ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 23, פרוטוקול מספר 54, 2020-08-25 12:00

אורלי פרומן: צהריים טובים לכולם, אני מתכבדת לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט.

אורלי פרומן: היום יום שלישי, ה' באלול תש"ף, 25 באוגוסט 2020, שעה 12:05.

אורלי פרומן: נושא הישיבה הוא מעקב היערכות לפתיחת שנת הלימודים תשפ"א והפעם נושא תלמידי החינוך המיוחד המשולבים במערכת החינוך.

אורלי פרומן: יש איתנו הרבה אנשים בזום, חברת הכנסת מיכל וונש, נושא החינוך המיוחד והיערכות מערכת החינוך, הישיבה האחרונה התקיימה לפני שבועיים, עלו לא מעט נושאים סביב נושא הילדים המשולבים במערכת החינוך, כל הנושא של ועדת השגה שלא התקיימו, ילדים שאינם משולבים, הסייעות המשולבות, מתן מענה רגשי, הן לילדים והן לצוותים, אמצעי קצה מתאימים ללמידה מרחוק.

אורלי פרומן: עלה גם כל הנושא של ילדים חולים והיערכות של המערכת בנושא של בניית חדרי הכלה, תקציבי הכלה, הכשרת צוותים, כל הנושא של יישום הרפורמות בהקשר של ילדים משולבים, כמובן כל הנושא של ההסעות, ואני משערת שיש עוד נושאים רבים.

אורלי פרומן: נמצאת איתנו חברת הכנסת תהלה פרידמן אשר בבידוד.

אורלי פרומן: אני הייתי מבקשת לפתוח את הדיון עם משרד החינוך, אלא אם כן לחברות הכנסת יש משהו לומר.

מיכל וונש: רק מילה.

אורלי פרומן: חברת הכנסת מיכל וונש, בבקשה.

מיכל וונש: תודה, תודה רבה, גבירתי יושבת הראש, ואני רוצה להודות לוועדה על המשך המעקב והעלאת הנושא הזה, כבאמת נושא ייחודי שאנחנו יודעים כבר שבגל הראשון, מה שנקרא הילדים המשולבים נפלו בין הכיסאות כיוון שהם לא במסגרת החינוך הרגיל ולא במסגרת החינוך המיוחד, הם גם וגם.

מיכל וונש: בעצם הדיון הזה מתקיים אחרי שיחה מאוד מעמיקה.

מיכל וונש: פנו אליי, יש לנו כרשימה של כ-320 הורים, מדובר באלפי ילדים מערכת החינוך, אני לא צריכה לספר לך, את מכירה היטב, אבל לאור החוק החדש שמטרתו אכן לשלב בסופו של דבר, כפי שהשתמשת במונח הנכון, הכלה של אותם הילדים, אבל כרגע אנחנו עדיין במין תפר כזה ובטח ובטוח שהקורונה מאתגרת אותנו בהרבה מאוד דרכים.

מיכל וונש: אנחנו נשמע גם מכל הגורמים שנמצאים פה, אבל אני רוצה להזכיר שיש קשת שלמה של צרכים ייחודיים של התלמידים המשולבים שכרגע אין להם מענה וחייבים לתת את הדעת גם על היכולת של מי שמסייע להם, המשלבות והמשלבים, להגיע לבתים, וגם לקחת בחשבון שילדים שנדרשים, זאת אומרת שהפתרון הוא שהם יגיעו לבית הספר והם מגיעים לבד, אז אנחנו שוב מפרידים אותם, הם לא משולבים, הם נבדלים.

מיכל וונש: אני רוצה להעלות את הנקודה הזו כיוון שמצד אחד אתגרי הזום, זאת אומרת, ילדה שהיא עיוורת לא תוכל להשתתף בשיעור בזום מהבית וצריך להנגיש לה, כמובן ביחד עם המשלבת או המשלב שלה, ומצד שני, למצוא את הפתרון לכאורה הקל יותר, להביא את הילדים הללו לבית הספר זה מאתגר מאוד.

מיכל וונש: זאת אומרת, זה לא פתרון שתנוח דעתנו ממנו, כיוון שההשלכה היא מאוד מאוד קשה, גם מבחינה לימודית אבל גם מבחינה רגשית וגם מבחינת כל המהלך הזה שבעצם ניסינו לייצר אותו, בעצם שילובם בתוך המערכת הרגילה ובאמת לתת להם את מה שאנחנו מחויבים לו, כתלמידים שווים.

מיכל וונש: זאת אומרת זה כל המהלך ורק צריך לייצר את הדרך הנכונה לעשות זאת.

מיכל וונש: אז אני מודה שוב על קיום הדיון ורוצה לומר שמדובר באלפי ילדים במערכת החינוך, אנחנו נדבר על הנתונים, הדיון הוא חשוב.

מיכל וונש: תודה רבה.

אורלי פרומן: תודה רבה, חברת הכנסת וונש.

אורלי פרומן: חברת הכנסת תהלה פרידמן, בבקשה, אחר כך חבר הכנסת כסיף ואז ניתן למשרד החינוך לפתוח ולומר איפה אנחנו היום ערב פתיחת שנת הלימודים.

אורלי פרומן: חברת הכנסת פרידמן, בבקשה.

תהלה פרידמן: שלום, צהריים טובים.

תהלה פרידמן: קראתי לקראת הדיון הזה את החומרים, גם את הפניות קורעות הלב של משפחות שהילדים שלהם לא יכלו ללמוד או אם לא תגיע סייעת אליהם הביתה, ואני מצטרפת לגמרי לדברים של חברתי, חברת הכנסת מיכל וונש, שהרעיון הזה שילד יישב לבד בכיתה, כשכל הילדים האחרים לומדים מהבית הוא לא רעיון סביר.

תהלה פרידמן: וגם קראתי את ההסברים של ההסתדרות, למה בלתי אפשרי להביא את הסייעות לבתים.

תהלה פרידמן: אני חייבת לומר שהדיספוזיציה שלי בחיים, בדרך כלל אני מאוד בעד זכויות עובדים ובדרך כלל אני קוראת מסמכים של ההסתדרות בעין מאוד מאוד אוהדת, הפעם אני חייבת לומר שלא השתכנעתי וגם לקרוא, טענות כמו: הסייעות לא יודעת לתפעל את הטכנולוגיה, ואם היא לא תפעל הן יצטרכו להכין את הילד.

תהלה פרידמן: זה נשמע לי מוזר, נראה לי שאפשר להכשיר סייעת להפעיל.

תהלה פרידמן: מה שבית ספר מצפה מילד בכיתה ה' או ו', נראה לי שאפשר להכשיר גם סייעים וסייעות לדבר הזה.

תהלה פרידמן: הטענה שאי אפשר לשמור בתים תברואתית, גם נראה לי שאפשר לגבש הנחיות וכללים לדבר הזה והמשפחות הרי יירתמו כי זה צורך אקוטי של המשפחות.

תהלה פרידמן: אולי אני מפספסת משהו, אבל לא השתכנעתי שזה דבר בלתי אפשרי להביא סייעות לבתים ונראה לי שנדרש פה רצון יותר טוב כדי לסייע לצורך אקוטי של אלפי משפחות.

תהלה פרידמן: נראה לי שאי אפשר להתווכח עם הצורך.

תהלה פרידמן: הרעיון הזה שילדים עם צרכים מיוחדים לא ילמדו או שההורים שלהם לא יעבדו, או שהם לא ישולבו, שום דבר מן הדברים האלה הוא סביר.

תהלה פרידמן: זהו, אני בעיקר מצטרפת לפגישה בשביל לשמוע את עמדת ההסתדרות ולהבין מה הם מציעים.

אורלי פרומן: תודה רבה לחברת הכנסת פרידמן.

אורלי פרומן: חבר הכנסת כסיף, בבקשה.

עופר כסיף: כן.

עופר כסיף: אני פעם שמעתי ביטוי, מדברים הרבה מאוד כשמדובר על חינוך בכלל מדברים על מצוינות ואני שמעתי את זה לפני הרבה שנים ומאז גם קצת יותר למדתי על זה, ביטוי שנקרא מִיצוינות, כלומר, האחריות של המערכת, של המדינה, של משרד החינוך, יותר מאשר להוביל למצוינות, להוביל למִיצוינות.

