ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 23, פרוטוקול מספר 59, 2020-08-26 09:49

חיים כץ: בוקר טוב.

חיים כץ: היום יום רביעי בשבוע, ה-26 באוגוסט 2020, ו' באלול התש"ף ואני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

חיים כץ: על סדר היום הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות העם (נגיף הקורונה החדש - הוראות שונות) (הוראת שעה), התש"ף-2020.

נעה בן שבת: אנחנו בעמוד 11.

נעה בן שבת: למעשה אנחנו סיימנו את כל הנושא של החקירה האפידמיולוגית ואת הנושא של העברות.

חיים כץ: אוקיי.

נעה בן שבת: עכשיו סעיף 20ו.

נעה בן שבת: סעיף הקורונה החדש – העברת מידע בין מדינות

נעה בן שבת: זה ענייני נוסח, אם יהיה כך או אחרת, בעיקרון אנחנו מדברים על או רשויות בריאות של מדינה זרה או של ארגון בינלאומי בין ממשלתי.

נעה בן שבת: המידע שאנחנו מעבירים הוא מפורט כרגע בפסקאות.

נעה בן שבת: מידע מזהה -יש הגדרה שלו- ומידע המאפשר יצירת קשר עם אותו אדם;

נעה בן שבת: זאת אומרת כן אומרים את השם שלו, תעודת זהות, וזה בניגוד למה שאמרה שרון אלרעי בדיון שהיה - - -

אסתי ורהפטיג: שרון התכוונה למה שאנחנו היום יכולים לעשות.

אסתי ורהפטיג: מה שהיא אומרת, זה מה שהיא התכוונה, זה פשוט היה תוך כדי משהו אחר, שהיום בלי הסעיף הזה אנחנו מעבירים מידע שהוא או אנונימי או מידע בהסכמה.

אסתי ורהפטיג: זה מה שאנחנו היום עושים כל עוד אין לנו את הסעיף ולכן הסעיף הזה דרוש לנו, כדי שנוכל להעביר גם מידע מזהה במקרים שאנחנו רואים שקורים מדי פעם.

נעה בן שבת: אוקיי, אז בעצם הסעיף הקטן הזה נוגע למצב שיש לנו הסכם לחילופי מידע.

נעה בן שבת: אני אקרא את ההגדרה שלו, כי אותה דווקא עוד לא קראנו.

נעה בן שבת: "הסכם לחילופי מידע" – הסכם מיישם של הסכם תעופה קיים או מזכר הבנות בין לאומי שבו הסכמה לחילופי מידע.

נעה בן שבת: זאת אומרת יכול להיות שאנחנו נרחיב הסכם תעופה קיים או שניצור אחד, מזכר הבנות כזה חדש.

נעה בן שבת: מידע לגבי מיקומו של אותו אדם באותה מדינה בפרק הזמן שבו הוא היה עלול להדביק אחרים במחלה, לרבות פרטי הושבתו בכלי הטיס שבו היה בדרכו לישראל; יכול להיות שזה כמה קונקשנים, אבל בכל כלי הטיס שהוא היה בדרכו לישראל, אז מידע כזה.

נעה בן שבת: כל המידע הזה הוא מידע שישראל אוספת במסגרת כנראה החקירה האפידמיולוגית ומועבר למדינה הזרה.

נעה בן שבת: ברשותך, אדוני, אפשר להציע להם להסביר בכמה מילים למה אנחנו צריכים את ההוראות האלה.

אהוד קלינר: אז זה בעצם אותו היגיון שיש פה בארץ.

אהוד קלינר: כשיש לנו חולה אנחנו מבצעים חקירה ואנחנו רוצים לדעת איפה הבן אדם הסתובב, מי נחשף אליו ואז אנחנו מקבלים את ההחלטה לבודד את אותם אנשים.

אהוד קלינר: על אותו רציונל אנחנו גם רוצים להעביר את המידע הזה למדינה הזרה שתוכל לנהוג בהתאם וכמובן באופן הדדי שאנחנו נקבל את אותו מידע ונוכל לבודד אצלנו את מי שצריך.

חיים כץ: בסדר גמור.

נעה בן שבת: שאותה מדינה תוכל לבודד, לא שאנחנו נוכל.

אהוד קלינר: כן.

אהוד קלינר: היא תבודד אצלה.

חיים כץ: היא תבודד אצלה והיא תעביר אלינו מידע לגבי אזרחים שלנו, מידע חלופי, שאנחנו נוכל לבודד אצלנו.

אהוד קלינר: נכון.

חיים כץ: הבנתי, טוב.

נעה בן שבת: לגבי אדם שנמצא באותה מדינה זרה או בדרך אליה, לאחר ששהה בישראל, אם נמצא שאותו אדם בא במגע קרוב לחולה בישראל, או אם בתוך 14 ימים ממועד יציאתו מישראל נמצא שאותו אדם הוא חולה, מידע לגבי תקופה של 14 ימים לפני יציאתו מישראל כמפורט להלן:

נעה בן שבת: מידע כי אותו אדם הוא חולה או בא במגע קרוב עם חולה והמועד שבו בא במגע, לפי העניין;

נעה בן שבת: עכשיו אנחנו מדברים, פה מועבר פחות מידע, אבל מצד שני הוא מועבר גם לגבי אדם שנחשף לחולה.

אסתי ורהפטיג: נכון, הכוונה פה היא שבאמת אדם הוא כרגע בחו"ל אז אנחנו לא יכולים לעשות את החקירה האפידמיולוגית, לשאול איפה הוא בדיוק היה ועם מי הוא נפגש, אבל אנחנו כן נעביר למדינה הזרה מידע שיאפשר להם לאתר אותו ולעשות את החקירה האפידמיולוגית.

חיים כץ: מה שטוב שבארץ אנחנו כל כך מסודרים והעסק עובד כל כך טוב שעכשיו מעניין אותנו חו"ל.

חיים כץ: זה נראה לי חוכא ואטלולא.

חיים כץ: הרשלה מאוסטרופולי, מפעם, מחלם.

חיים כץ: אנחנו כבר רצים לחו"ל ובארץ אנחנו על הפנים.

חיים כץ: שלאנשים יהיה מה לעשות, שיאהבו יותר את המגזר הציבורי.

נעה בן שבת: סעיף קטן (ב), יכול להיות שהוא צריך לזוז מפה, הוא מדבר גם על קבלת מידע.

נעה בן שבת: מדינת ישראל גם - - -

חיים כץ: לזוז לחו"ל.

חיים כץ: הסעיף יזוז לחו"ל.

נעה בן שבת: הסעיף יטוס.

נעה בן שבת: לגבי אדם שיצא מישראל והגיע לאותה מדינה, מידע כאמור בסעיף קטן (א)(1) בשינויים המחויבים;

נעה בן שבת: זאת אומרת אנחנו רוצים לקבל גם את אותו דבר.

