של היסטוריה, של ספרות.

ארז ביטון: המסלול השני, ובזה אני אסכם.

ארז ביטון: המסלול השני הוא שינוי בתוך מערכת הפקידותית של משרד החינוך.

ארז ביטון: אני דיברתי על זה, ואני חוזר, שרוב הוועדות מאוכלסות ללא שיתוף אקדמאים מתוך יהדות המזרח.

ארז ביטון: לפעמים 14 חברי וועדה, אין אפילו אחד מתוך יהדות המזרח, אז איך אנחנו נבטיח לימוד של ספרות של יהודי המזרח?

ארז ביטון: איך נבטיח היסטוריה של יהודי המזרח?

ארז ביטון: לכן אני מבקש, שאתם, חברי הכנסת היקרים, תיצרו אינסטרומנט, תיצרו מהלך שיבטיח המשך של מעקב.

ארז ביטון: כי שוב, המפגש הנפלא הזה, עשוי, עלול, בייחוד בימים קשים אלה, להפוך לאפיזודה חולפת ללא סימני היכר.

ארז ביטון: ארבע שנים הלכו – חבל.

ארז ביטון: תודה רבה.

רם שפע: תודה רבה לך ארז, גם על המחוייבות הכול כך עמוקה לנושא, וגם על הדברים הנכוחים והאמת המאוד כואבת על חוסר היישום, וכמעט כל ההיבטים.

רם שפע: אנחנו ניתן בכל זאת למשרד החינוך את הזכות להציג לנו את האופן שבו הוא רואה את הדברים.

רם שפע: בבקשה, אשמח קודם כל להתייחסות כללית, מה מיושם ומה לא מיושם, ואחר כך תפרוס את המצגת, כדי שנקבל תמונה עקרונית.

יובל אוליבסטון: אתחיל בתודה, אתחיל באמירה עקרונית הצהרתית.

יובל אוליבסטון: המשרד מייחס חשיבות רבה לנושא העצמת קהילות המזרח, מדינות האסלאם, ומחויב להטמעת מסקנות הדוח במערכת החינוך.

יובל אוליבסטון: הדברים שהוזכרו פה – הפהרוד, יום היציאה והגירוש, הדברים האלה נמצאים בתוך תכנית הלימודים, ונוספו בשנים האחרונות.

יובל אוליבסטון: צוות משרדי בראשות המנכ"ל, אנשי המזכירות הפדגוגית, המינהל הפדגוגי, מינהל חברה ונוער, וגם מינהל עובדי ההוראה, גיבשו תכנית עבודה מערכתית בשם, "הסיפור השלם".

יובל אוליבסטון: היא מבוססת במנגנונים מערכתיים במשרד, ומעוגנת כולה על המלצות דוח ועדת ביטון.

יובל אוליבסטון: אנחנו נמצאים בעיצומו של תהליך חינוכי, שבא לתקן עוול היסטורי.

יובל אוליבסטון: אנחנו רוצים לאפשר לתלמידים במערכת החינוך להכיר את הסיפור השלם של מורשת יהדות המזרח ויוצאי מדינות האסלאם, להיחשף לתרבות העשירה והמפוארת, לספרות המרתקת ולהגות המעמיקה.

יובל אוליבסטון: אנחנו פעלנו, פועלים ונמשיך לפעול להטמעת ההמלצות, כי הסיפור השלם יהיה חלק בלתי נפרד ממערכת החינוך של מדינת ישראל.

רם שפע: תודה.

רם שפע: ברור לגמרי שאתם רוצים לפעול כדי להטמיע את הדוח.

רם שפע: בכל זאת, תנסה במשפט להגיד לנו, כמה אחוז ממסקנות הדוח יושמו עד כה במערכת החינוך בארבע השנים שעברו.

יעקב מרגי: אין מכשיר מדידה.

יעקב מרגי: ..

קטי קטרין שטרית: פה אין נתונים.

קטי קטרין שטרית: ..

רם שפע: יובל, בבקשה, אני שואל בשיא הרצינות – 10%, 80%, 2% פלוס מינוס.

יובל אוליבסטון: אני רוצה להגיד, זו שאלה שאי אפשר לענות עליה באופן ברור.

יובל אוליבסטון: אני רוצה להראות את המצגת, בשביל להמחיש לכם עד כמה נעשתה עבודה רצינית במקצועות החובה, בתחומי הדת - - -

רם שפע: יובל, אני אומר שתקציב זה יותר מדיד.

רם שפע: עם כמה אחוז עבר מהתקציב שהוסכם עליו דאג בדוח?

יובל אוליבסטון: מומלץ.

קטי קטרין שטרית: זה לא מומלץ, אתה לא מקשיב למה שהוא אומר.

קטי קטרין שטרית: מה יושם?

יובל אוליבסטון: הועברו בין 200 ל-300 מיליון שקל בשנים האחרונות.

יובל אוליבסטון: כמובן, שבשנה האחרונה כשאין תקציב מדינה, מצבם הרבה יותר קשה.

יובל אוליבסטון: אבל אם תתנו לי לפרט את הדברים השונים, אז תדעו כמה עשייה עשירה יש בתחום בשנים האחרונות במערכת החינוך.

יובל אוליבסטון: בבסיס תכנית העבודה, מנחה אותנו מדיניות ברורה לפי הנושא על רבדים השונים מלמד כחלק בלתי נפרד ממערכת השעות הפורמלית והבלתי פורמלית.

יובל אוליבסטון: חשוב לציין שהנושא בתוך מקצועות החובה והבחירה גם יחד, וזה הציר הראשון של ההטמעה – תכנית הלימודים הפורמלית.

יובל אוליבסטון: הציר השני, הוא בתכניות שונות המשלבות את ההמלצות של הדוח באורח החיים הבית-ספרי והקהילתי, תוך הגדרת ימי לוח קבועים בלוח הגן של משרד החינוך.

יובל אוליבסטון: הציר הזה כולל תכניות תוספתיות רבות, כגון: ציון שבוע העליות, יום היציאה והגירוש, תכניות פיוט, שיר של יום.

יובל אוליבסטון: תכניות שמטפחות לאורח החיים הבית-ספרי, מתן כלים וסרטונים ומאגרים בעזרתם יכולים המורים להרחיב את הלמידה התוספתית בבית-הספר גם בתכניות שונות הממוקדות בגזרה הציבורית.

מאי גולן: סליחה, אתה קורא נתונים, והם באמת מאוד מרשימים, אבל בסוף הקשר בין המסקנות לדוח ביטון הן מקריות.

מאי גולן: השאלה היא מה יושם, או אם אתה לא יכול להגיד לנו מה יושם, בוא תגיד לנו מה ייושם בעתיד, אולי דד ליין, איזשהו מועד סופי, איזשהו חלק מהדברים שאנחנו יכולים לדעת.

מאי גולן: כי בפועל, כל מה שאמרת, ובאמת, אני לא מזלזלת, וכל מה שאמרת לא קשור, או קשור במקריות שקרית כזו או אחרת, למה שביקשנו באותה ועדה, ומה שהמסקנות היו למה שאמור להיות מיושם ולעתיד.