עופר כסיף: כלומר, שכל אחד ואחד יוכל למצות את המקסימום שטמון בו.

עופר כסיף: לכן תפקיד של שילוב, מקסימלי ואופטימלי, של תלמידים עם צרכים מיוחדים צריך להיות תפקיד של מִיצוינות.

עופר כסיף: הגיוון שיש בין תלמידים עם צרכים מיוחדים הוא גדול והצרכים הם שונים, אבל אפשר גם להגיד את זה למרות ההבדלים בעצם על כל אדם, כל אדם יש לו צרכים שנים וגם יכולות שונות וגם אפשרויות שונות למיצוי.

עופר כסיף: מערכת חינוך אידיאלית, שהלוואי שנגיע אליה יום אחד, היא מערכת שנותנת מענה שכזה לכל תלמיד ותלמידה בלי יוצא מן הכלל, שכל אחד ואחת יכול ויכולה להגיע למיצוי המקסימלי.

עופר כסיף: ולמרות שנורא מדגדג לי, בתור מי שבא מהתחום, להיכנס לפילוסופיה, אני לא אתעלל בכם עד כדי כך, אני רק אומר שמה שעומד לנגד עיניי תמיד זה הפילוסופיה של מה שנקרא תפיסת החינוך הפדגוגית של פריידֶ'ה, שבעצם גם מדברת על האחריות של המדינה לתת לכל אחד את האפשרות למצות את עצמו.

עופר כסיף: לכן השילוב, לרבות מה שנאמר קודם, ההגעה של אנשי המקצוע הרלוונטיים לביתו של התלמיד, זה הכרחי ויש כמובן את האפשרות לעשות את זה.

עופר כסיף: זה רק עניין של רצון טוב, כשרצון טוב הוא בין השאר גם איפה שצריך תקצוב, אבל גם כמובן את העידוד וההסכמה לכך.

עופר כסיף: משפט אחרון שגם רלוונטי.

עופר כסיף: תלמידים עם צרכים מיוחדים, בחלקם לפחות, ואני מניח שאני לא אטעה אם אני אגיד רובם ככולם, זקוקים לאמצעי קצה יותר מתלמידים אחרים.

עופר כסיף: כאשר אנחנו מדברים על מספר כל כך גדול של תלמידים, כ-150,000, לפי משרד החינוך, שאין להם אמצעי קצה, לא רק שצריך לזרז את זה באופן כללי ואני לא אכנס לזה עכשיו, אבל המתווה שמשרד החינוך הציע לדעתי הוא לא טוב כי הוא מדבר רק על ינואר, אבל על אחת כמה וכמה כאשר מדובר על תלמידים עם צרכים מיוחדים.

עופר כסיף: זה לפחות צריך להיות מיידי.

אורלי פרומן: תודה רבה.

אורלי פרומן: אני הייתי רוצה לפנות למשרד החינוך.

אורלי פרומן: מי נמצא איתנו?

אורלי פרומן: שוש נחום רוצה להתחיל?

אורלי פרומן: רחלי אברמזון?

אורלי פרומן: מי מכם?

אורלי פרומן: ד"ר שוש נחום, בבקשה.

שוש נחום: שלום לכולם.

שוש נחום: אנחנו נמצאים פה, נמצאת רחלי ונמצאת פה גם מירי נבון.

שוש נחום: אנחנו מדברים על ילדים משולבים, ילדים משולבים הם ילדים למעשה שנמצאים בבתי הספר של החינוך הרגיל, ילדי חינוך מיוחד בחינוך הרגיל.

שוש נחום: אנחנו מובילים מהלך ענק של לתת מענים דיפרנציאליים לכל ילד וילד של ילדי החינוך המיוחד שמשולבים בחינוך הרגיל.

שוש נחום: אני מציעה שבשלב ראשון, רחלי תציג את הדברים מנקודת המבט של אגף חינוך מיוחד ואחר כך מירי מוזמנת להוסיף כדי להסביר איזה מענים דיפרנציאליים אנחנו נותנים כמערכת ומתכננים לתת השנה.

שוש נחום: לעניין של פתיחת השנה ותרחיש מניעתי, אכן זה יותר מורכב, אבל גם לזה אנחנו נותנים מענים ואנחנו אמונים, יחד עם מיכל מנקס ויחד עם מרכז שלטון מקומי ומנהלי מחלקות חינוך, בכל דרך אפשרית, בשיתוף פעולה יחד עם הנהגת ההורים, כדי לתת את המענים.

שוש נחום: אנחנו יודעים שאין מאה אחוז של מענים, אבל אנחנו יכולים להבטיח לכל אחד מהשותפים פה ששומעים אותנו שאנחנו על הנושא הזה במלוא הרצינות, עם כל הרצון לשפר ולקדם את המענים, דרך אגב, בלי קשר גם לשנת קורונה או בצל קורונה, אלא עצם העיקרון של הכלה והשתלבות, אנחנו שם.

שוש נחום: אני מציעה שדבר ראשון רחלי, הבמה שלך, אם זה בסדר מבחינתך, אורלי.

אורלי פרומן: כן, בסדר גמור.

אורלי פרומן: רחלי, בבקשה.

אורלי פרומן: רחלי, רק אם את מתכוונת לעבור על המצגת אז תעברי עליה מהר, תגיעי לנושאים המאוד ספציפיים שאת יודעת שמטרידים את ההורים ואת אנשי החינוך, הילדים המשולבים, ועדות השגה.

אורלי פרומן: אנחנו רוצים לדעת כמה ילדים עדיין לא עברו ועדות, כמה עברו ועדות ואינם שיבוצים, איך אנחנו מתמודדים עם המתווה שמשרד החינוך הציע לחזרה ללימודים בהקשר של הילדים המשולבים.

אורלי פרומן: תהיי מאוד, בבקשה, ממוקדת למענים.

רחל אברמזון: אני אהיה ממוקדת ולא צריך את המצגת, אני יכולה להתחיל ואני אתחיל דווקא מהבשורה, בסדר?

רחל אברמזון: הבשורה היא באמת ביוזמה של נציבות שוויון.

רחל אברמזון: אנחנו התכנסנו לשיח משותף יחד עם השותפים הנוספים, ההורים, נציגי ההורים היו שם, השלטון המקומי, ואני חושבת שאנחנו יכולים לבשר שאנחנו הגענו להסכמות.

רחל אברמזון: יש כבר הסכמה להגעה של הסייעות גם לבית התלמיד.

רחל אברמזון: אנחנו עכשיו נמצאים בשלב האחרון שמגבש את המסמך המשותף, מיכל מנקס שותפתנו יחד עם נעם נמצאות כאן, כך שהם גם יכולים להשלים את העניין הזה.

רחל אברמזון: אנחנו כן נצעד יחד, אבל בהגינות אני חייבת לומר שעלתה שהיא שנויה במחלוקת לגבי בקשת ההורים שהסייעת תגיע לביתו של התלמיד גם כשמבוגר אינו נוכח בסביבה.

רחל אברמזון: על זה אני יכולה לומר שאנחנו חלוקים, אנחנו לא חושבים שזה נכון.

רחל אברמזון: תפקידה של הסייעת בתוך הבית, בתקופה הנוכחית דובר על תיווך למידה, תיווך מצבים חברתיים שנמצאים באינטראקציות החברתיות עם התלמידים שבחברת הילדים, ולכן הנושא הזה שנוי במחלוקת בינינו.

רחל אברמזון: מה זה בינינו?

רחל אברמזון: בינינו זה השלטון המקומי ומשרד החינוך אל מול ההורים שמבקשים שלא באופן גורף תהיה נוכחות מבוגר.

רחל אברמזון: אני יכולה לומר שהעמדה שלנו ושל השלטון המקומי, מיכל תציג את זה מהצד שלה, שאנחנו מבקשים שתהיה נוכחות של מבוגר בביתו של התלמיד.