נעה בן שבת: אני רק רוצה להגיד, הרישא אומרת שזה לא גורע מסעיף 20ה שאומר שמותר לי לנהל חקירה אפידמיולוגית ובמסגרת החקירה האפידמיולוגית אפשר לקבל כל מידע מכל אדם, גם מחוץ לארץ.

נעה בן שבת: אני מבינה שזה היה פחות בראש מעייניכם, אבל בכל זאת דובר על הסכם הדדי.

חיים כץ: הסכם בילטרלי.

עמית עמיר: שלום.

עמית עמיר: רק אני אבקש לחדד שבסעיף קטן (ב) המוצע כאן אין דרישה להסכם, בניגוד לסעיף קטן (א).

חיים כץ: מה זה?

עמית עמיר: בסעיף שמסמיך את משרד הבריאות לקבל את המידע אין דרישה להסכם.

עמית עמיר: זאת אומרת הוא מוסמך לקבל את המידע האמור שהמדינה הזרה מוסמכת - - -

חיים כץ: מאיפה הוא מוסמך, מכל מדינה?

אסתי ורהפטיג: לא, אם המדינה תיתן לו אז - - -

חיים כץ: אם היא תיתן לו.

אסתי ורהפטיג: אז הכוונה שיש לו הסמכה לקבל.

חיים כץ: הוא מוסמך.

חיים כץ: הערה, בטח ישבתם עליה במשרד המשפטים הרבה זמן כי היא מאוד חכמה.

חיים כץ: תגיד לי, אתה מסתלבט?

חיים כץ: ואם היא לא רוצה לתת לו?

עמית עמיר: אנחנו רק מסבירים את הדין - - -

חיים כץ: עזוב אותך, אתם סתם מדברים עכשיו.

חיים כץ: באידיש אומרים אבי דירעט, העיקר דיברתם.

חיים כץ: טוב.

נעה בן שבת: (1) הסכם לחילופי מידע יהיה הסכם בין רשות התעופה האזרחית או משרד הבריאות בישראל ובין גוף מקביל במדינה זרה או בארגון זר או בין ממשלת ישראל ובין ממשלה של מדינה זרה או ארגון זר;

חיים כץ: רשות התעופה האזרחית יודעת מההסכם הזה?

נעה בן שבת: רשות התעופה האזרחית יודעת מההסכם הזה ו - - -

חיים כץ: היא יודעת?

אסתי ורהפטיג: כן, הם היו מעורבים גם בניסוח של הסעיף.

חיים כץ: הם יודעים?

אסתי ורהפטיג: כן.

חיים כץ: לא שאנחנו מפילים את זה עליהם הר כגיגית.

חיים כץ: הם יודעים והם מסכימים?

אסתי ורהפטיג: כן, כן.

אסתי ורהפטיג: הם בזום.

חיים כץ: לא צריך, אם הם יודעים הם יודעים.

נעה בן שבת: הסכם לחילופי מידע יתנה העברת מידע בכך שרשויות הבריאות המוסמכות של המדינה הזרה או הארגון הזר יעשו שימוש במידע שיתקבל אך ורק לשם חקירה אפידמיולוגית, לא יעבירו את המידע לגורם שלישי, ובכלל זה לרשות אחרת באותה מדינה או באותו ארגון -יש פה עוד תוספת שתיכף נדבר עליה- שלא לשם חקירות כאמור, ולא יעבירו את המידע לגורם אחר מחוץ למדינה או לארגון אלא לפי הוראות ההסכם.

נעה בן שבת: כאן עולה שאלה אם אנחנו צריכים להגיד שהם לא יעבירו את המידע לגורם שלישי ובכלל זה לרשות אחרת באותה מדינה או באותו ארגון או למדינות החברות.

נעה בן שבת: האם מותר לארגון להעביר את זה למדינות החברות באותו ארגון.

חיים כץ: למה אנחנו צריכים את כל זה?

נעה בן שבת: כי אנחנו בעצם מעבירים מידע החוצה ואנחנו רוצים לוודא שהם שומרים על המידע.

חיים כץ: למה אנחנו צריכים להעביר מידע החוצה כך?

חיים כץ: כי זה פולש כבר ל –

נעה בן שבת: נכון.

חיים כץ: לאן זה הולך?

אהוד קלינר: אני אסביר?

אהוד קלינר: אם לא נסכים לתת את המידע סביר להניח, כמו שאמרת, שאף אחד לא יסכים לתת לנו את המידע.

חיים כץ: אבל פה זה כבר הולך למקומות – ואללה, נראה לי שמישהו נסחף.

אהוד קלינר: זה משהו אחר, זה כבר דרישות של אבטחת מידע.

חיים כץ: למה אנחנו צריכים את כל זה?

נעה בן שבת: משרד הבריאות אומר שיש לו חשיבות גדולה מהדבר הזה.

אסתי ורהפטיג: אני רק מנסה להבין את ההערה שלך.

אסתי ורהפטיג: מפריע לך דווקא המגבלות על העברת המידע או להיפך?

חיים כץ: אנחנו מעבירים את זה וואללה, הייתי בחו"ל, לצורך העניין, כל המדינות בעולם יידעו שהייתי בחו"ל.

אסתי ורהפטיג: אז זה חשוב מה שאתה אומר, כי יש סעיף, (ד), שמדבר על באמת אדם שאם יעבירו מידע בעניינו אז עלולים להיפגע כל מיני אינטרסים, אז אולי נקריא ואז נדבר.

אסתי ורהפטיג: זו סוגיה שכן יש לה מענה פה.

אסתי ורהפטיג: אולי יהיה מענה בסעיף (ד) למה אתה אומר.

חיים כץ: טוב.

נעה בן שבת: אני רק רוצה לשאול, האם אפשר להעביר או אסור להעביר למדינות החברות באותו ארגון את המידע ש - - -

אסתי ורהפטיג: כתוב פה שזה רק לשם חקירה אפידמיולוגית, אז בכל מקרה זאת ה - - -

חיים כץ: ואחר כך, אם הם יעבירו את זה לצרכים אחרים אז אנחנו נגיד - - -

אהוד קלינר: שזה לא חוקי.

חיים כץ: זה לא חוקי ואז?

חיים כץ: ואללה, לך תסביר.

אסתי ורהפטיג: אז, יושב הראש, באמת מה שכתוב בסעיף (ד) אלה מקרים שבהם העברת מידע עלולה לפגוע בשלומו או ביטחונו של אדם ואז במצבים כאלה אפשר לבקש מניעה של העברת המידע מראש.

חיים כץ: אבל למה שיהיה כתוב שאני צריך להעביר ואחר כך לבקש למנוע העברת מידע?

אסתי ורהפטיג: לא, מראש הכלל, כל עוד אין איזה סיבה מיוחדת של פגיעה בביטחון וכו' אז באמת התכלית היא רק לצורך חקירות אפידמיולוגיות.