יובל אוליבסטון: אני רוצה להדגים.

יובל אוליבסטון: אתם רואים את האתר שעלה במסך שלי, זו דוגמה אחת.

יובל אוליבסטון: אתר שאמור להיות מושק באופן חגיגי לציבור ביום רביעי הקרוב בחצר מרכז מורשת יהדות צפון אפריקה.

יובל אוליבסטון: זה מיזם שאפתני, אתם לא רואים אותו, לדעתי.

קטי קטרין שטרית: על מה הוא מדבר, לא רואים את האתר.

יובל אוליבסטון: זה מיזם שאפתני שבנינו ביחד עם המשרד למורשת ירושלים, ויחד עם מט"ח, בראשות שרה בק וחכם חזי כהן, שהוא כולל מאות רבות של סיפורים מחכמי המזרח השונים ועל קהילותיהם.

יובל אוליבסטון: כל מיני סיפורים רבים ומגוונים.

יובל אוליבסטון: בנוסף לסיפורים, בנינו עשרות מערכי שיעור, המנגישים את הסיפורים האלו למורים, ומאפשרים להם להשתמש במאגר זה לטובת תלמידים בכיתות.

מאי גולן: סליחה.

מאי גולן: האתר באמת חשוב ויפה.

מאי גולן: אבל מה זה מבדיל מהעובדה שהיום כל תלמיד ממוצע, או אדם ממוצע יכול להיכנס לגוגל ולבדוק על כל נושא שלו.

מאי גולן: הרי כל העניין הוא, זה שתלמידים לא יעשו את זה מיוזמתם.

מאי גולן: אנחנו רוצים שזה יהיה חלק ממערך החינוך, כדי שהם יוכלו באמת ללמוד על זה ככל דבר אחר.

מאי גולן: האם זה לא בעצם סוג של פלסטר על איזה ברך שבורה פה?

מאי גולן: אני באמת שואלת.

מאי גולן: כי זה יפה מאוד שיש אתר, ומי שמיוזמתו ירצה להגיד לבן שלו – בוא, תיכנס ותראה ותלמד, הוא יעשה את זה.

מאי גולן: אבל בסוף אנחנו מדברים על אחוז האוכלוסייה הגדול, רוב רובו של התלמידים ובני ובנות הנוער לא ייכנסו לאתר הזה.

מאי גולן: שוב, אני לא מזלזלת בהקמה שלו.

מאי גולן: אבל מה אנחנו עושים כדי שזה יהיה חלק מהלימודים, או לימודי החובה היום בבתי-הספר?

יובל אוליבסטון: חברת הכנסת גולן, אני הצגתי את זה כדי להראות שיש פה עבודה של שנתיים של משאבים רבים גם של זמן ושל כסף, בשביל להכין תכנית שהיא גם לציבור הרחב, וגם מיועדת למורים.

יובל אוליבסטון: מורים – יש פה עשרות מערכי שיעור שמיועדים למורים גם בשיעורי החובה, וגם בשיעורי הבחירה, וזו רק דוגמה אחת.

יובל אוליבסטון: עכשיו, מה שאתם רואים – זה שינויים שנעשו במקצועות הפורמליים.

יובל אוליבסטון: תכניות הלימודים השתנו בספרות, השתנו בהיסטוריה.

יובל אוליבסטון: אם תסתכלו עכשיו, תראו, רק מהקיץ האחרון, מבחני הבגרות בהיסטוריה, יש דוגמאות על גורל היהודים בארצות האסלאם, על הקליטה בכור ההיתוך.

יובל אוליבסטון: שנה קודמת על הקליטה של ארצות מרוקו.

יובל אוליבסטון: כל מיני דברים בשינויים שהשתנו בתוך תכניות הלימודים במקצועות הבחירה.

יובל אוליבסטון: אנשי ועדת המקצוע גם בספרות וגם בהיסטוריה, וגם תרבות יהודית ישראלית הם בעצם השתנו, והזהות שלהם נבחרה, כפי שאמר המשורר ארז ביטון, בין השאר על פי התודעה שלהם בנושא הזה.

יובל אוליבסטון: היום, יש לנו בהיסטוריה, גם את הפהרוד, גם את הפנתרים השחורים, גם את מאורעות ואדי סאליב כנושאי חובה בתוך היסטוריה.

יובל אוליבסטון: המורים לספרות עברו הכשרה בלימוד יצירות חדשות ושנכנסו לתכנית הלימודים.

יובל אוליבסטון: ספרות בחטיבה העליונה היום מלמדים ארבע שירים מימי הביניים, ושתי יצירות של - - -

רם שפע: כל מה שאמרת נכנס עכשיו.

יובל אוליבסטון: לא.

יובל אוליבסטון: חלק נכנס לפני שלוש שנים.

יובל אוליבסטון: חלק שנתיים, וחלק בשנה האחרונה, זה מתמשך.

יובל אוליבסטון: כל שנה מוסיפים עוד מדרגה ועוד מדרגה, ולאט, לאט, אנחנו מגיעים לשינוי תודעה משמעותי בכל המערך, גם בתוך המטה, ובעיקר, אצל המורים והתלמידים.

יובל אוליבסטון: היום, בכל בחינות הבגרות בהיסטוריה, משולבים תכנים מהסיפור השלם.

יובל אוליבסטון: יש פרק שלם שעוסק בקהילת יהודי בגדד בתקופת ימי הביניים, וכל בחינה משולבת שלה עוסקת ביהודי ארצות האסלם.

יובל אוליבסטון: היום אנחנו בונים יחידות הוראה מתוקשבות לחטיבת הביניים בהיסטוריה.

יובל אוליבסטון: אז היום בונים יחידה על יהודי צפון אפריקה תחת השלטון הצרפתי, ויחידה על האסלאם, שכוללת גם התייחסות לשורשים התרבותיים של יהודי ארצות האסלאם כיום.

קטי קטרין שטרית: אני מנסה לומר לכם, שקודם כל, בראשית הדברים, מקצועות החובה השתנו.

קטי קטרין שטרית: תכנית הלימודים השתנו.

קטי קטרין שטרית: ספרי הלימוד השתנו, והתכנים השתנו.

קטי קטרין שטרית: לא עשינו שינוי מלא אצל כל ההמלצות, זה דבר שעולה מדרגה כל שנה ושנה, אבל התודעה היא חד משמעית לשנות את הדברים, ויותר ויותר תכנים נכנסים לתוך הסיפור הזה.

קטי קטרין שטרית: מעבר למקצועות החובה, גם מקצועות הבחירה.

קטי קטרין שטרית: כמו שאתם רואים, במקצוע הערבית, במחשבת ישראל, גם ממלכתי וגם חמ"ד, באומנויות, במחול, בתיאטרון, במוסיקה - כולם עוסקים בתכנים שמקורם בסיפור השלם.

קטי קטרין שטרית: גם פיוטים נכנסים בצורה מאוד משמעותית.