אורלי פרומן: גם כשהילדים הם בני 13, 14, 15?

אורלי פרומן: כלומר בכל גיל שהוא?

רחל אברמזון: אז שוב אני רוצה להגיד, הסוגיה הזאת עלתה בימים האחרונים, אנחנו נצטרך לחשוב מה אנחנו עושים עם זה, אבל אני בהגינות שמה את זה כאן, בשקיפות מלאה, שקיימת על זה מחלוקת.

רחל אברמזון: אני לא אשלוף עכשיו תשובה אם מגיל 15, אם ילד שאין לו קושי בהתנהגות, אם לא.

רחל אברמזון: אני מציגה עכשיו את מה כן התקדמנו - - -

מיכל וונש: גבירתי יושבת הראש, אני רק רוצה לומר שזהו חסם מאוד גדול מכיוון שאל מול המשבר הבריאותי והכלכלי שאנחנו נמצאים בו הורים נדרשים לצאת לעבודה, ואני אומר שהסייעות והסייעים ומי שמלווים את הילדים האלה מלווים אותם כבר ככה, מחוץ לכותלי בית הספר, זה לא המקום היחיד שהם נמצאים בו ללא מבוגר נוסף.

מיכל וונש: אני חושבת שחייבים לתת על זה את הדעת כיוון שאחרת זה חסם מאוד מאוד גדול.

מיכל וונש: אני שמחה לשמוע את הבשורה הטובה, אבל זה חסם מאוד גדול עבור ההורים שחייבים לצאת לעבודה אל מול משבר מתמשך.

מיכל וונש: אנחנו לא באיזה שהוא זבנג וגמרנו, שבוע שבועיים.

רחל אברמזון: אני רוצה לומר שאני לא מכירה, אני לא מכירה, סייעת שעובדת עם תלמיד בתוך מערכת החינוך, שמלווה אותו שלא, אני רוצה להגיד שלא באופן של שגרת הלימודים, אלא אם היא מועסקת על ידי ההורים באופן כזה או אחר.

רחל אברמזון: אם זה בסדר, אם זה לא בסדר, אני לא רוצה להגיד ולהתערב בעניין.

רחל אברמזון: יחד עם זה אני רוצה להגיד שבשגרת לימודים הסייעת פוגשת את התלמיד בתוך כותלי בית הספר וביציאה לכל מיני פעילויות ששייכות למסגרת החינוכית.

מיכל וונש: לכל הפחות צריך להכיר בכך שיש מגוון של מוגבלויות ומגוון של גילאים, כפי שאמרה יושבת הראש.

רחל אברמזון: אני לא מתווכחת, לכן אני אמרתי שאנחנו שמים את זה ברגע זה על השולחן בשקיפות, להגיד שיש כאן מחלוקת.

רחל אברמזון: נצטרך לחזור אולי לדבר, אבל אני עדיין אומרת שהעמדה שלנו ושל השלטון המקומי עדיין זאת שאומרת שאנחנו רוצים שתהיה שם נוכחות של אדם בוגר, זה הכול.

רחל אברמזון: זה אחת.

רחל אברמזון: אני כן רוצה לדבר על העניין הזה של התלמידים והוועדות, אבל קודם כל לומר שזה לא המענה היחיד.

רחל אברמזון: עדיין אנחנו אומרים, גם אם יהיו ילדים או תלמידים שהוריהם, למשל, לא ירצו שעובדי ההוראה או הסייעת יגיעו לביתם, כן יתאפשר בהחלט מוקד חינוכי, זאת אומרת, המוסד החינוכי הרי פתוח כל השנה, אז כן אותם ילדים יכולים להגיע גם לבית הספר לפגוש שם את איש הצוות שאמור לתת את המענה וזה אחד מהמענים המותאמים, כי אמרנו להנגיש רצף.

רחל אברמזון: לגבי הסוגיה של הנגשת אמצעי קצה - - -

אורלי פרומן: רחלי, לפני שאת עוברת לאמצעי קצה, אם אני מבינה את מה שאת אומרת בנקודה השנייה זה אם הכיתה של התלמיד המשולב איננה לומדת חמישה או שישה ימים בשבוע עדיין הילד המשולב יוכל להגיע לבית הספר במהלך כל השבוע הזה ולקבל עם הסיוע.

אורלי פרומן: בטח יש פה הבדל בין כאלה שבשילוב סל אישי וילדים עם שילוב של סל מוסדי, יש פה בטח הבדל, אבל מבחינתם אותו מוקד חינוכי, שדיברנו פעם אפילו ברשות, יהיה בית ספר.

אורלי פרומן: זה מה שאת אומרת?

רחל אברמזון: יהיה בית הספר, כן.

רחל אברמזון: הם יגיעו לבית הספר והם שם יוכלו - - -

אורלי פרומן: במקום להיות לבד בבית הם יוכלו להיות בבית הספר.

אורלי פרומן: זה איזה שהוא - - -

מיכל וונש: זה נחמה פורתא מאוד.

רחל אברמזון: זה יהיה בבית הספר.

מיכל וונש: אנחנו מוציאים אותו מהכלל מתוך מקום משלב.

אורלי פרומן: כן, בסדר, בואו, אנחנו שומעים כרגע את המענים, תיכף נעלה גם סייעות.

אורלי פרומן: בבקשה, רחלי, תמשיכי.

רחל אברמזון: אז אני מדברת על העניין הזה.

רחל אברמזון: אז אחת, קודם כל אמרנו שהתלמיד יכול להגיע לבית הספר ושם הוא גם יכול לקבל.

רחל אברמזון: אנחנו אמרנו שהסייעת גם תוכל להצטרף ולהיות בביתו של התלמיד בכפוף להגדרות שאנחנו מקבלים.

רחל אברמזון: הם יוכלו לקבל גם את תיווך הלמידה והתיווך החברתי מהבית.

רחל אברמזון: הם יכולים גם להצטרף ללמידה מרחוק, גם אם השיעור למשל – כי לא תמיד הסייעת מלווה את כל שעות היום ואת כל המערך הלימודי, אז בהתאם להיקף משרתה היא כמובן יכולה ללוות אותו ובמצבים האחרים הילד מצטרף כמובן ללמידה עם שאר בני הכיתה שלו, כפי שהמערכת הקבועה.

רחל אברמזון: כשאנחנו מדברים על העניין הזה שאנחנו נמשיך להנגיש ככל שאנחנו יכולים, כולל גם כשדיברנו על אמצעי קצה, אז אני רוצה להגיד שלא רק לגבי הילדים שהם מוגדרים כילדים משולבים, אנחנו גם עורכים את המיפוי שלנו, אל מסגרות חינוך מיוחד ותלמידים שמוגדרים עם זכאות לשירותי חינוך מיוחדים, לבחון מה אנחנו יכולים להנגיש להם ומה עדיין חסר.

רחל אברמזון: זה קודם כל גם בתמונה הכוללת שהשר הציג, הילדים שלנו נכללים בתוך המערך הזה, וגם אותם תלמידים שבסוף אנחנו נבין שאי אפשר להנגיש להם, אנחנו נערכים לחלוקת ערכות, כמובן שהן יהיו מותאמות על פי הצורך של אותו תלמיד ותלמיד.

רחל אברמזון: אנחנו כן נערכים להנגשת ערכות לבתי התלמידים, ערכות לימודיות, חברתיות, לשעות פנאי, גם ללמידה.

רחל אברמזון: יחד עם זה אנחנו גם כמובן מעלים את כל התכנים, את כל התכנים שיילמדו במסגרת הכיתה, גם לאתרים.

רחל אברמזון: הילדים יכולים להצטרף ולהיכנס וגם לבחור לעצמם מה הם מעוניינים ומה הם רוצים עכשיו ללמוד בפרק הזמן הזה שהם לא נמצאים יחד עם חבריהם.

רחל אברמזון: כמו כל התלמידים האחרים.

רחל אברמזון: זה פחות או יותר והייתי מציעה שאולי מירי תשלים לגבי הילדים ומה עוד המערכת הרגילה מעמידה לרשות התלמידים שמשתלבים.