אסתי ורהפטיג: אנחנו כמובן לא רוצים ולא מוכנים לאפשר, אנחנו גם דורשים התחייבות של אותה מדינה שהיא שומרת את המידע הזה אצלה ורק לחקירה אפידמיולוגית.

חיים כץ: למה אנחנו צריכים את כל הסעיף הזה?

נעה בן שבת: אז אומר לנו משרד הבריאות שזה חלק מהעניין של - - -

חיים כץ: מה, אתם לא תחיו בלי זה?

נעה בן שבת: - - - שלשירותי התעופה - - -

חיים כץ: משרד הבריאות, אתם כל כך טובים, אתם כל כך יעילים בארץ, לא תחיו בלי כל הסעיף הזה?

חיים כץ: פיצלנו את החוק, בוא נגיד שהחוק עובר בלי זה, מה קרה?

אהוד קלינר: בלי מה?

חיים כץ: בלי כל הסעיף שהתחלנו היום לעסוק.

אהוד קלינר: כל 20ו?

אהוד קלינר: כל הסעיף הגדול?

חיים כץ: כן, כל הסעיף שהתחלנו.

אהוד קלינר: אז זה הסברתי מקודם.

אהוד קלינר: אם - - -

חיים כץ: אז מה אם הסברת?

אהוד קלינר: אז אני אסביר שוב.

חיים כץ: אבל אתה לא משכנע.

אהוד קלינר: אז אני אנסה לשכנע שוב.

חיים כץ: יאללה, דבר.

אהוד קלינר: אנחנו עכשיו במגמה לפתוח את השמים, עם מגבלות ונהלים והכול.

אהוד קלינר: עכשיו, ברור לכולם שיהיו חולים, גם ישראלים שיהיו בחו"ל וגם זרים שיוכלו להיכנס שיהיו חולים.

אהוד קלינר: אם לא יהיה לי את הכלי הזה סביר להניח שאף מדינה לא תסכים לשתף אותי במידע שאני ארצה כדי להקטין פה תחלואה ולקטוע את ההידבקות.

חיים כץ: יש לי אליך שאלה, אתה נציג משרד הבריאות, בארץ אתם כבר מסודרים, עם החולים בארץ, שאתם הולכים להתעסק בחו"ל?

חיים כץ: תקשיב, כל הסעיף הזה לא עולה.

חיים כץ: עד שלא תהיו מסודרים בארץ תתחילו להתעסק בחו"ל, בסדר?

אהוד קלינר: אני לא בטוח שאני מבין את הקשר בין שני הדברים.

חיים כץ: תקשיב, תן לי לנסות לשכנע אותך, אתה בונה בניין, אתה לא יודע לבנות בארץ, אתה לא מצליח להרים בלוק על בלוק ואתה מדבר איתי עכשיו על הגג.

חיים כץ: אבל הגג צריך להישען על היסוד ואתה לא מצליח לבנות אותו, אז מה אתה עכשיו מתעסק לי בגג?

חיים כץ: זה מבחן במתמטיקה.

חיים כץ: יש לך המון שאלות פשוטות ושאלה אחת שאתה לא מבין בכלל, ואללה, תפתור את השאלות הפשוטות, אחר כך תתעמק בשאלה שאתה לא מבין.

חיים כץ: כי אם תתעמק בהתחלה בשאלה שאתה לא מבין לא תביא תוצאה.

חיים כץ: כשתהיה 100% בארץ אני אתן לך את חו"ל, כי אתה מחפש פה תירוץ למה אתה לא טוב בארץ.

חיים כץ: ואתה לא טוב בארץ.

אהוד קלינר: זה לא תירוץ - - -

חיים כץ: ואתה לא טוב בארץ, אתה לא מתפקד בארץ.

אהוד קלינר: אדוני, אני - - -

חיים כץ: הבנתי אותך.

חיים כץ: הבנתי אותך.

אהוד קלינר: אפשר להתייחס?

חיים כץ: לא, לא, עזוב.

חיים כץ: אני לא רואה שום קשר, העסק לא עובד, אני לא חושב שצריך לתת את חו"ל.

חיים כץ: בשביל מה?

נעה בן שבת: לא, הוא אומר, יגיעו עכשיו ישראלים לחוץ לארץ, יגיעו ישראלים לחוץ לארץ שהיו פה חולים או שנדבקו או ששם התברר שהם חולים או אנשים שיגיעו וייצאו - - -

חיים כץ: אם שם התברר שהם חולים מה מעניין אותי עם מי הם נפגשו שם?

חיים כץ: זה מעניין את הארץ ש – הגיע ישראלי מחו"ל, אני אפתח מערך חקירות על כל ישראלי שהגיע מחו"ל?

נעה בן שבת: לא, מערך החקירות שלי מתקיים בכל מקרה.

נעה בן שבת: מערך החקירות האפידמיולוגי מתקיים בארץ.

אהוד קלינר: זה אותו מערך.

נעה בן שבת: יש לנו מידע שנאסף אצלנו, אנחנו גם נהיה מוכנים להעביר אותו למדינות הזרות כדי למנוע הדבקה ב - - -

חיים כץ: ואז בעקבות זה אתה תשחרר את האנשים מבידוד?

אהוד קלינר: לא הבנתי.

חיים כץ: נחת בן אדם מחו"ל, הוא יהיה משוחרר מבידוד בגלל שחו"ל צריך להעביר עליו מידע?

אהוד קלינר: אם הוא משוחרר או לא משוחרר זה לא קשור.

אהוד קלינר: הוא משוחרר בגלל שהחלטנו שיש כאן מדינה ירוקה ויש כאן מדיניות, זה לא קשור בין אחד לשני.

חיים כץ: אני שואל אותך שאלה תענה.

אהוד קלינר: אז אני אומר לא, זה לא קשור.

אהוד קלינר: אנחנו רוצים את המידע הזה - - -

חיים כץ: הוא יהיה משוחרר מבידוד?

חיים כץ: אם הוא יהיה משוחרר מבידוד - - -

אהוד קלינר: אדם חולה לא יכול להיות משוחרר מבידוד.

אהוד קלינר: הוא צריך החלמה - - -

חיים כץ: מאיפה אתה יודע שהוא חולה?

אהוד קלינר: זה המידע שאני רוצה לקבל.

אהוד קלינר: או מגע של חולה.

חיים כץ: השאלה הבאה, תסלח לי שאני מקשה עליך.

אהוד קלינר: לא, הכול בסדר.

אהוד קלינר: אני פה כדי לתת את הכול.

חיים כץ: כי אתה גם לא יודע לענות לי.

חיים כץ: פה היה צריך לשבת השר או גמזו בשביל לתת תשובות.

חיים כץ: נוחת הבן אדם בארץ, המידע מגיע עם הנחיתה או אחרי הנחיתה?

אסתי ורהפטיג: זה לא רק לגבי אנשים שנחתו.