קטי קטרין שטרית: יספר לכם יעקב יניב, ממרכז יד בן צבי, ודברים רבים שאנחנו עשינו ועושים עוד הלאה כדי לקדם את הסיפור הזה בתוך מערכת החינוך.

מאי גולן: איך הפיוטים משתלבים, אם אתה יכול לתת דוגמה.

יובל אוליבסטון: יש לנו תכנית מאוד גדולה, לצערי, נפסקה בשנה האחרונה בגלל נושא תקציב.

יובל אוליבסטון: אבל מונחת על השולחן של קובעי המדיניות להמשיך אותה ברגע שיהיה תקציב מדינה, שהוא כניסה של פייטנים בבתי הספר בארץ - ממלכתי וחמ"ד יסודי וגנים.

יובל אוליבסטון: הפייטנים מלווים מורים, עושים להם השתלמויות.

יובל אוליבסטון: יש ספרי לימוד שנקראים שירים ושורשים, בעצם, מאות גנים ברחבי הארץ מקבלים השתלמות, משקיעים שעות הוראה גם בתרבות יהודית ישראלית וגם במוסיקה ללימוד פיוטים בבתי הספר.

יעקב מרגי: סליחה, מהי פעולה משולבת מול המכללות להכשרת עובדי הוראה, מערך ההשתלמויות של המורים באקדמיה - גם זה חלק מהדוח.

יובל אוליבסטון: המינהל לעובדי הוראה, יחד עם צוותים מהמזכירות הפדגוגית, ערכו התאמות במתווה הכשרה של המורים.

יובל אוליבסטון: היום, הכשרות המורים כוללים התייחסות ליישום המלצות דוח ביטון.

יובל אוליבסטון: המורים להיסטוריה עברו הכשרה בנושאים שהתווספו.

יובל אוליבסטון: המורים לספרות, עברו הכשרה בנושאים שהתווספו.

יובל אוליבסטון: השתלמויות עוסקות בתכנים האלה לא מעט, הרבה יותר מאשר לפני שלוש וארבע שנים.

יעקב מרגי: יש לכם כוונה להגדיל את המינון בשנים הבאות?

יובל אוליבסטון: כן, אבל כמובן תלוי בתקציב מדינה שכרגע לא קיים.

מאי גולן: למשל שהפיוטים שהופסקו בגלל בעיות תקציביות.

מאי גולן: מה הייתה הסיבה הרשמית שבגללה הפסיקו את זה, לעומת משהו אחר שאתם קיבלתם מהחינוך, מהאוצר?

מאי גולן: אתה אמרת קודם שהיה לך תכנית איך לשלב פיוטים, וזה הופסק בגלל בעיות תקציביות.

יעקב מרגי: סליחה שאני אומר את זה.

יעקב מרגי: אנחנו נופלים למלכודת - דוח ביטון, כששר החינוך ביקש להקים ועדת ביטון, הוא ביקש להכניס במערכת החינוך את חלקי הסיפור הישראלי.

יעקב מרגי: אני לא רוצה שזה יהיה צבוע באיזה תקנה תקציבית.

יעקב מרגי: אני סמוך על שולחן שלי, לא על שולחן אחרים.

יעקב מרגי: החלק הדחוי והמקופח והמודר של הסיפור הישראלי, צריך להיכנס לא באיזה סעיף כל שנה להיאבק על תקציב.

יעקב מרגי: זה חלק מתכנית הלימודים, צריך להיות בילד אין.

יעקב מרגי: אני לא מוכן לשיח הזה.

יעקב מרגי: זה לא 200 אלף שקל, ולא 300 אלף שקל.

יעקב מרגי: אם יש החלטה שזה נכון, וזה מקצועי, זה לא נופל מכל סיפור אחר.

קטי קטרין שטרית: מרגי, אני אתן לך את התשובה, לא הוא ייתן לך את התשובה.

קטי קטרין שטרית: אם לא ישנו את התפיסה במשרד החינוך, לא כאיזה טלאי, אלא כמשהו שהוא זורם בתוך תכנית הלימודים, זה לא השתנה לעולם.

קטי קטרין שטרית: זה יישאר אותו דבר.

מאי גולן: ככה אנחנו נכנסים לשיח של נדבות, זה נכון.

קטי קטרין שטרית: ממש ככה.

קטי קטרין שטרית: אני עוד לא הבנתי לגבי הפייטנים, למה צריך תקציב מיוחד?

קטי קטרין שטרית: לא הבנתי את הקטע הזה.

מאי גולן: גם אמר שהתקציב הופסק, אז רציתי להבין מה זאת אומרת.

יעקב מרגי: זה צריך להיכנס בדף הנכון, בתקנה הנכונה.

יעקב מרגי: ולא כל שנה אנחנו צריכים לעשות ישיבת מעקב – מה הוסיפו לנו בחסד, בחמלה וברחמים.

יעקב מרגי: זה לא לנו, סליחה שאני נופל גם אני, לחברה הישראלית.

יעקב מרגי: אותי, לא שדדו.

יעקב מרגי: שדדו את החברה הישראלית מהחלק הזה של הסיפור, לא אותי.

קטי קטרין שטרית: יש לי שאלה אליך, במסגרת שאתה אחראי עליה במשרד החינוך, האם אתה מקבל תקציבים עבור הדברים השוטפים שאתה עושה?

יובל אוליבסטון: כרגע לא.

יובל אוליבסטון: כרגע, המצב הוא שאין כרגע שום תקציב להתחלת שום תכנית בכלל.

קטי קטרין שטרית: האם אתה לא עושה שום דבר?

קטי קטרין שטרית: שום כלום?

קטי קטרין שטרית: האגף מושבת לחלוטין?

יובל אוליבסטון: שום כלום.

יובל אוליבסטון: לא ברמת מגמות מחשבת ישראל.

יובל אוליבסטון: ולא ברמת דברים שהם מיוחדים, או השתלמויות, ולא ברמת הסיפור השלם.

קטי קטרין שטרית: אין לימודי מחשבת ישראל היום במשרד החינוך?

יובל אוליבסטון: אין היום שעות תוספתיות להוראת המקצוע.

קטי קטרין שטרית: לא תוספתי, אני מדברת על הרגיל.

יובל אוליבסטון: הוא מושך את זה מעצמו, לא בשעות שאני נותן לו.

יובל אוליבסטון: כל שנה זה נכנס משעות שאני נותן לו, השנה זה לא קיים לצערי.

קטי קטרין שטרית: מי מחליט מה מלמדים במורשת ישראל?

יובל אוליבסטון: יש ועדת מקצוע מסודרת שקמה אחרי שדוח ביטון נתן, ונבנתה מראש על בסיס ההמלצות שלה.

יובל אוליבסטון: יש בה עשרות רבות של טקסטים, רעיונות, אנשים וספרים שלקוחים מהמלצות הוועדה.

קטי קטרין שטרית: שמלכתחילה לא נכנס כל נושא לימודי ארצות המזרח.

יובל אוליבסטון: אני אומר שוב, הוועדה התכנסה ונבנתה לאחר הגשת דוח הוועדה, ולכן, היא בנויה על בסיס מסקנותיה.