אורלי פרומן: רגע, רחלי, הייתי רוצה לדעת כמה תלמידים עדיין בתהליך של ועדות השגה או לא עברו עדיין וכמה לא שובצו במערכת.

רחל אברמזון: אני רוצה לעשות הפרדה בין תהליך של ועדות השגה לבין תהליך השיבוץ, כי רוב ועדות ההשגה מדברות על בקשה של הורה לקבל תמיכה נוספת.

רחל אברמזון: הילד כבר יודע איפה הוא לומד.

רחל אברמזון: אני אגיד את זה כך, רוב ועדות ההשגה שפתוחות היום הן ועדות השגה של תלמידים שלומדים בחינוך הרגיל ובקשת ההורים היא לתוספת כזו או אחרת, לתמיכה.

רחל אברמזון: הרי בחירה של סוג מסגרת עמד לרשות ההורים ואין עם זה שום בעיה.

רחל אברמזון: רוב ההורים, אני יכולה להעיד, יש לנו היום על שולחננו רק 24 מקרים שבהם הוועדה ביקשה לשלול את זכות ההורים לבחירה.

רחל אברמזון: אם אני מסתכלת ברמה ארצית, מתוך 67,000 ועדות שהסתיימו 24 מקרים, אז המקרים האלה גם, חלקם חוזרים חזרה ומאפשרים להורים את הזכות לבחור, כי הדיונים מגיעים אלינו לאגף, אנחנו אמורים לשלול או לאשר את הבקשה של ההורים.

רחל אברמזון: אז אני יכולה לומר שמתוך 24 המקרים, אני גם הבאתי את זה לפתחה של הוועדה, רק לא הספקנו בפעם הקודמת, אבל מתוך 24 מקרים 16 מקרים בשלב הנוכחי שללו את זכות ההורים לבחירה וכל השאר החזרנו חזרה את זכות ההורה לבחור וההורים יכולים.

רחל אברמזון: אז כך אינה קשורה לשיבוצים.

רחל אברמזון: נכון לאתמול בערב, שעה שדיווחנו, יש לנו 70 תלמידים, אני הצגתי את זה גם במצגת, לפי פילוח של מחוזות שעדיין לא משובצים ונמצאים בתוך התהליך הזה.

רחל אברמזון: אני מאוד מקווה שביום חמישי אנחנו כבר נראה ירידה מאוד מאוד מאוד משמעותית ואנחנו מתקדמים לאט לאט כדי באמת להגיע לכל ילד, למצוא את המענה המתאים.

אורלי פרומן: לאט לאט ומהר, כי אנחנו אוטוטו פותחים את שנת הלימודים.

אורלי פרומן: רצית מירי תשלים?

רחל אברמזון: כן, מירי.

רחל אברמזון: תודה.

אורלי פרומן: מירי, בבקשה.

מירי נבון: צהריים טובים לכולם, שמי מירי נבון ואני מנהלת אגף בכיר ליישום חוק החינוך המיוחד, ההכלה וההשתלבות, כשהאגף שלי הוא האגף שאמון על מתן המענה לתלמידים המשולבים בחינוך הרגיל.

מירי נבון: רחלי התחילה בבשורה וגם אנחנו התבשרנו לפני יומיים באגף שלנו, שהתקציב השקלי להרחבת פעולות של הכלה והשתלבות בבתי הספר שוחרר ואנחנו סוף סוף יכולים לצאת לדרך.

מירי נבון: בשנה שעברה, כ-3,000 בתי ספר במדינת ישראל קיבלו תקציב שקלי להרחבה של פעולות לתפירת חלופה אישית.

מירי נבון: הם נתנו מענה גם לתלמידים גם למורים וגם להורים.

מירי נבון: המהלך הזה ימשיך גם השנה.

מירי נבון: כל בתי הספר הרשמיים במדינת ישראל מקבלים את התקציב הזה ויכולים להשתמש בו לטובת התלמידים, המורים, ההורים, לרווחתם.

מירי נבון: לגבי מרחבי הכלה, עד כה הוקמו כבר 540 מרחבי הכלה בשנה הראשונה - - -

סמי אבו שחאדה: סליחה, אני שואל, מה זה התקציב השקלי הזה?

סמי אבו שחאדה: מה הגודל שלו?

סמי אבו שחאדה: מה זה תקציב שקלי?

מירי נבון: עד כה, בתי הספר, הדרך היחידה שלהם לתת מענה הייתה באמצעות תקן.

מירי נבון: אנחנו החלטנו לנסות, ובינתיים הדבר מסתבר כהצלחה גדולה, החלטנו לאפשר לבתי הספר לייצר מענים שהם לא רק בשעות התקן, לא רק מורים מלמדים, אלא בית הספר יכול לתפור לעצמו חליפה של הבאת תוכניות מן החוץ, או הרחבת שעות הפסיכולוג, או להביא הרצאות, או סדנאות, או תמיכה לצוותי החינוך.

מירי נבון: בתי הספר נדרשים לבנות את התוכנית, מאשררים אותה מול הרשות המקומית ומול המפקח וברגע זה הם מקבלים את סכומי הכסף.

מירי נבון: בבתי הספר היסודיים הסכומים נעים בין 30,000 ל-60,000 שקלים בממוצע, בחטיבות הביניים בין 60,000 ל-120,000 שקלים בממוצע.

מירי נבון: הסכומים נגזרים מעשירון הטיפוח של בית הספר ומגודל בית הספר ובתי הספר מקבלים את התקציבים ויכולים להניע את המהלך.

מירי נבון: בשנתיים הראשונות נדמה היה שחלק מהתוכניות לא היו מדויקות מספיק ולכן האגף שלי הקים צוות שאשרר את התוכניות.

מירי נבון: הגישו משהו כמו 2,500 בקשות לתוכניות, אנחנו אישרנו רק 500 תוכניות, תוכניות שאנחנו יכולים להגיד שהן תוכניות טובות וראויות.

מירי נבון: רק להגיד שחלק מהמכללות במדינת ישראל גם הם ייצרו עבורנו תוכניות ובעצם בית הספר יכול לרכוש גם את התוכניות שלהם.

סמי אבו שחאדה: מצוין, אני שמח על הדבר הזה.

סמי אבו שחאדה: אני רק רוצה לשאול.

סמי אבו שחאדה: ההחלטה איפה נמצא, באיזה עשירון נמצא בית הספר, איך מנקדים אותו, הולך לפי פר בית ספר או פר יישוב?

מירי נבון: לפי יישוב, לפי עשירון.

מירי נבון: הטיפוח לפי היישוב כפול מספר התלמידים של בית הספר כפול הסכום שהוקצה.

מירי נבון: בסופו של דבר זה מסתכם לסכום שבית הספר מקבל.

מירי נבון: אני רק יכולה להגיד שמההדים שאנחנו מקבלים מבתי הספר, מבחינתם זה מענה חשוב וראוי ביותר, כי הם באמת יכולים לבחור דברים שמעניינים אותם, שהם לא בשגרה שנכפית עליהם או שהם בוחרים.

מירי נבון: הדבר השני הוא מרחבי ההכלה.

מירי נבון: אנחנו נשאלנו קודם לכן לגבי המרחבים.

מירי נבון: כרגע, בשנתיים האחרונות כבר הוקמו 540 מרחבי הכלה והוקמו גם ארבעה בתי ספר מכילים, אותם בתי ספר שהם היו יוזמה של עדי אלטשולר.

מירי נבון: התוכנית היא מדי שנה להקים 250 מרחבי הכלה, משהו בסביבות 20 מיליון שקלים מדי שנה לטובת הקמת המרחבים.

מירי נבון: אנחנו עושים את זה באמצעות הרשויות המקומיות, קול קורא שיוצא אליהן ואנחנו מתקדמים עם ההקמה של המרחבים.

מירי נבון: למי שלא יודע, המרחבים הללו אמורים לשמש מרחב קצת אחר לתלמידים, גם לתלמידים מאתגרים ומתקשים וגם לתלמידים משולבים.

מירי נבון: במרחבים הללו ניתן להם מענה אחר, זה מרחב יותר נינוח, יותר רגוע.