אסתי ורהפטיג: אני אסביר את קשת הסיטואציות, כי אנחנו מדברים, למשל, על מצב - - -

חיים כץ: רגע, אבל לא ענית לי על מה שאני רוצה לדעת.

אסתי ורהפטיג: לא, עדיין - - -

חיים כץ: תעני לא מה שאת רוצה לדבר.

חיים כץ: אני צריך לאשר, לא את.

אסתי ורהפטיג: בוודאי.

חיים כץ: נחת בן אדם בארץ, המידע מגיע לפני או אחרי?

אסתי ורהפטיג: המידע מן הסתם יגיע אחרי שהוא נחת.

חיים כץ: אחרי?

חיים כץ: אז מה זה מעניין אותי כבר?

חיים כץ: הוא הגיע חודש אחרי שהוא נחת, הבן אדם או שהדביק - - -

אסתי ורהפטיג: לא, לא חודש אחרי.

יוראי להב-הרצנו: מה זה הגיע אחרי שהוא נחת?

חיים כץ: המידע עליו.

אסתי ורהפטיג: זה יכול להיות גם, אגב, תוך כדי שהוא - - -

חיים כץ: לא הבן אדם הגיע חודש אחרי שהוא נחת.

יוראי להב-הרצנו: כן, לא הבנתי, אדוני.

חיים כץ: בואנה, תן לי קרדיט, אז מה אם אני לא מ'יש עתיד'?

חיים כץ: תן לי קרדיט.

יוראי להב-הרצנו: אני לא הבנתי.

יוראי להב-הרצנו: אולי מאפסנים אותו איפה שהוא ואז הוא מגיע.

יוראי להב-הרצנו: אותו בן אדם.

משה אבוטבול: חיים, אתם מדברים על אומן או כללי?

חיים כץ: אנחנו מדברים עכשיו על - - -

יוראי להב-הרצנו: על מקומות האפסון של אנשים חודש לפני שהם מגיעים לארץ.

חיים כץ: אנחנו מדברים על ניו יורק.

משה אבוטבול: על ניו יורק?

משה אבוטבול: לא שיש לי אשליות בקשר לניו יורק.

חיים כץ: אין אומן.

חיים כץ: אנחנו לא על אומן בכלל, אנחנו מדברים כללי.

חיים כץ: באומן אתה לא תוכל לקבל מידע כי מרוב הבלגן לא תדע כלום.

חיים כץ: הבן אדם נחת, מתי אתם מצפים שמשרד הבריאות יקבל מידע על הנוחתים?

אסתי ורהפטיג: בכל 14 היום הרלוונטיים.

אסתי ורהפטיג: ושוב, זה לא רק על האנשים שנחתו.

אסתי ורהפטיג: לגבי אנשים שנחתו הם צריכים בידוד אם הם הגיעו ממדינות אדומות.

אסתי ורהפטיג: זה מה שקבוע היום בצו וזה מה שחל, כי בעצם אנחנו לא יודעים אם הם נחשפו או לא כי ממדינות אדומות ההנחה היא שיש סיכוי מסוים שהם כן נחשפו.

חיים כץ: או שתבואי יותר קרוב או שתדברי יותר בקול רם.

חיים כץ: גם ככה הנושא מסובך וגם אני לא מבין אותך.

חיים כץ: את מסבירה מצוין, אבל אני מבין לאט.

אסתי ורהפטיג: אתה מבין, כנראה שאני לא הסברתי טוב.

חיים כץ: לא, לא, אני, אני.

אסתי ורהפטיג: אני רוצה רק להסביר מה קשת המקרים שאנחנו מדברים עליהם, כי זה לא רק אנשים שחוזרים מחו"ל.

אסתי ורהפטיג: מדובר למשל על מצב שאדם נוסע לחו"ל, בינתיים מתגלה שהוא קיבל תשובה חיובית לקורונה ואז אנחנו רוצים להגיד שהוא צריך בידוד, להגיד להם שאותו אדם חולה.

חיים כץ: ממי הוא מקבל תשובה חיובית, מהארץ?

אסתי ורהפטיג: כן.

אסתי ורהפטיג: לכן זה המצב שאנחנו יודעים והם לא.

אסתי ורהפטיג: זה מצב אחד.

אסתי ורהפטיג: מצב אחר שהוא נחשף בארץ לחולה, גם דיברנו על זה, ולכן הוא גם חייב בידוד.

אסתי ורהפטיג: מצבים נוספים אלה מצבים שאנשים מגיעים לארץ ואנחנו - - -

חיים כץ: כן, זה מה שמעניין אותי.

אסתי ורהפטיג: אז אוקיי, אז אנשים מגיעים לארץ, עכשיו יכול להיות מצב שבאמת אדם מגיע והוא חולה, או שאדם מגיע והוא נחשף לחולה, שני המצבים האלה אלה מצבים - - -

חיים כץ: מתי אני מקבל את המידע?

אסתי ורהפטיג: ברגע שהם יודעים אותו.

אסתי ורהפטיג: לפי ההסכמים.

חיים כץ: כמה זמן אחרי הנחיתה שלו?

אסתי ורהפטיג: לכל היותר 14 יום.

אסתי ורהפטיג: אנחנו רוצים לקבל מידע אחרי 14 יום.

חיים כץ: אחרי הנחיתה?

חיים כץ: אז מה זה מעניין אותי, תגידי לי?

אסתי ורהפטיג: לא, כי ב-14 יום האלה הוא יכול לפתח - - -

חיים כץ: ב-14 יום הוא כבר הדביק את כולם.

אסתי ורהפטיג: לא, לא.

חיים כץ: לא הדביק את כולם?

חיים כץ: הוא עוד יכול להדביק.

חיים כץ: הבנתי.

אהוד קלינר: אני אסביר.

אהוד קלינר: אם אני אקבל את המידע ביום השלישי יש לו עדיין הרבה ימים שהוא יכול להדביק אנשים.

חיים כץ: טוב, תקשיב - - -

אהוד קלינר: מה תקשיב?

אהוד קלינר: זה המציאות.

חיים כץ: תקשיב, לא מעניין.

חיים כץ: תפתח בארץ את כל החקירות האפידמיולוגיות האלה, תעשה אותן, תהיה בארץ מוכן.

חיים כץ: אתה בארץ ברמה כזאת ירודה, ירודה, העסק לא עובד.

אהוד קלינר: אני לא מסכים עם האמירה הזאת, אבל כן.

חיים כץ: אתה לא מבין מה האמירה הזאת?

אהוד קלינר: אני לא מסכים עם האמירה הזאת.

חיים כץ: אה, אתה לא מסכים?

אהוד קלינר: כן.

חיים כץ: בסדר, טוב.

יוראי להב-הרצנו: אדוני, אני יכול לשאול שאלה?

חיים כץ: כן.