יובל אוליבסטון: מלכתחילה היא בנויה מראש על בסיס המסקנות שלה, והיא זרועה כל כולה בדברים של הוועדה.

יובל אוליבסטון: בשונה מהיסטוריה, ספרות, שהשינויים נעשו בשנים האחרונות בתרבות יהודית ישראל, מה שקראת מורשת ישראל, המקצוע נבנה מראש על בסיס מסקנות הוועדה.

קטי קטרין שטרית: אני חוזרת למה שאמרתי – מה שהיה הוא שיהיה.

יובל אוליבסטון: אין פה שום מתן צדקה, ואף אחד לא מתייחס לזה בצורה הזאת.

יובל אוליבסטון: להיפך, השינויים במקצועות החובה רק מלמדים על כמה זה חשוב.

יובל אוליבסטון: שינויים במקצוע חובה, לא עולה כסף.

יובל אוליבסטון: הוא דורש עבודה רצינית שמינו ועדת מקצוע מתאימה, ובחירת תכנים מתאימים.

יובל אוליבסטון: הדברים האלה לוקחים זמן, ובאמת, התקבעו.

יובל אוליבסטון: בשנה הראשונה זה לא קרה.

יובל אוליבסטון: אבל היום, גם בספרות, גם בהיסטוריה, עוד מעט גם באזרחות, הדברים האלה משתנים, וספרי הלימוד משתנים בהתאם.

יובל אוליבסטון: מה שהיה לפני ארבע שנים, זה לא מה שיש היום.

עופר כסיף: אני לא רוצה להתייחס לוועדה עצמה, יש לי ביקורת עליה, אבל זה לא העניין.

עופר כסיף: אבל אני חושב, שמה שחשוב מאוד להוסיף, למרות שהנושא הוא מימוש של מסקנות הוועדה - שני דברים אני רוצה לומר.

עופר כסיף: דבר ראשון, כולנו מכירים את ההתבטאויות הגזעניות, האנטי מזרחיות, שפרחו למרבה הבושה, ועדיין גם שומעים אותם פה – אני מתכוון גם בכנסת, אבל בכלל בחברה שלנו.

עופר כסיף: אבל את אוסף הסטריאוטיפים המקטין והמתגזען שהיה דומיננטי ביותר, עוד לפני 48', לפני שהוקמה המדינה, וגם לאחר מכן, בעיקר, בשנות החמישים לאחר ההגעה הגדולה של יהודים בעיקר מצפון אפריקה, ולא רק.

עופר כסיף: כמובן, שהדבר הזה, אחד מהדברים שלדעתי חייבים לתת עליהם דגש במאבק נגד הסטריאוטיפים האלה, למען ביטול הסטריאוטיפים האלה, זה להראות פשוט כמה הם שקריים.

עופר כסיף: על מה נשענו על הסטריאוטיפים האלה?

עופר כסיף: יש הרבה בלי סוף אנשים מוכרים, אנשים שיש רחובות על שמם, אפילו בית חולים באילת על שם אחד מהמתגזענים הגדולים, ולא רק.

עופר כסיף: אבל אנחנו יודעים שיש הרבה מאוד סטריאוטיפים שהתייחסו אל היהודים המזרחים יוצאי ארצות האסלאם כאל כאלה שלא מסוגלים לעשות דברים מעבר לעבודת כפיים.

עופר כסיף: גם עבודת כפיים הפחות – או מה שמכונה – עבודת הכפיים הנמוכה ביותר, לכאורה.

עופר כסיף: הסטריאוטיפ אמר, למשל, יעקב טאון, יש לו ציטוט מאוד מפורסם על זה, שהוא מדבר על זה שאת היהודים מארצות האסלאם צריך להביא כתחליף לעבודה הערבית כי הם גם זולים, וגם יש להם יכולות טבעיות כמוהם פחות או יותר.

עופר כסיף: זה הרי התגזענות מבחילה.

עופר כסיף: הדרך להילחם בזה, לדעתי, יש כמה דרכים - - -

יעקב מרגי: להילחם בבערות.

עופר כסיף: להילחם בבערות, זה תמיד העניין.

עופר כסיף: אבל אני מדבר כרגע על שני דברים שקשורים למה שאמרת.

עופר כסיף: אחד, זה קודם כל לשים דגש על כך שההיסטוריה של יהודי ארצות האסלאם היא היסטוריה מפוארת, שבאו משם משוררים, מדענים, סופרים, מוסיקאים.

יעקב מרגי: - - - מרוקאי, חיברו את הספר שבע חוכמות, באר שבע, של יהודי, מרוקו, חי כמה מאות שנים, שירטט בספרו, בלי כלים שיש לנו היום, מערכות השמש עם מספרים.

עופר כסיף: אם אתה כבר מזכיר דוגמה, אז אני אתן שתי דוגמאות שקרובות לליבי במיוחד.

עופר כסיף: אני הזכרתי את זה בנאום כאשר נאמתי במליאה וציון הפהרוד, אז הזכרתי את זה גם.

עופר כסיף: המוסיקאים הגדולים ביותר בעיראק היו האחים קווטי.

עופר כסיף: הם היו מוסיקאים – אחד מהם הוא סבא של דודו טסה.

עופר כסיף: הם היו מוסיקאים הכי חשובים בעיראק.

עופר כסיף: כשהם הגיעו לארץ, הם לא יכלו להתפרנס ממוסיקה בגלל הבוז שהם ספגו על המוסיקה שלהם.

יעקב מרגי: לא משנה שהכינור הוא אותו כינור, רק פשוט במקום על הכתף, שמו אותו על הרגל...

עופר כסיף: פשוט, לא נתנו להם להתפרנס מזה, בזו להם.

עופר כסיף: לא יכול להיות שבמערכת החינוך, שלחתי לחברים בוועדה תמונה של מישהו שהכרתי בזמנו כאשר גרתי בניו-יורק, קצת יותר מ-20 שנה, בחור בשם מאיר גלח, שזכה בהמון פרסים על צילום.

עופר כסיף: הוא מחזיק ספר לימוד לבגרות על ההיסטוריה המודרנית של היהודים, הספר נקרא – "תשעה מתוך 400".

עופר כסיף: הוא מחזיק ספר, הוא מחזיק בין שתי אצבעות תשעה עמודים, מתוך ה-400 עמודים, רק התשעה עמודים הם על ההיסטוריה של היהודים מארצות האיסלאם.

עופר כסיף: לא יכול להיות שלא ילמדו באופן שיטתי על ההיסטוריה הזאת.

עופר כסיף: לא יכול להיות שלא ילמדו, למשל, האחים קווטי, כדוגמה, זה משל למה שהוא אומר, לא יכול להיות שאנשים לא יידעו מי הם.

קטי קטרין שטרית: גם במצרים היו אחים שכל עולמם היה סביב הקולנוע, והם יצרו סרטי אנימציה, בין הראשונים בכלל.

עופר כסיף: במצרים, כמו שאת אומרת, גם באלג'יריה, במרוקו, בתוניסיה, ולא יודעים על זה כלום.