אורלי פרומן: האם ההקצאות לשנת הלימודים הקרובה כבר יצאו לבתי הספר?

מירי נבון: לא, עדיין לא, מכיוון שלא היה תקציב מדינה ולכן אי אפשר היה, לא קיבלנו תקציב כדי להמשיך עם מרחבי ההכלה.

מירי נבון: ברגע שהתקציב הזה ישוחרר, הקול הקורא כבר מוכן.

אורלי פרומן: מירי, אני חייבת רגע לקטוע בנושא הזה של התקציב, אני אומרת את זה גם לכל אנשי משרד החינוך.

אורלי פרומן: חברים, תקציב מדינה, ישנו או איננו, לא יהיה תירוץ כי הילדים ישנם, הילדים המשולבים ישנם, מרכזי הכלה זה חלק אינטגרלי ממה שהם צריכים ביום יום.

אורלי פרומן: זה כמו שהמשרד דוחה את ההקצאה לבניית כיתות לתשפ"ב, מה, לא יהיו תלמידים?

אורלי פרומן: לא יצטרכו כיתות?

אורלי פרומן: יצטרכו כיתות.

אורלי פרומן: לא רוצים לשמוע יותר בדיונים האלה שאין תקציב.

אורלי פרומן: יש תקציב למה שמדינת ישראל רוצה שיהיה תקציב וילדים הם בעדיפות ראשונה.

אורלי פרומן: אנחנו מוכנים גם אנחנו ללחוץ מהצד שלנו, אבל אתם חייבים ללחוץ, כי זאת תוכנית שהיא לא תיעלם והתקציבים ישנם, אז צריך להעלות את זה בדרך המקובלת בתקופה כזו של תקציב המשכי, כדי שלא נפספס את השנה הזו.

מיכל וונש: אם אני יכולה רק להוסיף, גבירתי יושבת הראש, זו נקודה מאוד חשובה ואני חושבת שהדיון הזה ובעצם עלינו בעצם על החסם העיקרי, הדיון הזה הוא בכלל לא תקציב, יש כבר את הסייעות, יש כבר את אנשי המקצוע שמלווים את הילדים ואמורים ללכת איתם לכל מקום שבו הם יהיו, אני שמחה לשמוע שהייתה פריצת דרך ומוכנים לאפשר להם את זה, אבל יש פה נקודה שאנחנו חייבים לזקק אותה.

מיכל וונש: הדרישה הנוכחית של הרשויות שיהיה הורה נוכח, זה כמעט גזרה על ההורים הללו.

מיכל וונש: אני חושבת שחשוב מאוד שנתמקד בחסם הזה, כיוון שה-1 לספטמבר הוא ממש בעוד כמה ימים.

אורלי פרומן: אנחנו תיכף נשמע על זה.

אורלי פרומן: רשמתי את זה.

אורלי פרומן: מירי, עוד דברים?

מירי נבון: כן.

מירי נבון: בנוסף מונו רכזי השתלבות, יש לנו כבר שנה רביעית, עכשיו אנחנו מתחילים את השנה הרביעית.

מירי נבון: יש לנו ב-91% מבתי הספר היסודיים רכזי השתלבות, וב-87% מחטיבות הביניים רכזי השתלבות, כשרכזי ההשתלבות אמורים לתכלל את כל המענים בבית הספר לתלמידים המשולבים.

מירי נבון: אנחנו גם לפני גיוס של תומכי הוראה, שינשינים, מכיניסטים, מתנדבים וכו'.

מירי נבון: בעוד שבועיים נקבל את התמונה של מספר תומכי הוראה שאנחנו מקבלים - - -

אורלי פרומן: מה זה לפני גיוס?

אורלי פרומן: לא מגייסים עכשיו בימים אלו?

מירי נבון: לא, יש כבר שינשינים ומכיניסטים, החבר'ה האלה כבר התגייסו.

אורלי פרומן: השלמות, את אומרת.

מירי נבון: הם עכשיו נכנסים למוסדות, אנחנו נקבל את כל התמונה, כי השינשינים והמכיניסטים וגם חבר'ה של שירות לאומי, יש להם מנעד מאוד מאוד רחב של אפשרויות שהם יכולים לבחור בהן.

מירי נבון: אנחנו עשינו חפיפה לשינשינים ולמכיניסטים באמצעות האנשים שמגייסים אותם ואנחנו מקווים שהם יבחרו דווקא במסלול הזה.

מירי נבון: תוך שבועיים אנחנו נקבל את המספר המדויק ממינהל עובדי הוראה, כמה תומכי הוראה אנחנו מקבלים ובמקומות שיש תקצוב.

אורלי פרומן: אוקיי.

אורלי פרומן: מירי, רק אם יש לך עוד איזשהו משהו לסיום, כי אתם נשארים איתנו.

מירי נבון: רק לגבי גני הילדים.

מירי נבון: הגננות זאת החוליה היותר חלשה כי אם בבתי הספר יש לעובדי ההוראה איזשהו מערך של יועצת, פסיכולוגית, מורים אחרים, מורת השילוב וכו', בגנים אנחנו צריכים עוד להמשיך ולדייק את המענים.

מירי נבון: השנה אנחנו נתנו שני צוותי צומת שהם צוותים שמלווים את הגננות לגבי ילדי קצה ואנחנו כרגע בוחנים בדיוק את ההצלחה של המודל הזה.

מירי נבון: ככל שהמודל יימצא מוצלח אנחנו ננסה להרחיב אותו.

מירי נבון: בינתיים אנחנו מרחיבים בהחלט את שעות ניתוח ההתנהגות שיינתנו לגננות באמצעות המפקחות.

מירי נבון: הדבר האחרון, שהוא מבחינתנו עמוד שדרה מאוד מאוד חשוב, זה כל הסיפור של הפיתוח המקצועי וההכשרה של פרחי ההוראה.

מירי נבון: לגבי הפיתוח המקצועי, רק להגיד שכבר בשנה שעברה אנחנו הגענו ל-54,000 עובדי הוראה שהתחילו סוג כזה או אחר של פיתוח מקצועי שקשור בהכלה והשתלבות, כי הטענה המרכזית היא שעובדי ההוראה אינם מוכשרים להכיל תלמידים משולבים.

מירי נבון: לי יש את הדעה שלי בעניין הזה, אבל בכל מקרה, לנו ברור שאנחנו רוצים להמשיך ולחדד את הידיעות שלהם ואת היכולות שלהם לתת מענה לתלמידים.

מירי נבון: בדיוק באותו סכום בשנה שעברה, 18 מיליון שקלים, הושקעו בפיתוח מקצועי ואנחנו רוצים להמשיך בפיתוח המקצועי ובכנסים המקוונים מרחוק ומקרוב, להמשיך בזה גם בשנה הקרובה ולהמשיך כמובן בפיתוח של הכלים והתכנים.

מירי נבון: רק להגיד שלטובת ההוראה והלמידה מרחוק לתלמידים משולבים, אנחנו פיתחנו כלי שהוא כלי, כפי שאנשי האקדמיה ראו אותו, הם טענו שזה כלי ייחודי בעולם, שמאפשר לצוותי ההוראה הרגילים ללמוד ולהבין קצת יותר, איך לקיים למידה מרחוק, לתלמידים משולבים בכיתה הרגילה, כי זה לחלוטין לא דומה לתלמידים שלומדים במערכת החינוך של החינוך המיוחד.

מירי נבון: יש לנו עוד לא מעט דברים שאנחנו עושים, אני לא רוצה להלאות אתכם.

מירי נבון: ככל שאתם תרצו אני אשמח להוסיף.

אורלי פרומן: כן, בואו נסתפק בזה, את נשארת איתנו, תודה רבה, מירי.

אורלי פרומן: הייתי מיכל מנקס, את איתנו?

אורלי פרומן: מרכז השלטון המקומי.

אורלי פרומן: שלום מיכל, היינו רוצים לשמוע ממרכז השלטון המקומי וההיערכות שלכם, איפה עוד יש בעיות.