יוראי להב-הרצנו: מי שחוזר לארץ, גם ממדינות ירוקות, נדרש בבדיקת קורונה?

אהוד קלינר: נכון להיום לא.

יוראי להב-הרצנו: אם מי שנוחת בארץ, כל מי שנוחת, היה צריך לעבור בדיקת קורונה כל הדיון שאתם מנהלים פה לא רלוונטי כי - - -

חיים כץ: כל הדיון שאנחנו מנהלים פה הוא סתם, שמעת?

חיים כץ: גם אם הוא יעבור בדיקת קורונה וגם אם הוא לא יעבור, כי אתה באת עכשיו מאומן.

יוראי להב-הרצנו: מצרפת, עזוב אומן.

חיים כץ: לא, באומן היית.

יוראי להב-הרצנו: אני לא הולך לאומן.

חיים כץ: משה, הוא הולך לאומן.

משה אבוטבול: לא, קודם כל בכותל ואחרי זה לאומן.

יוראי להב-הרצנו: אני בכותל תמיד.

חיים כץ: הוא בכותל מפגין, עזוב אותך.

משה אבוטבול: התחלה מאוד טובה.

יוראי להב-הרצנו: יש יעדים טובים יותר שמחכים לי לפני אומן.

חיים כץ: הרצנו, הלכת לאומן, חזרת מאומן, באומן בלגן גדול, אתה חודש בבית, אחרי חודש בבית מודיעים לך מאוקראינה שאתה חולה.

יוראי להב-הרצנו: אז אני אגיד לך, יומיים שאני בארץ מודיעים למערכת הבריאות שאני חולה, מה קורה אז?

חיים כץ: אין דבר כזה.

יוראי להב-הרצנו: אין דבר כזה, אוקיי.

חיים כץ: הם לא יכולים.

חיים כץ: נראה לך ש – כי העסק - - -

יוראי להב-הרצנו: אני לא יודע.

יוראי להב-הרצנו: אולי רשויות אוקראינה לא, אבל רשויות צרפת כן.

חיים כץ: אבל אנחנו באומן.

יוראי להב-הרצנו: לא, אבל אולי כדי לחסוך את הדבר הזה שווה לבקש מכל מי שנוחת בארץ, גם ממדינה ירוקה וגם ממדינה אדומה - - -

חיים כץ: אתה מבין מה קרה עכשיו בצרפת ובאנגליה?

חיים כץ: האנגלים הודיעו שכל מי שמגיע אחרי שעה ארבע אחר הצהריים מצרפת נכנס לבידוד 14 יום.

חיים כץ: כל האנגלים עזבו את צרפת - - -

יוראי להב-הרצנו: לפני ארבע.

חיים כץ: לפני ארבע.

חיים כץ: זה נורמלי?

חיים כץ: אם הם חולים, לא חולים.

חיים כץ: הגעת אחרי ארבע אתה בבידוד, הגעת בעשרה לארבע אתה חופשי.

חיים כץ: זה נראה סביר במסגרת המחשבה?

יוראי להב-הרצנו: אבל, חיים, ככלל מדיניות למה לא לאשר שיתוף מידע?

נעה בן שבת: יש פה טענה שיש שובל.

נעה בן שבת: בעצם אותו חולה יצא מאותה מדינה, אבל הוא משאיר מאחוריו שובל של כל מיני אנשים שהוא פגש אותם ושיכול להיות שהוא הדביק אותם.

חיים כץ: תקשיב, אני אגיד לך, אני בן אדם פרודוקטיבי.

חיים כץ: אני אוהב לראות תוצאות מהעבודה שלי.

חיים כץ: נראה לי שפה אנחנו משחיתים זמן סתם עובדים, מחוקקים דברים שלא יכולים להיות.

חיים כץ: אבל אם אתה נהנה מזה, תקריאי.

יוראי להב-הרצנו: לא, אני לא נהנה.

חיים כץ: אם אתה נהנה מזה תקריאי.

יוראי להב-הרצנו: אני לא נהנה.

חיים כץ: אם אתה חושב שאני יוצא נחמד כלפי הממשלה שאני מאשר להם את מה שהם חושבים – אני לא משחק פה פוליטיקה, אני משחק פה - - -

יוראי להב-הרצנו: לא, אני רק אומר, ככלל אצבע לשתף מידע בילטרלי - - -

חיים כץ: כן, אבל הוא מעביר את זה אחר כך לסודן.

יוראי להב-הרצנו: לסודן?

חיים כץ: כן.

חיים כץ: מה אכפת לסודן שהיית באומן?

יוראי להב-הרצנו: ומה קשור?

חיים כץ: לא יודע.

יוראי להב-הרצנו: אם אני נוסע לסודן אז אני – המידע הזה רלוונטי, הייעוץ המשפטי, רק כשיש קשר לאותו בן אדם לאותה מדינה?

נעה בן שבת: כרגע הסעיף מדבר על הסכם לחילופי מידע, הסכם בין המדינות, וצריך שהבן אדם הזה יגיע מאותה מדינה, אבל יכול להיות שהוא הגיע בתנועה סיבובית ממדינה מסוימת.

חיים כץ: אלה שנסעו לאומן, אין טיסה ישירה, הם עושים שבע תחנות בדרך.

יוראי להב-הרצנו: זאת אומרת שאם הקונקשן שלי הוא דרך אתיופיה ויש הסכם כזה עם אתיופיה אז גם אתיופיה זכאית לדעת.

נעה בן שבת: יכול להיות, כן, כי גם יכול להיות שהוא הדביק אנשים שם כשהוא היה שם בשדה התעופה.

משה אבוטבול: נו, עכשיו הוא יצא מבולבל, הוא לא יודע לאיפה לנסוע.

משה אבוטבול: איך יאיר מסתדר בתקופה הזאת?

יוראי להב-הרצנו: נהדר.

משה אבוטבול: יושב ראש התנועה שלך, הוא יוצא לחו"ל בכלל?

יוראי להב-הרצנו: בהחלט, כן.

חיים כץ: טוב, תקריאי לו.

חיים כץ: נראה לי הזוי.

נעה בן שבת: בפועל אתם אומרים שאין עדיין הסכמים כאלה בכלל.

אסתי ורהפטיג: נכון, עוד מעט נגיע לסעיף (ה) ואז נראה שבאמת כשאין הסכמים אז אנחנו מדברים על העברת מידע מצומצמת יותר, אנחנו לא מדברים על העברת מידע רחבה כמו שפה.

אסתי ורהפטיג: וגם שם, עדיין יש הדדיות מסוימת עם המדינות, כלומר אנחנו לא נעביר מידע למדינה שאין קשרים איתם.

אסתי ורהפטיג: אודי, אתה יכול יותר להסביר.

עמית עמיר: ובכל מקרה אנחנו דורשים התחייבות של המדינה, או הארגון הבינלאומי שאליו מעבירים, התחייבות שלא להעביר את המידע לאחר.