עופר כסיף: דרך אגב, רק לפני, כמדומני 30 שנה, אולי אפילו פחות, הסכימו ב"יד ושם" לפתוח אגף לזכר יהודים שנרצחו בזמן השואה בצפון אפריקה.

עופר כסיף: היו כאלה.

עופר כסיף: יש אנשים שעד היום לא יודעים שנרדפו, לא יכול להיות.

עופר כסיף: דבר אחרון שאמרתי שהוא גם קרוב מאוד לליבי ולדעתי.

עופר כסיף: כאן, אני פונה גם למר ביטון.

עופר כסיף: אני מאוד אשמח אם יהיה אפשר להכניס גם במערכת הלימוד את ההשפעה האדירה של יהודים בארצות האסלאם על המפלגות הקומוניסטיות.

עופר כסיף: מי שהקים את המפלגה הקומוניסטית היוונית בסלוניקי היה אדם בשם אברהם בין ארויה, שהוא נפטר אחר כך בבת-ים.

עופר כסיף: באמת, אברהם בן ארויה, שנפטר בעוני בבת ים, היה המייסד של המפלגה הקומוניסטית ביוון – לא חשוב ללמד את זה?

עופר כסיף: חלק גדול מההנהגה של המפלגה הקומוניסטית בעיראק, היו יהודים – לא ראוי ללמד על זה?

עופר כסיף: כל הדברים האלה, לדעתי, חייבים גם להיות חלק מזה.

עופר כסיף: זה ישנה גם את כל השיח הסטריאוטיפי.

עופר כסיף: כל השיח הסטריאוטיפי שמתייחס עד היום ליוצאי ארצות האסלאם, כאילו הם לא יכולים לעשות דבר, חוץ מלהחליף את הפלסטינים שנושלו בעבודות כפיים, כל היחס הזה חייב להתחסל – וזאת דרך לחסל את זה.

קטי קטרין שטרית: אני מבקשת מד"ר שמעון אוחיון, שנמצא אתנו בזום.

קטי קטרין שטרית: אתה יכול לדבר אתנו בבקשה.

שמעון אוחיון: תודה רבה.

שמעון אוחיון: אני מודה קודם כל לחבריי מאיר כהן, יעקב מרגי, ולך, כמובן, קטי שטרית, מאי גולן, על היוזמה החשובה הזאת, באמת, להביא לדיון את הנושא של יישום המלצות ועדת ביטון.

שמעון אוחיון: הראייה של ועדת ביטון, הייתה ראייה כלל מערכתית, ולא ציפינו שייקחו את הדוח, את ההמלצות, ויהפכו אותו לפיסות פיסות, כאשר הדבר המהותי, המרכזי, מתוך, למשל, המלצות הוועדה, להקצות 250 מיליון שקלים בשנה לחמש שנים, כמחציתם היו אמורים להיות – מחצית מהתקציב היה אמור להיות מופנה אל המחקר ואל ההוראה.

שמעון אוחיון: פרוטה אחת עד היום לא הגיעה לא לאוניברסיטאות ולמכללות.

שמעון אוחיון: אלה אנשים שמכשירים את המחנכים לעתיד, את המורים לעתיד, את המנחילים לעתיד.

שמעון אוחיון: בכל מה שאתה רוצה נמצא, למעשה, במוסדות להשכלה לגבוהה, והם התעלמו לחלוטין – זה לא נוגע להם.

שמעון אוחיון: זה לא קיים.

שמעון אוחיון: לא נמצא.

שמעון אוחיון: זה לא עניין שלנו.

שמעון אוחיון: מאז שנסגרו המכונים, המכונים למחקר באוניברסיטאות, אנחנו נמצאים בפני יובש, יובש טוטלי של הכנת קאדרים של חוקרים, של ספרי מחקר, של תיעוד, של חשיפה.

שמעון אוחיון: מה עושה היום משרד החינוך?

שמעון אוחיון: ניגש אל המדף, מה שנמצא הוא לוקח.

שמעון אוחיון: הוא מדביק פיסה פה, פיסה שם.

שמעון אוחיון: אין איזושהי ראיה הוליסטית שמדובר פה בחצי העם.

שמעון אוחיון: במורשתו או בסיפורו של חצי העם.

שמעון אוחיון: אלא, הנה, בואו ניקח סופר פלוני, ניקח את הפהרוד, ניקח כאן, נדביק פה, נדביק שם, זה דבר יפה אם משרד החינוך עושה מה שהוא יכול במסגרת המערכת שלו.

שמעון אוחיון: אין איזושהי ראייה שמדובר באחריות כללית, בלכידותו של העם הזה, בשותפות ביצירה בהיסטוריה.

שמעון אוחיון: ההמלצות דיברו על שיתוף.

שמעון אוחיון: דיברו על נוכחות, לא רק בתחום שירה, ספרות, אלא בכל תחום ותחום.

שמעון אוחיון: גם בהגות, גם בציונות, גם בהתיישבות.

שמעון אוחיון: מי התיישב במדינת ישראל?

שמעון אוחיון: מי יישב את הנגב?

שמעון אוחיון: מי בנה את חגורת ההתיישבות הביטחונית?

שמעון אוחיון: איפה הסיפור הזה?

שמעון אוחיון: צריכה להיות ראייה מערכתית.

שמעון אוחיון: ואם לא יגיע התקציב למל"ג, ואם המל"ג ימשיך להתנער בלחשוב שזה לא עניינו, זה לא חלק ממורשתו של עם ישראל, אלא איזושהי בעיה תקציבית שולית שמשרד החינוך, או שר החינוך צריך לטפל.

שמעון אוחיון: כולם צריכים להתגייס לזה.

שמעון אוחיון: אם היו מגיעים 120 מיליון שקלים כל שנה אל תחום הכשרת המורים, המחקר וההוראה, היינו נראים אחרת ממה שאנחנו נראים היום.

שמעון אוחיון: מה אני יכול לומר?

שמעון אוחיון: בוודאי, מערכת החינוך עושה מה שהיא יכולה לעשות.

שמעון אוחיון: אבל זה נראה קצת מסכן.

שמעון אוחיון: זה נראה קצת עלוב.

שמעון אוחיון: זה לא הסיפור של חצי העם.

שמעון אוחיון: הסיפור הוא באמת איננו שלם, צריך להשלים אותו, צריך לשנות את התפיסה.

שמעון אוחיון: שר החינוך, היה צריך לבוא ולהגיד, הנה, המועצה להשכלה גבוהה מקבלת את התקציב שלה כדי להכשיר, כדי שיהיו חוקרים צעירים.

שמעון אוחיון: כל מי שכותב היום עבודת דוקטורט – אם הצלחנו למצוא מישהו שיכתוב עבודת דוקטורט בנושא מורשת יהדות המזרח, אז הוא נשאר בודד.

שמעון אוחיון: אין לו עתיד באוניברסיטה.

שמעון אוחיון: אין תקציב כדי לקלוט אותו.

שמעון אוחיון: כדי לשלב אותו במערכת.

שמעון אוחיון: זה לא קיים.