אורלי פרומן: תתייחסי, בבקשה, גם לנושא ההסעות במילה.

אורלי פרומן: בבקשה, מיכל.

מיכל מנקס: שלום.

מיכל מנקס: בוודאי.

מיכל מנקס: אנחנו בשיאן של ההכנות, החשוב ביותר ובולט או הבולטים מהפקת הלקחים שלנו מאירוע הקורונה הראשון היה הקשר החשוב של מנהלי בתי הספר לחינוך מיוחד עם אגפי החינוך של הרשויות המקומיות.

מיכל מנקס: אנחנו למדנו להדק את הקשרים הללו, משום שהרבה מאוד מהפרטים, בין אם ילד שכן מגיע לבית הספר או לא מגיע לבית הספר, וההשלכות של זה נופלות, נופלות במרכאות או שלא במרכאות, לידיהם של מנהלי אגפי החינוך ביחידות החינוך המיוחד, בין אם צריך לעצור את ההסעה, בין אם צריך לנווט את הסיוע הנוסף שיש לו וכדומה.

מיכל מנקס: אז אנחנו בקשר שכזה.

מיכל מנקס: אנחנו עובדים בצמוד למטה משרד החינוך, בוודאי שעם כל הנוכחים כאן ומעבר לאנשים בכל התחומים.

מיכל מנקס: אנחנו שוקדים כבכל שנה, גם על מצוקת הכיתות החסרות ועכשיו על אחת כמה וכמה, זה בוודאי פוגע גם בילדי החינוך המיוחד.

מיכל מנקס: אנחנו משתדלים למצוא עבורם, או לפחות ההנחיות שלנו הן בראש ובראשונה למצוא את המקומות ואת המרחבים המותאמים לתלמידי החינוך המיוחד.

מיכל מנקס: יש לנו כמובן את סוגיית הסייעות שהולכות לבתים.

מיכל מנקס: אז אני שוב מחזקת את מה שנאמר כאן על ידי משרד החינוך, אנחנו בשיתופי פעולה, יש עוד כמה דברים לסגור בנוהל, אבל אני מניחה שהן לא סוגיות שאי אפשר להתגבר עליהן.

אורלי פרומן: מיכל, תחדדי את הנושא שאתם מתנגדים שבעצם המשלבת תגיע לבית של הילד המשולב, זה יכול להיות גם נער ונערה, כשאין הורה בבית.

מיכל מנקס: אז אני אומר מספר דברים.

מיכל מנקס: אנחנו חיים במציאות שלצערנו הרבה פעמים אנחנו צריכים להוכיח ש'יש או אין לנו אחות.

מיכל מנקס: אני לא הייתי רוצה להעמיד את הסייעת במצבים שבהם היא תואשם לאחר מכן, בין אם אשמה אמיתית או בין אם אפילו משהו שהיה בדמיונו של ילד, בדברים, והדמיון פה פתוח ורחב.

מיכל מנקס: יתרה מכך, אומר יותר מזה.

מיכל מנקס: הרי ילד לא חי בגפו, בדרך כלל יש לו גם אחים ואחיות.

מיכל מנקס: מטבע הדברים, ילדים שנמצאים יחד לא תמיד הכול שורה, לא תמיד מסתדרים - - -

אורלי פרומן: את אומרת שאם יהיו מספר ילדים בבית והמשלבת מגיעה והיא מוצאת את עצמה גם כ - - -

מיכל מנקס: בדיוק.

מיכל מנקס: היא יכולה למצוא את עצמה גם גננת, גם מופרעת ברמת הרעש שיש מסביבה ובוודאי כמבוגר לא יכולה שלא לתת יד או לסייע.

מיכל מנקס: אנחנו לא רוצים להוזיל את תפקיד הסייעת.

מיכל מנקס: בכל זאת התפקיד שלה ברור וממוקד וייעודי.

מיכל מנקס: אני יכולה להבין את המצוקה, הרי הרצון הוא שההורים ייצאו לעבוד, אבל לפני כן הרצון הוא לקדם את הילד כמובן בצרכיו הלימודיים.

אורלי פרומן: איך את רואה שאנחנו מתקדמים לפתור את הפלונטר הזה שלכם עם משרד החינוך אל מול מי?

אורלי פרומן: אל מול עמדת ההורים?

מיכל מנקס: אני לא יודעת אל מול מי, אני לא יודעת מי ביקש.

מיכל מנקס: אני יכולה להבין למה ביקשו, אבל עם כל הכבוד, אתם יודעים, לא כל דבר פותרים בשביעות רצון של כל הצדדים והנה הוא הגבול שאנחנו שמים.

מיכל מנקס: אני אומרת אותו חד משמעית, אני אפילו, שבעה ימים לפני פתיחת שנת לימודים, לא רוצה פה לזרות תקוות שווא של הנה, בואו נידבר ונראה מה קורה.

מיכל מנקס: התשובה שלנו במרכז השלטון המקומי היא שסייעות תגענה לבתים.

מיכל מנקס: אחרי שעשינו את כל המאמצים ופתרנו הרבה מאוד מהמורות לא פשוטות, בכמה וכמה ערוצים, אז זה הקו האדום שלנו, הסייעת תגיע לבית שבו הילד עם מבוגר מטעם המשפחה, בין אם בן משפחה, ההורה הישיר, לא אמרתי מי, אבל לא תשהה הסייעת לבדה עם הילד בביתו.

מיכל וונש: גבירתי היושבת ראש, אני רק הייתי רוצה להוסיף שתי נקודות.

מיכל וונש: אחת, אני לא רואה שההתנגדות הזאת מגיעה מהמשלבים והמשלבות, שלכאורה זילות תפקידם היא בשיקול המרכזי, לפי מה שאני שומעת פה.

מיכל וונש: אני רק רוצה לומר שאני חוששת מאוד שאנחנו לומדים ממקרי הקיצון, מהדוגמה או שתיים שהובאו פה, במקום להתאים את הכלל ולומר שיהיה בהתאם לגיל, בהתאם לנסיבות, בהתאם למוגבלות.

מיכל וונש: הכלל יכול להיות שהמשלב או המשלבת מגיעים עם הילד, כך צריך להיות, ואם יש מקרים מסוימים אז צריך להחריג אותם ולא הפוך.

מיכל וונש: מה שאני שומעת פה זה בעצם את ההיפך.

מיכל מנקס: אם יורשה לי רק להשלים את הדברים ולהתייחס, אנחנו לא דנים פה עכשיו במה תפקידה של הסייעת.

מיכל מנקס: בואו גם נבין את גבולות הדיון שאנחנו מקיימים.

מיכל מנקס: אנחנו לא בונים מחדש תפקיד ואנחנו לא פותחים מחדש גזרה.

מיכל מנקס: אנחנו מתאימים את עצמנו למצב שהוא נקודתי ובר חלוף.

מיכל מנקס: זה לא שעכשיו אנחנו מתחילים פה, בואו נדבר מה צריכה לעשות הסייעת, כי לפה יש לי עוד כמה שאלות עם עוד כמה סקטורים שגם הייתי רוצה שיילכו לבתי התלמידים וזה לא עולה פה.

מיכל מנקס: למה זה מובן מאליו שהסייעת תגיע ועוד כמה וכמה בעלי תפקידים ברור שלא יגיעו?

מיכל מנקס: מה ההבדל ביניהם?

עופר כסיף: למשל את יכולה סתם דוגמאות ספציפיות?

מיכל מנקס: אני יכולה, אבל אני לא חושבת שזה יקדם את הדיון.

עופר כסיף: בקצרה.

מיכל מנקס: אני מניחה שמי שצריך היה להבין מבין.

עופר כסיף: אני לא.

אורלי פרומן: עופר, אני אסביר לך.

מיכל מנקס: בעוד בנוגע לפתיחת השנה, אנחנו נערכים עם סוגיית ההסעות, יחד עם משרד החינוך.

מיכל מנקס: המתווים שאישר משרד הבריאות מאפשרים לנו להסיע את תלמידי החינוך המיוחד כל עוד לא ישתנה המתווה.

מיכל מנקס: הדגשתי את זה גם בישיבה הקודמת.