חיים כץ: תוך כמה זמן נראה לך שהמדינה תעביר את ההתחייבות?

חיים כץ: ככה אנחנו מדברים, אתה יודע, מאחר שהעסק עובד כל כך טוב וכל כך מהר, אנחנו פונים עכשיו לצרפת, לאמא של הרצנו.

יוראי להב-הרצנו: יוראי, שם פרטי.

משה אבוטבול: יוראי, זה הכי טוב.

משה אבוטבול: הוא יורה על כולם, יוראי.

חיים כץ: תקרא לי יעקב, לא חשוב.

יוראי להב-הרצנו: יענקלה.

משה אבוטבול: יענקלה נשמע חסידי מדי.

יוראי להב-הרצנו: חיים זה שם נורא יפה.

יוראי להב-הרצנו: אני רוצה לקרוא לילד שלי חיים, לכשיהיה.

חיים כץ: טוב מאוד, שם יפה.

יוראי להב-הרצנו: אני יודע.

חיים כץ: אתה יודע למה גם, בגימטרייה זה גם חכם.

חיים כץ: 68.

חיים כץ: ועוד כמה.

חיים כץ: העברנו פה את החוק של אתי, היה 518, השאלה הראשונה שנשאלתי, נעה, אם יש לי בן דוד שיש לו מפעל עם 517 עובדים.

חיים כץ: מפה הגיע ה-518.

חיים כץ: זו השאלה שנשאלתי.

חיים כץ: אמרתי, אין לי בן דוד עם מפעל, אבל.

יוראי להב-הרצנו: אני חשבתי שממונה הגימטרייה בליכוד זה שלמה קרעי.

חיים כץ: אני לא משחק גימטרייה, אבל כל ההסכמים שלי וכל החוזים שלי נגמרים או בחי או בחמסה.

חיים כץ: באופן כללי.

חיים כץ: תראה את הנכים, 4.318 מיליארד.

חיים כץ: ה-18, תמיד הגניבה באה בסוף.

חיים כץ: אנחנו גומרים ארבעה מיליארד ואני אומר להם 18, שימו גם את ה-18, שיהיה לנו.

חיים כץ: תמיד זו תוספת לתקציב.

חיים כץ: אז פה ה-518, למה 518?

חיים כץ: כי 501 זו הייתה נקודת חיתוך לכמות מפעלים כי רצינו לבדוק ולא לפגוע בתעשיינים, זה מעין פיילוט כזה, אז אמרנו ב-501 המצב של המפעלים, כמות המפעלים יורדת כי 501 זה כבר מפעל גדול, אז אמרתי במקום שייגמר ב-501 יכול להיגמר ב-505 או 518.

חיים כץ: אתה לא מבין איזה התעסקות בתקשורת, החוק לא מעניין, רק הצהוב, רק מאיפה ה-518, אם לחיים יש דוד או בן דוד, אין לי דודים, לא חשוב, שיש לו מפעל עם 517 עובדים, זה מעניין אותם.

חיים כץ: אחר כך תעמוד על הבמה ותגיד הוא זעק עם 518.

משה אבוטבול: לא, חיים, אפרופו חמסה שהזכרת מקודם, היה איזה רב אחד שהגיע לאחד שהוא ממש כופר ולא מאמין בה', הוא רואה אצל העשיר הזה שיש לו כמו חמסה - - -

חיים כץ: אתה מבין, ההצעה שלכם היא ברמה של בדיחות.

משה אבוטבול: לא, לא.

חיים כץ: אני רואה את זה ככה.

משה אבוטבול: בקיצור, הוא רואה אצל העשיר איזה חמסה מאוד גדולה, הוא אומר לו: אדוני, אתה יודע שחמסה זה מופיע בתנ"ך, בתורה, איך זה שאתה לא מאמין ויש לך את זה?

משה אבוטבול: הוא אומר לו: שמעתי שהקדוש ברוך הוא עוזר גם לכופרים.

משה אבוטבול: אז חמסה זה כבר של כולנו.

חיים כץ: אוקיי.

חיים כץ: תמשיכי.

עמית עמיר: אני רק אשמח להתייחס לשאלה שאדוני שאל קודם, הדרישה היא להתחייבות, לא להתחייבות כל פעם מחדש כשרוצים להעביר את המידע.

חיים כץ: ברור לי.

עמית עמיר: אפשר להעביר פעם אחת התחייבות ואחרי - - -

חיים כץ: כמה זמן זה לוקח?

חיים כץ: תשמע, הגענו להסכמות כשהייתי שר עם הרוסים על פנסיות לעולים מרוסיה.

חיים כץ: פנסיות, so called פנסיות, 100 דולר, 200 דולר לחודש.

חיים כץ: עבדנו על ההסכמות, אחרי שסיכמנו, ואללה שנתיים.

משה אבוטבול: זה לפני החיסון שהם המציאו.

חיים כץ: בלי קורונה.

חיים כץ: עולים שעלו לארץ מרוסיה והם לא באו עם מסמכים, הם יצרו זכויות פנסיוניות ברוסיה ואין להם ניירת כי הם עזבו וזה.

חיים כץ: סגרנו עם הרוסים, הרוסים מסודרים, יש להם על כל אחד איפה הוא עבד, איפה זה, הבן אדם אמר:

חיים כץ: אני עבדתי ברכבות.

חיים כץ: הוא בא לגנזך של הרכבות מוציא את ה - - -

משה אבוטבול: את התיק שלו.

חיים כץ: כמו שרישומים בגרמניה אתה יכול להוציא על נספים של השואה, תאריכי לידה, אתה מוציא נתונים חבל לך על הזמן.

חיים כץ: שנתיים לקח לנו על האישור, עד אז כבר יהיה חיסון לקורונה ולא יהיה לנו לממבה השחורה, זו המגפה הבאה שתבוא לנו.

יוראי להב-הרצנו: אני רוצה לשאול שאלה, ברשותך.

חיים כץ: כן, בבקשה.

יוראי להב-הרצנו: כשאתם מעבירים את הנתונים על אותם אנשים למדינות הזרות האם הנתונים מדברים על נתיב כלשהו או שמית?

יוראי להב-הרצנו: כי אין רלוונטיות לשם של אותו בן אדם שהגיע אליי, יותר לנתיב שלו.

חיים כץ: לא, אבל איך יידעו מי הבן אדם?

חיים כץ: איך יודיעו עם מי הוא בא במגע?

חיים כץ: שמית.

יוראי להב-הרצנו: שיעבירו להם את החקירה האפידמיולוגית.

חיים כץ: כן, אבל לא יודעים איפה יעקב היה.

יוראי להב-הרצנו: אז שפה יבוצע התחקיר ויעבירו לו את הנתיב.

יוראי להב-הרצנו: יעקב יודע איפה הוא היה, אבל ברגע שאתם מעבירים את השם מה זה עוזר להם שהם יודעים את השם?