שמעון אוחיון: אז משרד החינוך ימשיך, כמו שאומרים, ימשך לגשת אל המדף, מה שיש, הוא ייקח מהמדף, הוא ייקח מהרחוב, ייקח מפה, ייקח משם, ויבנה לנו איזושהי תכנית אם לא תהיה כאן ראייה מערכתית שמתחילה מן האקדמיה.

שמעון אוחיון: האקדמיה צריכה להקרין, וצריכים לבוא לשם חוקרים בקנה מידה שהם יהיו ברי סמכא שיוכלו להתמודד עם כולם.

שמעון אוחיון: או כמו שקרה לי עם פרופ' מנחם פרי, מאוניברסיטת תל-אביב, שהייתי צריך להתעמת אתו בתכנית אצל גבי גזית, שאמרתי לו – איך יכול להיות שרבי שלום שבזי, גדול משוררי יהדות תימן, אין שיר אחד במערכת החינוך.

שמעון אוחיון: אז היה לפני כמה שנים, אז הוא אמר לי – אם אנחנו נלמד שירה של שבזי בבית ספר תיכון, אנחנו נהיה בדיחה.

שמעון אוחיון: זה כל העם שמע.

שמעון אוחיון: זו התמונה.

שמעון אוחיון: אם האקדמיה – ותסלחו לי אם אני אומר, אם הקליקה המסויימת, אין בה אנשים שצמחו והגיעו לממדים כאלה שיוכלו להשפיע וגם להכתיב בלתבוע באמת את חלקה של כל קהילה וקהילה.

שמעון אוחיון: לכן, אני בא ואומר, יישר כוח למשרד החינוך, לא לכל אורך הדרך.

שמעון אוחיון: לצערי, אני יזמתי את החוק לציון היציאה והגירוש של היהודים מארצות ערב.

שמעון אוחיון: אם היינו לוקחים את זה בצורה רצינית, יסודית, היינו שם במקום אחר כבר.

שמעון אוחיון: היינו מספרים את הסיפור, כולו, של כל קהילה וקהילה מה קרה.

שמעון אוחיון: איך זה שהתחסלו כל קהילות ישראל במזרח, בארצות ערב שהתקיימו אלפיים שנה - מה קרה להם?

שמעון אוחיון: איך זה שהתחסלו תוך 20 שנים, 25 שנים - מישהו צריך לספר את הסיפור, להביא את התיעוד, להביא את העובדות, את המספרים.

שמעון אוחיון: מערכת החינוך, חלקה שיתפה פעולה בעניין הזה, אבל זה לא הוטמע.

שמעון אוחיון: זה לא הגיע לכל בית ספר ובית ספר.

שמעון אוחיון: אני רוצה לברך את יובל, ואת האחרים, שעשו באמת מאמצים גדולים לגבי תיקונים בתכניות הלימודים, אבל הראייה היא צריכה להיות שונה.

שמעון אוחיון: הצעקה שלי היום היא כלפי המל"ג, ושר החינוך - בואו נתחיל מלמעלה.

שמעון אוחיון: בואו נתקצב מחקרים, הוראה, בואו נכשיר סטודנטים שם, ונכשיר מורים, זה יחלחל כלפי מטה.

שמעון אוחיון: נבוא עם מערכת, עם חשיפה, עם ספרים, עם מחקר, עם מורשת עשירה שראויה באמת להיחשף לכולם.

שמעון אוחיון: תהיה בנויה בצורה מתוכננת ומסודרת, ולא עניין של הדבקה, לא תחבושת, אני לא רוצה אפילו להשתמש בפלסטר.

שמעון אוחיון: לא תחבושת אחת כאן ותחבושת שם.

שמעון אוחיון: אלא תכנית שבאה לבוא ולומר, רבותיי, אנחנו עם אחד.

שמעון אוחיון: הסיפור שלנו הוא של כל כלל עם ישראל.

שמעון אוחיון: ואני נותן דוגמה.

שמעון אוחיון: אני מנהל מרכז דהן.

שמעון אוחיון: התורם היה מעוניין במורשת יהדות ספרד, וארצות המזרח, אבל במשך הזמן הבנו שלא כך צריך להיות המסר.

שמעון אוחיון: בשבוע הבא, יש לנו כנס של יהודי הונגריה.

שמעון אוחיון: לא מזמן ערכנו כנס בינלאומי של 50 חוקרים.

שמעון אוחיון: ועוד מעט, בעזרת השם, ייצא קובץ המאמרים.

שמעון אוחיון: אותו דבר על יהודי רומניה, על יהודי רוסיה, על כל קהילות ישראל.

שמעון אוחיון: המסר הוא – כלל ישראל שותפות ושייכות, בואו נכיר באמת אחד את השני, כי ההיסטוריה של כל אחד ואחד, היא גם חלק מאתנו.

שמעון אוחיון: תודה רבה.

קטי קטרין שטרית: תודה רבה, ד"ר אוחיון.

קטי קטרין שטרית: חבר הכנסת יאיר גולן.

יאיר גולן: בהמשך לדבריו היפים של ד"ר אוחיון, אני רוצה לומר כמה מלים לכבודה של יהדות תימן.

יאיר גולן: אני גר בראש העין, מדי שנה יש תימן בראש העין, השנה לא היה בגלל הקורונה.

יאיר גולן: תימן, זה לא תימאניאדה.

יאיר גולן: אני רוצה לומר, שרק מי שמגיע לאירוע הזה, נחשף לעושר של יהדות תימן.

יאיר גולן: אז מוציאים את כל התערוכות לרחוב.

יאיר גולן: הכול מונגש לקהל הרחב, כולל צילומים נדירים שנעשו בתימן, ואפשר להתרשם מהעושר של הספרות התורנית, ושל השירה, ושל הריקוד, ושל עבודות הריקמה ועבודות הצורפות, ובכלל, של העושר התרבותי הבלתי רגיל, ועל התרומה למפעל הציוני מהעלייה הראשונה ומהעלייה השנייה ומשאר העליות, שהוא באמת בלתי רגיל.

יאיר גולן: אני אומר, שהדוד שלי, הדוד הכי קרוב אליי, גדל כל ילדותו עם תימנים שהגיעו בעלייה השנייה בנחלת יהודה, והחבר הכי טוב שלו היה אריה ימיני, ואני, מה שנקרא, גדלתי איתם.

יאיר גולן: אני חושב שבעניין הזה, אכן, לא נעשה מספיק.

יאיר גולן: תכנית החינוך בבית היסודי והלאה, צריכה להמחיש את העושר התרבותי, ואת ההיסטוריה של כלל היהדות שיש בימינו העשיר.

יאיר גולן: כמו שאנחנו לומדים על השואה, ראוי ללמוד גם את הפהרוד.

יאיר גולן: וכמו שאנחנו מציינים את יום השואה, אז את יום השנה ליהדות ארצות האסלאם, צריך לציין באופן שהוא יותר ממשי וניכר, מאשר המקום היחידי, לטעמי, שבו הוא מורגש, וזו כנסת ישראל.

יאיר גולן: בשאר המקומות זה פשוט לא ידוע.