מיכל מנקס: ככל שישתנה המתווה משמעו פחות ילדים שיכולים לנסוע ברכב.

מיכל מנקס: ראשית, יש מצוקה של רכבים, לא לכל הזכיינים קבלני ההסעות יש מספיק רכבים להכפיל את המסלולים, שלא לדבר על ההוצאה הכספית שנצטרך את התמיכה שלה, גם של משרד החינוך וגם אנחנו.

אורלי פרומן: אבל כרגע על פי המתווה הקיים אתם מאורגנים עם ההסעות?

מיכל מנקס: בהחלט, בהחלט.

אורלי פרומן: עוד משהו, מיכל?

מיכל מנקס: לא, תודה.

אורלי פרומן: תודה רבה, מיכל.

אורלי פרומן: חברת הכנסת תהלה פרידמן, רצית להעיר.

אורלי פרומן: בבקשה.

תהלה פרידמן: כן, רק רציתי לשאול שאלה.

תהלה פרידמן: אולי פספסתי את זה ברצף של הדברים, אבל אני מבינה שסוגיה נוספת שעומדת על הפרק אל מול הרשויות המקומיות זה הסיפור של סייעות בגני הילדים אבל בצהרונים, זאת אומרת לאחר השעה אחת.

מיכל מנקס: אני ראיתי שעכשיו זימנו דיון לתחילת ספטמבר, אני לא יודעת מהי המהות שלו ומה הסוגיה.

תהלה פרידמן: אני רק אגיד בקצרה.

תהלה פרידמן: אני מבינה שסייעות, כרגע התקציב, כי כולם אומרים שאין בעיית תקציב, אז אני רק רוצה להבין את הנקודה הזאת כי מה שנאמר לי זה שאין תקצוב לסייעת לאחר השעה אחת, מה שאומר שהילדים המשולבים, אם כל הילדים נשארים עד ארבע אז הם יסיימו באחת.

אורלי פרומן: זה לא חדש.

מיכל מנקס: זה לא דבר חדש.

מיכל מנקס: אני יכולה רק לומר שאם אנחנו דנים עכשיו בתפקיד הסייעת, וכל הנוכחים מקפידים לומר שהתפקיד שלה זה תיווך למידה, אז הרי שהצהרון אינו למידה ולא צריך לתווך אותה.

מיכל מנקס: אני לא מכירה סיטואציות שלא התקבל ילד לצהרון כי הוא בלי סייעת.

מיכל מנקס: כבר עברנו את זה וחידדנו את זה וועדות הכנסת חידדו את זה וזכותו של ילד להיות בצהרון וחל איסור להפלות אותו בקבלתו לצהרון.

תהלה פרידמן: מה זאת אומרת?

תהלה פרידמן: אני חדשה בדיון, אני לא מומחית לתפקידי סייעת וכאלה דברים, ואני מודה, אבל נראה לי שיש ילדים שלא יכולים להישאר בלי סייעת.

אורלי פרומן: חברת הכנסת פרידמן, זה נושא ותיק, אנחנו גם תיכף נחזור אל אנשי משרד החינוך כי יש פה איזשהו שילוב תפקידים, הסייעת המשלבת מוּכוונת לסייע, לתמוך למידה לילד או לילדה בשעות הבוקר, בשעות הלמידה הרגילות.

אורלי פרומן: נכון שחלק מהילדים המשולבים זקוקים לאותו סיוע גם בשעות הצהרון כי הם לא יכולים להישאר לבד, זו סוגיה בפני עצמה.

אורלי פרומן: אני רשמתי אותה ואנחנו נחפש את התשובה.

אורלי פרומן: תודה רבה מיכל, ותודה, חברת הכנסת פרידמן.

אורלי פרומן: הסתדרות הפסיכולוגים, ד"ר נעם יצחקי.

אורלי פרומן: בבקשה, נעם, את איתנו, כל ההיבט הרגשי והתמיכה, הן לצוותים והן לילדים.

אורלי פרומן: בבקשה, נעם.

נעם יצחקי: תודה, אורלי.

נעם יצחקי: קודם כל ברמת תהליכי העבודה אנחנו עדיין בתהליך עבודה מול המשרד באשר לוועדות.

נעם יצחקי: יש תהליך עבודה, עדיין לא ראינו את הטיוטה של חוזר המנכ"ל של הוועדות, אנחנו מחכים לזה כדי שנוכל להתייחס גם לסוגיות האלה.

נעם יצחקי: מעבר לזה, אני רוצה להדגיש, לצד הבעיות קצרות הטווח שאנחנו עסוקים בהן כרגע, שברורה החשיבות שלהם, חשוב להחזיק גם את התהליכים ארוכי הטווח שקשורים להכלה והשתלבות.

נעם יצחקי: מירי התייחסה אליה, אבל אני רוצה להתייחס לשני פערים שצריך לתת עליהם את הדעת.

נעם יצחקי: קודם כל בהקשר של תקציב השקלי, כמו שאת אמרת, אורלי, היכולת להסתמך עליו כשהוא לא משהו קבוע ויציב היא מאוד מאוד בעייתית.

נעם יצחקי: הרבה פעמים הוא גם מגיע ברגע האחרון והיכולת לעשות איתו תהליך חשיבה של מה הדבר הכי נכון נעשה בלחוץ מאוד גדול וברמת היכולת להסתמך עליו מאוד קשה לעשות את זה.

נעם יצחקי: אז אני מחזקת את מה שאת אומרת לגבי היכולת להשתמש בתקציב הזה כשהוא לא קבוע ולא יציב ולא צבוע מעוגן וידוע שהוא יתקבל.

נעם יצחקי: זה דבר אחר.

נעם יצחקי: מעבר לזה, לגבי תהליכי הליווי וההדרכה הקבועים והמתמשכים על ידי פסיכולוגים חינוכיים בתוך מערכות החינוך, כל מי שעובד במערכת יודע שכל מה שלא נכנס לשגרות ולסדירויות של בית הספר, מה שלא צבוע בתוך השעות של בית הספר, דינו מתי שהוא ליפול.

נעם יצחקי: לכן הדגש על זה הוא חשוב.

נעם יצחקי: גם בתוך השיח שלנו עם המשרד אנחנו רואים את ההכרה ואת ההבנה בזה, אבל אם לא תהיה צביעה של השעות האלה, גם עבור צוותי החינוך וגם עבור הצוותים המלווים, שיוכלו לתמוך בתהליכים האלה תוך כדי, לעשות on the job training למורים בהתמודדויות שלהם, המערכת לא תוכל לתת מענה מיטבי לתלמידים והשילוב וההכלה שלהם נידונים לכישלון מראש.

נעם יצחקי: לכן זה לא מספיק רק להגיד שזה חשוב, אלא זה צריך להיות צבוע, גם לאנשי המקצוע וגם למורים.

נעם יצחקי: זה משהו שהוא מאוד מאוד חשוב לנו להדגיש.

נעם יצחקי: מעבר לזה, באחד הדיונים רחלי הזכירה איזשהו תקציב נוסף שיינתן למנהלים.

נעם יצחקי: למיטב הבנתי זה לא היה התקציב השקלי וחשוב לנו להבין מה קורה עם התקציב הזה ואם יש עוד מקורות תקציביים שיכולים לסייע למנהלים.

נעם יצחקי: זה חשוב במיוחד לתלמידים עם המוגבלויות בשכיחות גבוהה, שסל השעות שלהם הוא מצומצם, אני מזכירה, 2.2.

נעם יצחקי: זהו, תודה רבה.

אורלי פרומן: תודה רבה, תודה, נעם.

אורלי פרומן: אני רוצה לעבור להורים, קואליציית הורים לילדים עם צרכים מיוחדים, עורכת דין רויטל לן כהן.

אורלי פרומן: שלום, רויטל.

רויטל לן כהן: תודה, שלום.

רויטל לן כהן: תודה, אורלי, צהריים טובים.

רויטל לן כהן: אני קודם כל רוצה להגיד שאני מאוד נסערת מהדברים שנאמרו פה, אז לפני שאני אגע לגופו של עניין אני רוצה לומר כמה דברים באופן כללי.