אסתי ורהפטיג: יש מצבים, למשל, שאנחנו מעבירים שם עם דרך התקשרות, עם טלפון, או אם אנחנו יודעים - - -

יוראי להב-הרצנו: למה שהמדינה לא תעשה פה את התחקיר ותעביר לו?

אסתי ורהפטיג: לא, פה היא תעשה את התחקיר אם אותו אדם נמצא פה.

אסתי ורהפטיג: מה שאתה מדבר זה הסעיף שמדבר על אדם שהיה במדינה זרה והגיע לארץ ואז פה אנחנו נעשה, כמו שאתה אומר, חקירה אפידמיולוגית.

יוראי להב-הרצנו: על זה אני מדבר.

אסתי ורהפטיג: אבל המצב ההפוך הוא שאדם היה פה ונסע למדינה זרה והוא כרגע במדינה זרה, אז אנחנו לא יכולים לעשות לו חקירה אפידמיולוגית, אבל אנחנו בדיוק קיבלנו תוצאה שאותו אדם חולה אז אנחנו מודיעים לאותה המדינה הזרה: תדעי לך, או שהולך להיכנס אלייך, כי עכשיו הוא במטוס, או שכבר נכנס אלייך אדם שזה מספר הטלפון שלו והוא התברר כחולה, אז תדעי, תצרי איתו קשר ותגידי לו שהוא צריך בידוד.

יוראי להב-הרצנו: אוקיי.

יוראי להב-הרצנו: העברתם את הנוהל הזה דרך משרד המשפטים?

יוראי להב-הרצנו: כי אני מניח שיש פה סוגיות של זכויות פרטיות.

אסתי ורהפטיג: כן.

אסתי ורהפטיג: עמית פה וגם יש בזום מישהו מהמחלקה הבינלאומית.

חיים כץ: תעביר לי את משרד החוץ בזום.

אסתי ורהפטיג: משרד המשפטים, המחלקה הבינלאומית.

חיים כץ: תעביר את משרד החוץ בזום.

חיים כץ: לא יודע מי זה משרד החוץ, תסתכל מי זה משרד החוץ.

חיים כץ: בוקר טוב.

סימונה פרנקל: בוקר טוב, תודה על האפשרות להתבטא.

סימונה פרנקל: כן, אני לרשותכם לכל שאלה.

חיים כץ: מי את?

חיים כץ: לפרוטוקול.

סימונה פרנקל: שמי סימונה פרנקל ואני מתאמת קורונה במשרד החוץ.

חיים כץ: ולמה אנחנו צריכים את כל התהליך הזה?

סימונה פרנקל: אנחנו לא ביקשנו אותו, אבל אנחנו נסייע לכל המשרדים שירצו להעביר או לקבל מידע בחו"ל.

סימונה פרנקל: אנחנו נסייע, השגרירויות שלנו יסייעו, אבל זו לא יוזמה שלנו.

נעה בן שבת: של מי היוזמה?

אסתי ורהפטיג: משרד הבריאות.

יוראי להב-הרצנו: האם את מכירה שיש הסכמים דומים בין מדינות אחרות?

יוראי להב-הרצנו: לא בין ישראל לבין מדינות אחרות, בין מדינות אחרות ברחבי העולם, האם זו פרקטיקה שנהוגה בעולם?

סימונה פרנקל: אתה מדבר על הנושא של בדיקות אפידמיולוגיות של הקורונה?

סימונה פרנקל: אני חושבת שזה נושא חדש מדי בכדי שיהיה לנו מידע, אנחנו לא יודעים על מידע כזה.

יוראי להב-הרצנו: לא על הבדיקות, לא על החקירות האפידמיולוגיות, אני מדבר על שיתוף מידע מהסוג הזה.

סימונה פרנקל: אני לא יודעת מה זה שיתוף מידע מהסוג הזה, אנחנו מדברים על מידע מאוד ספציפי שמתייחס לבדיקות אפידמיולוגיות.

סימונה פרנקל: יש הסכמים בכל מיני נושאים בין מדינות, כולל בנושאים כלכליים ואחרים.

חיים כץ: כלכליים זה בסדר.

סימונה פרנקל: יש אמנות להלבנת הון ובתחומים אחרים שהם לא רלוונטיים להסכם הזה.

סימונה פרנקל: בהסכם הזה, אני חושבת שהנושא של הקורונה הוא חדש מדי, אין לי מושג, אני מוכנה לבדוק ולחזור אליכם עם תשובה.

אסתי ורהפטיג: אפשר רק להזכיר בהקשר הזה, יש תקנות HR שעוסקות בחקירות אפידמיולוגיות.

חיים כץ: אותך אני לא מבין, או שתתקרבי או שתדברי למיקרופון.

אסתי ורהפטיג: אני אומרת שיש תקנות HR שהן תקנות שלא מחייבות, הן לא חוק מחייב.

חיים כץ: תגדירי תקנות HR.

חיים כץ: אנחנו לא מכירים את התקנות, תגידי לנו מה יש.

נעה בן שבת: International Health Regulation.

אהוד קלינר: אני אסביר בכמה מילים.

אהוד קלינר: אלה תקנות בינלאומיות של בריאות.

חיים כץ: למה?

חיים כץ: היא לא יודעת להסביר?

אסתי ורהפטיג: הוא יודע יותר טוב, הוא הגורם המקצועי והוא כבר עובד עם הדברים האלה יותר טוב.

אהוד קלינר: אלה תקנות שנחתמו ב-2005 ורוב מדינות העולם חתומות עליהן.

אהוד קלינר: עדיין צריך את החקיקה המקומית כדי לאפשר את העברת המידע, אבל ההסכמות והעקרונות כבר נקבעו בשנת 2005, וזה נכון לא רק לפנדמיה אלא בכלל למחלות זיהומיות, גם כשעולה חולה שחפת או חולה חצבת או כל מיני מחלות מדבקות שאנשים מסתובבים איתם בעולם, וזה בא להסדיר בעצם את הנושא הזה.

חיים כץ: לפי משרד החוץ אנחנו פורצי דרך בעניין הזה?

חיים כץ: אנחנו ההייטקיסטים של העניין?

משה אבוטבול: אין פה בעיות של צנעת הפרט, מידע וכו'?

אהוד קלינר: בהחלט יש, לכן צריך הסכם גם בין המדינות, גם על שמירת המידע.

אהוד קלינר: אתה צודק וזה מוסדר גם בחוק.

משה אבוטבול: אם לא מדובר רק בקורונה, אלא אם יש את האמנה הזאת של - - -

חיים כץ: תקשיב, אנחנו פיצלנו את הקטע הזה, אני לא רוצה להעלות אותו.

חיים כץ: פיצלנו את החוק, העברנו אתמול את מה שהעברנו בלי הקטע הזה.