יאיר גולן: ולכן, אני חושב שזה ייכנס לתוך לוח השנה, וייכנס לתוך תכנית הלימודים, וייכנס לתוך אורחות - - -

קטי קטרין שטרית: זה משלים את מה שאתה אומר.

קטי קטרין שטרית: לא צריך תימניה או לא צריך מרוקיה, כדי לבוא ולחשוף את כל התרבות העשירה שהייתה.

קטי קטרין שטרית: אלא זה צריך להיות מוטבע בתוך תכנית הלימודים.

קטי קטרין שטרית: גם ועדות כאלה ואחרות שמתכנסות מדי פעם כדי להכין איזשהם מסקנות שבסוף לא מיושמות, זאת הבעיה שלנו.

קטי קטרין שטרית: זה צריך להיות בתוך, ולתכלל את זה בתוך תכנית הלימודים.

קטי קטרין שטרית: נשמע את הגברת חביבה פדיה.

חביבה פדיה: שלום לכולם, אני אציג את עצמי, פרופ' חביבה פדיה, חברה במועצה להשכלה גבוהה.

חביבה פדיה: בעצם, בעקבות הדוח של ועדת ביטון, אני הצטרפתי למל"ג בהמלצת השר בנט, כדי לקדם את המסקנות של ועדת ביטון, בנושא ההשכלה הגבוהה, במסגרת המועצה במסגרת המל"ג.

חביבה פדיה: אני רוצה להגיד כמה דברים מקדימים, ואז אני אעבור למה שאני רוצה לומר.

חביבה פדיה: קודם כל, אני רוצה להגיד שהפער התרבותי העמוק שקיים במדינת ישראל, שעלה פה מכל דברי הדוברים מתוך הלב ומתוך השכל, ומתוך הזיכרון האישי, הוא עצמו עדות לזה שהפער עדיין קיים ברמה כל כך גבוהה אם אנשים כל כך נאלצים להביא דוגמאות, עצם הצורך שלנו להביא דוגמאות שלנו, או של אחרים שמסתכלים עלינו כמזרחים, להביא דוגמאות, ולהגיד, כמה אנחנו עשירים, וכמה יש לנו דברים, הוא עצמו מביך אחרי 72 שנות מדינת ישראל.

חביבה פדיה: צריך לזכור שהיהדות מורכבת משני גושים ענקיים של מזרח ומערב, וככה זה מגלות בית ראשון וגלות בית שני, ששלחו את הפזורות הראשונות, בהתחלה מברזיל, אחר כך לרומא ולאירופה.

חביבה פדיה: זה בעצם הכינוס של פזורות העם היהודי למדינת ישראל, היה צריך להחיל מחדש את ההיסטוריות של כולם, ולהבין שזהו המהלך האמיתי והעמוק של הגאולה, ושל הקשר בין יהדות וישראליות.

חביבה פדיה: השימוש בזהות של אחת הפזורות באופן כזה, לא צריך לשמש כלי משחק לא לדיכוי תרבותי ולא למאבק בין ימין ובין שמאל, כי ההסכמה הזו צריכה בהחלט לעבור את השאלות של ימין ושמאל, ושאלות פוליטיות במדינה.

חביבה פדיה: אבל כמו כל מצב של דיכוי תרבותי, יש צורך במאמץ ציבורי מקיף.

חביבה פדיה: בלי מאמץ ציבורי מקיף שבא, לא יכול לקרות מהפך בסדר גודל כמו שרבים מאתנו חולמים עליו.

חביבה פדיה: ולכן, אני רוצה לברך על היוזמה הזאת, שחברי הכנסת פנו לוועדת החינוך, ולציין כמה דברים.

חביבה פדיה: יכול להיות שהגורם למעקב אחרי היישום של ההצעות של ועדת ביטון וההטמעה שלו לתוך מערכת החינוך מחד, ולתוך המערכת של ההשכלה הגבוהה, יכול להיות שוועדת החינוך של הכנסת היא זו צריכה להיות גורם של מעקב, לא רק על בסיס יוזמה של חברי כנסת, אלא, שצריך לקחת החלטה שמדיי שנה יהיה דיון בעניין, שתיבנה תכנית חומש, שיהיו גורמים שיעקבו אחרי תהליך ההטמעה המסודר של התיקון של העוול הגדול לחצי מהעם היהודי.

חביבה פדיה: אני חושבת שגם על ידי זה, יהיה קשר יותר טוב ויותר יציב בין החינוך, לבין ההשכלה הגבוהה.

חביבה פדיה: אני רוצה לתת לכם דוגמה למה שניסיתי לעשות במסגרת המועצה להשכלה גבוהה, ובעצם, התהליך היה כזה.

חביבה פדיה: הצעתי למועצת המל"ג להקים צוות, שהוא יהיה הצוות שאחראי על הנושא של מורשת יהדות ספרד והמזרח.

חביבה פדיה: היה דיון במרץ 2018, לראשונה.

חביבה פדיה: כלומר, כעבור שנה, הצלחתי להביא את זה לסדר היום.

חביבה פדיה: במרץ 2018, קיבלתי את האישור להקים צוות.

חביבה פדיה: בנובמבר 2018, הצוות הזה שהוקם, כלל אותי כיושב-ראש, את פרופ' - - - ופרופ' סעד תפוחי, שנוכחים אתנו כרגע בישיבת הזום, כמו כן, את מר משה ויגדור, ואת פרופ' אלי פולק, כולם חברי מל"ג, כיוון שהבקשה הייתה שאנשי צוות שיעסקו במורשת יהדות ספרד והמזרח, יהיו אך ורק מתוך המל"ג.

חביבה פדיה: אני קיבלתי את הבקשה הזאת.

חביבה פדיה: בעצם, מה שעשינו כשהתחלנו להתכנס, הוא שזימנו כמו המבנה שעשה ארז ביטון, המשורר, אני גם בעצם הלכתי בדרך של לעשות שימוע, והזמנתי פרופסורים שונים, פרופ' ירון בן נאה, ד"ר שמעון אוחיון, שהרגע שמענו, ד"ר אליעזר פאפו ואחרים, כולם הגיעו לפגישות, וכל אחד מהם נתן פרספקטיבה על החסכים שקיימים בתחום ההשכלה הגבוהה.

חביבה פדיה: אחרי שנפגשנו ועבדנו על כתיבת הדוח וכתיבת ההמלצות, הצוות שלנו חזר עם הצעות.

חביבה פדיה: מהרגע שחזרנו עם ההצעות, קרו כמה דברים.

חביבה פדיה: כאן אני רוצה להגיד קודם כל מה ההצעות שהצענו.

קטי קטרין שטרית: אנחנו בקוצר זמן.

קטי קטרין שטרית: אנחנו לא יכולים לשמוע את המסקנות.

קטי קטרין שטרית: תשתדלי להתכנס, כי אנחנו חייבים לסיים.

חביבה פדיה: לשמוע את כל הדוגמאות מה היה בראש העין, או מה היה בפהרוד, זה אפשר.

חביבה פדיה: אבל לשמוע את הדברים האופרטיביים של עתיד, של מה שצריך לעשות, זה אי אפשר.

חביבה פדיה: אני מבקשת כמה דקות.

קטי קטרין שטרית: כמה דקות, זה בלתי אפשרי.

קטי קטרין שטרית: תצטרכי להתכנס למקסימום, דקה, דקה וחצי.

קטי קטרין שטרית: אין לנו זמן, אנחנו פשוט חייבים לסיים.

קטי קטרין שטרית: אני מצטערת.

קטי קטרין שטרית: יכול שנקיים דיון נוסף.

קטי קטרין שטרית: יש גם אנשים שמבקשים זכות דיבור, אני לא אוכל לאשר להם.

חביבה פדיה: אני מוחה על הדרך שבה הדיון התנהל.

חביבה פדיה: הוא לא היה אמור להיות דיון נוסטלגיה, שכל אחד יביא את הדוגמאות האישיות שלו, אלא אמור להיות דיון אופרטיבי.

חביבה פדיה: לא סיימתי.

חביבה פדיה: אני רוצה להגיד שהסיבה שהנושא נתקבע דיון בהשכלה גבוהה, היא מבחינת המועצה להשכלה גבוהה הוא הטיעון שאין לזה תקציב.

חביבה פדיה: ולכן, בעצם, יש טיעון שאני לא יכולה להביא את הדברים למועצה, היות והדברים הם לא מתוקצבים.

חביבה פדיה: זה טיעון שהוא בעצם סוג של מעגלי, טיעון של הביצה והתרנגולת.

חביבה פדיה: ולכן, אחרי מאמץ רב, הוחלט לקשר את זה, לסוגיה של המשבר של מדעי הרוח.

חביבה פדיה: ועל ידי זה, בעצם, לתת לזה גם כתובת מבחינה תקציבית, ולקשר בין הבעיה הזאת לבין הבעיה של מדעי הרוח בכלל.

חביבה פדיה: אני כרגע מציעה שאחת מההמלצות שצריכות לצאת גם מהוועדה היום, הוא שאפילו עם כל ההצעה המלאה שלנו לרפורמה בהשכלה גבוהה לא יכולה להתקבל עדיין, לפחות, נלך בשיטה מודולרית, ולפחות, נתמוך בצעד הראשון.

חביבה פדיה: הצעד הראשון, הוא חיזוק מחודש של המרכזים למורשת יהדות ספרד והמזרח שהוקמה בכל אוניברסיטה ואוניברסיטה, כדי שהם יהוו גורם מפקח ומלווה של הטמעת התכנים בחוגים השונים.

חביבה פדיה: תודה.

קטי קטרין שטרית: תודה רבה.

קטי קטרין שטרית: בבקשה, פרופ' ירון הראל.

ירון הראל: תודה רבה, על רשות הדיבור, אני אדבר בקצרה.

ירון הראל: קודם כל, אני מודה על הדיון הזה, ועל עצם העובדה שהוזמנו לכאן, אנשים שאינם חברים בוועדה.

ירון הראל: אבל כשאני כאורח מסתכל על מיעוט הנוכחים בוועדה הזאת, מלבד האורחים, זה בשבילי סימפטום להתייחסות בכנסת בכלל לכל הסוגיה הזאת.

ירון הראל: אינני רוצה להרחיב את הדיבור על זה, שגם אותם משתתפים מעטים מקרב ועדת החינוך, אם לבדוק את שמות המשפחה שלהם, נבין למה הם פה – אז זה סימפטום.

קטי קטרין שטרית: אני מסכימה עם כל מילה שאתה אומר.

קטי קטרין שטרית: אבל אתה יודע, תמיד צועקים על מי שנמצא בכיתה.

ירון הראל: אבל את יודעת שאורח לרגע רואה כל פגע.

מאי גולן: אני מוחה.

ירון הראל: אני רוצה לומר עוד סימפטום.

ירון הראל: תפסיקו בבקשה להשתמש בביטוי - יהודי המזרח.

ירון הראל: זה ביטוי סוציולוגי חברתי.

ירון הראל: אבל כשמדברים על היסטוריה, על מוסיקה, על לשון, אין דבר כזה.

ירון הראל: הפרסים דיברו שפה אחרת ממה שדיברו המרוקאים.

ירון הראל: התורכים דיברו שפה אחרת ממה שדיברו התימנים.

ירון הראל: אז פשוט מתייחסים למה שאתם מכנים - יהדות המזרח כאל האחר.

ירון הראל: יש חבילה, כל מי שאיננו מאירופה הוא האחר.

ירון הראל: תגידו, איך אתם חושבים להכניס?

ירון הראל: אפשר לדבר על מוסיקה של יהודי המזרח?

ירון הראל: - אין דבר כזה.

ירון הראל: לכן, תפסיקו להתייחס לעניין הזה כאל האחר.

קטי קטרין שטרית: הבנתי מה לא.

קטי קטרין שטרית: מה כן?

ירון הראל: כשמדברים על שילוב, זה לא צריך להיות בתוך מורשת.

ירון הראל: זה לא מורשת - זאת היסטוריה, זאת סוציולוגיה, זאת תרבות, זאת הגות.

ירון הראל: זה צריך להיות חלק מהמכלול השלם הדבר הזה.

ירון הראל: חשוב מאוד שתבינו את הדברים האלה.

ירון הראל: אחת הבעיות – שמעון הזכיר אותה, שהמורים לא יודעים מה ללמד.

ירון הראל: המורים המסכנים לא למדו מעולם בבתי הספר, ולא בבתי ספר להוראה בסמינרים.

ירון הראל: הם לא מכירים את כל התחום הזה.

ירון הראל: לכן אני אומר כמו שציין שמעון אוחיון.

ירון הראל: להפנות עכשיו, וזו לא צריכה להיות בעיה.

ירון הראל: כבר בשנת התקציב הבאה, כשתהיה, אם ירצה השם, לתת לי, כדיקן הפקולטה למדעי היהדות באוניברסיטת בר אילן, ששואף להרחיב את התחום הזה, לתת לי תקציבים, לתת מלגות לסטודנטים שיעסקו, לתת תקנים לחוקרים שעוסקים בתחום הזה, ואז הכול יפרח.

ירון הראל: אבל בינתיים שמו את הכול על הולד וזה נחמד.

ירון הראל: אנחנו מדברים.

קטי קטרין שטרית: אתה מתפרץ לדלת פתוחה, זה בדיוק המסקנות שלנו.

קטי קטרין שטרית: אני רוצה לנעול את הוועדה על-ידי כך שאני אומרת מה מסקנותיה, ומה המלצותיה.

קטי קטרין שטרית: הוועדה דורשת ממשרד החינוך, לשריין את התקציב הנדרש ליישום דוח ועדת ביטון ששם מתכלל בתוכו את כל מה שכמעט כולם ציינו בבסיס התקציב של המשרד.

קטי קטרין שטרית: ויש להטמיע את מסקנות הוועדה בכל מקצועות הלימוד, כחלק בלתי נפרד מהלימודים.

קטי קטרין שטרית: תודה רבה.

קטי קטרין שטרית: הישיבה נעולה.