חיים כץ: זה לא הכי בוער לנו בעולם, זה לא עושה לנו נזקים, זה לא מונע מאיתנו שום דבר נכון לעכשיו.

אהוד קלינר: אני לא מסכים.

חיים כץ: אז אתה לא מסכים, אני המחוקק.

אהוד קלינר: אני חושב שזה ייצור נזקים.

אהוד קלינר: אתה המחוקק, אין ספק - - -

חיים כץ: אז אני לא מקבל את מה שאתה אומר.

אהוד קלינר: אני רק רוצה להסביר.

חיים כץ: אני אתן לך להסביר, אני לא מקבל את מה שאתה אומר, תגיד מה שאתה רוצה, אני לא מעלה את זה להצבעה, לא מעלה את זה לאישור.

חיים כץ: אם אתה רוצה עכשיו לדבר, בבקשה, יש לך את זכות הדיבור.

אהוד קלינר: כמובן שאתה הריבון.

אהוד קלינר: אני מכבד את הכנסת, אתה הריבון, מה שתחליטו אנחנו נכבד.

יוראי להב-הרצנו: מה פתאום?

יוראי להב-הרצנו: הציבור הוא הריבון.

חיים כץ: אני המחוקק, אני הפה של הציבור היום.

משה אבוטבול: יוראי, הציבור בחר בך להיות הריבון כדי להעביר החלטות.

יוראי להב-הרצנו: לא, אנחנו מייצגים את הריבון.

משה אבוטבול: אז יפה.

אהוד קלינר: אני מכבד כמובן כל החלטה שתקבלו, אבל עדיין אני חייב לומר - - -

חיים כץ: תסביר.

אהוד קלינר: אני חייב לומר שהימנעות מהעברה של הסעיף הזה עלולה להגיע למצב שלא נקבל מידע חשוב על אנשים חולים, על אנשים שצריך לבודד אותם והתוצאה בהחלט יכולה להיות גם סיכון של בריאות הציבור.

חיים כץ: מאה אחוז.

אהוד קלינר: אני רוצה לומר את זה לפרוטוקול, שיהיה ברור.

חיים כץ: מאה אחוז, תודה רבה.

חיים כץ: תנסה להעלות את פרופ' נדב דוידוביץ'.

נעה בן שבת: אתה חושש מהסיכון בגלל ההדדיות שנדרשת מהמדינות, שהמדינות דורשות הדדיות?

אהוד קלינר: בוודאי.

אהוד קלינר: אף מדינה פה לא תסכים רק לתת מידע ולא לקבל מידע.

יוראי להב-הרצנו: אם זה בעצם קבלת חוק כדי ליישם אמנה שלא נוגעת רק לקורונה למה הדבר הזה לא יושם בישראל?

יוראי להב-הרצנו: זאת אומרת אם אנחנו מדברים על אמנה, אתה דיברת על אמנה שמדברת על שיתוף מידע של מחלות זיהומיות שלא נוגעות לקורונה, למה זה לא בוצע כבר אם זה כל כך חשוב?

אסתי ורהפטיג: זה מבוצע, אבל כמו שאמרתי רק לגבי מידע אנונימי או בהסכמה, כי אם אין לנו חוק שמאפשר לנו להעביר את המידע בגלל ענייני פרטיות - - -

יוראי להב-הרצנו: אני מבין למה דרוש החוק כדי להעביר מידע, אבל מאחר שיש את האמנה הזאת שמתייחסת לסט שלם של מחלות זיהומיות למה זה לא בוצע כבר?

אסתי ורהפטיג: שוב, האמנה הזאת היא לא מחייבת בישראל ואם אין לנו מקור סמכות בתוך ישראל חוקי שמאפשר לנו ל - - -

יוראי להב-הרצנו: אני יודע, אבל למה זה לא בוצע בעבר?

חיים כץ: טוב, הרצנו - - -

אסתי ורהפטיג: לא, זה בוצע, אנחנו מעבירים מידע אנונימי או בהסכמה.

חיים כץ: שנייה, יוראי.

חיים כץ: תנסה להעלות את הפרופסור.

משה אבוטבול: טוב למות בעד ארצנו.

חיים כץ: טוב לחיות בארצנו.

חיים כץ: נדב דוידוביץ'.

חיים כץ: אוקיי.

יוראי להב-הרצנו: אפשר לקבל תשובה לשאלה ששאלתי?

חיים כץ: כן, אם הוא לא מדבר אתה יכול לקבל תשובות.

יוראי להב-הרצנו: לגבי האמנה הזאת, שאת אומרת שיש חוק שאומץ בישראל ויש מקור חוקי למה אתם לא משתמשים בו?

יוראי להב-הרצנו: ואם אין מקור חוקי, למה זה לא בוצע עד עכשיו?

יוראי להב-הרצנו: מה - - - בישראל לקבל את היכולת ליישם את הוראות האמנה הבינלאומית בדבר שיתוף מידע לגבי מחלות זיהומיות?

אסתי ורהפטיג: אולי יש פה איזה בלבול.

אסתי ורהפטיג: יש את התקנות האלה, הן לא חלות על ישראל, הן לא מחייבות והן לא מאפשרות לנו גם כמקור סמכות למסור מידע.

אסתי ורהפטיג: אנחנו צריכים שבחקיקה הפנימית שלנו, של ישראל, תהיה הוראה שמאפשרת לנו למסור.

יוראי להב-הרצנו: את לא יורדת לסוף דעתי.

אסתי ורהפטיג: רגע, אם אני מבינה מה אתה אומר, אתה שואל למה לא כבר לפני כן עשינו חוק שמחייב באמת, כמו בהוראות ובתקנות, שמאפשר לנו להעביר מידע.

אסתי ורהפטיג: אז כמובן שהסיפור הזה של העברת מידע על מחלות זיהומיות בתקופה הנוכחית של הקורונה, אודי יכול להסביר את זה יותר טוב, אבל בוודאי שהוא מקבל נפח הרבה יותר משמעותי והיכולת הזאת, החשיבות של העברת מידע בין מדינות בעת הנוכחית של התפרצות המגפה הזאת היא הרבה יותר חשובה ולכן עכשיו נוצר הצורך שיהיה לנו סעיף מסמיך שאי אפשר יהיה להסתפק באותו מידע אנונימי שהיינו מעבירים עד עכשיו או בהסכמה.

אסתי ורהפטיג: שוב, אנשים לפעמים גם מסכימים שיעבירו מידע בעניינם.

יוראי להב-הרצנו: זאת אומרת ככל שאתם מבינים הנושא לא נידון בעבר בכנסת ונדחה מטעמים שונים.

אהוד קלינר: נכון, אתה צודק.

חיים כץ: אוקיי.

חיים כץ: אנחנו לא נצביע היום על הקטע הזה של החוק.

חיים כץ: בעתיד, אם נראה שהכול בסדר אז אנחנו נצביע על הקטע של החוק.