רויטל לן כהן: אחת, ההנחה שמניחים כל פעם אודות הבתים שלנו היא בלתי נסבלת.

רויטל לן כהן: ההתנגדות בהתחלה אמרה: אם יהיה אבא הוא עלול לפגוע מינית בסייעת, אחר כך אמרו: הבתים שלנו עלולים לגרום לה לחלות, עכשיו הילדים שלנו רבים.

רויטל לן כהן: סליחה, יש גבול למה שאני מוכנה לספוג בתור הורה על כל האמירות המבזות האלה.

עופר כסיף: מאה אחוז.

רויטל לן כהן: אני מסכימה עם חברת הכנסת שאמרה פה מקודם שהכלל צריך להיות שהסייעת יכולה להגיע אל הבית, בוודאי שלא צריך פה ליווי של הורה מבוגר, או מבוגר אחר.

רויטל לן כהן: במידה שיש מקרים נקודתיים שבהם זה נדרש יש לדון במקרים הנקודתיים שבהם זה נדרש.

רויטל לן כהן: גם סומכי הרווחה שמועסקים על ידי הרשויות המקומיות מגיעים לבתים שלנו בלי שנדרשת נוכחות מבוגר, הם גם רשאים לצאת עם הילדים מחוץ לבית ולא דורשים נוכחות מבוגר ונראה שהסיבה היחידה לדרישות שמערימים על ראשינו היא פשוט כדי לעשות חסם בפני הילדים שלנו ובפני יכולתם להיות חלק מהכיתה שלהם.

רויטל לן כהן: בצל זה אני רוצה להגיד שלא מדובר בילדי החינוך המיוחד, מדובר בתלמידים במערכת החינוך בישראל, הם משולבים בחינוך הרגיל.

רויטל לן כהן: עוד אני רוצה לומר שאנחנו לא מדברים על שילוב, אנחנו מדברים על הכלה ואולי מכאן נובע כל פעם הצורך בדיון הזה.

רויטל לן כהן: שילוב זה אם מתאימים לנו הילדים שלכם ואתם תתאימו את עצמכם לתנאים, נרשה לכם להיות פה, הכלה היא הזכות האלמנטרית הבסיסית והאינהרנטית של הילדים שלנו להיות חלק ממערכת החינוך.

רויטל לן כהן: כל דיון על התנאים שבהם הם יכולים להיות חלק ממערכת החינוך פוגע בחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות, מנוגד לאמנה הבינלאומית בדבר זכויות אנשים עם מוגבלויות וחורג לחלוטין מהזכויות של הילדים שלנו להיות חלק מהחברה הרגילה.

רויטל לן כהן: ועכשיו אני רוצה לגעת לגופו של עניין בחלק מהדברים.

רויטל לן כהן: כמו שאמרתי, העניין של נוכחות מבוגר היא חסם מיותר ולא רלוונטי.

רויטל לן כהן: אני רוצה גם לדבר על השילוב כשהילדים נמצאים בתוך בית הספר.

רויטל לן כהן: אחת הבעיות שנתקלנו בהן בשנת הלימודים הקודמת, שכשבנו את הקפסולות לא ספרו את המשלבות ופתאום הסתבר שאי אפשר להכניס את הילד לכיתת האם שלו.

רויטל לן כהן: אז אני רוצה לוודא שהפעם הסייעות נספרות ושלא יקרה מצב שאם בכיתה יש שני ילדים משולבים יגידו שבגלל זה אי אפשר את שתי הסייעות שלהם בגלל גודל הקפסולה.

רויטל לן כהן: נא פשוט לקחת את זה בחשבון.

רויטל לן כהן: עוד דבר שצריך לקחת בחשבון בקפסולות זה את התלמידים שלומדים בכיתות החינוך המיוחד ומשתלבים שילוב חלקי בכיתות הרגילות.

רויטל לן כהן: נא לקחת בחשבון גם אותם, כי כבר עכשיו אני שומעת מהרשויות המקומיות שהם לא יכולים לאפשר את השילוב של התלמידים האלה מאחר והם לא נלקחים בחשבון בחלוקה לקפסולות כי משרד החינוך לא מוכן לאשר קפסולה גדלה יותר.

רויטל לן כהן: אז אני מבקשת לקחת בחשבון גם את התלמידים שמשתלבים באופן חלקי.

רויטל לן כהן: דבר נוסף, חומרי ההוראה ודרכי ההוראה.

רויטל לן כהן: שמעתי את מירי אומרת שיש להם איזשהו כלי מיוחד.

רויטל לן כהן: אני חייבת להגיד, שבוע לפני תחילת הלימודים, לפחות המורים שאני מדברת איתם, אף אחד לא יודע על זה, אף אחד לא יודע עדיין איך לעבד את חומרי הלמידה כך שהם יתאימו לילדים שלנו.

רויטל לן כהן: הם לא יודעים איך לקיים את השיעורים תוך שינויים כאלה ואחרים שיתאימו גם לתלמידים משולבים.

רויטל לן כהן: דבר נוסף, חומרי ודרכי ההיבחנות.

רויטל לן כהן: אני כבר לא מדברת על הבגרויות, ששוב לא - - - (נתק בזום).

אורלי פרומן: רויטל, נקטעת לנו.

רויטל לן כהן: אז בנושא הבגרויות ודרכי ההיבחנות.

רויטל לן כהן: אני יודעת שלפחות על הבן הפרטי שלי, שסיים י"א ועלה לי"ב, הייתי צריכה להתעקש ולריב על דרכי ההיבחנות ואני מבקשת, בטח עכשיו בתקופת הקורונה, נא לקחת את הדברים האלה בחשבון, גם על ההיבחנות במהלך השנה ובוודאי לקראת הבגרויות.

רויטל לן כהן: גם חומרי ההיבחנות וגם דרכי ההיבחנות, צריך לקחת אותם בחשבון.

רויטל לן כהן: אני רוצה כמובן לדבר על הנושא החברתי, ובזה אני גם אתייחס למה שאמרה מיכל מנקס.

רויטל לן כהן: סליחה, תפקיד הסייעת הוא לא רק תיווך לימודי.

רויטל לן כהן: גם בתוך הדברים הכתובים היום בחוזרי מנכ"ל וגם בהסכם הקיבוצי התיווך הוא לא רק לימודי, התיווך הוא גם חברתי, ועל זה בכלל לא נותנים את הדעת.

רויטל לן כהן: אני יכולה להגיד לכם שבשנה האחרונה תלמידים משולבים היו מנותקים לחלוטין מהקבוצה.

רויטל לן כהן: התפקיד גם של המורה, לא רק של הסייעת, הוא לדאוג שיש שילוב חברתי של התלמידים, במיוחד עכשיו, כשלא לומדים בכל ימות השבוע וגם כשלומדים בקפסולות.

רויטל לן כהן: זה חלק מהתפקיד של המורים וצוות ההוראה.

רויטל לן כהן: אני רוצה להזכיר שלפעמים השילוב, גם בשנת הלימודים ובטח גם עכשיו כשלומדים בזום, הוא לא תמיד שעה אחרי שעה בצורה רציפה, לפעמים יש הבדלים בין השעות האלה.

רויטל לן כהן: אני לא רוצה שנגיע למצב שבו בגלל זה תהיה בעיה בהעסקת הסייעת, בשעות שבין שיעורים בזום היא יכולה לעשות בדיוק את מה שהיא עושה בבית הספר, עבודה פרטנית עם הילד.

רויטל לן כהן: אם היא יכולה לעשות את זה בבית הספר היא יכולה לעשות את זה גם בבית.

רויטל לן כהן: גם את זה צריך לקחת בחשבון.

רויטל לן כהן: אני רוצה להתייחס גם לעוד שני דברים, אחד זה של הטיפולים של ילדים ואחד זה ועדות ההשגה.

רויטל לן כהן: אני באמת מתפלאת על רחלי, שאנחנו בעצמנו העברנו להם רשימה שיש בה מספר תלת ספרתי של ילדים שעניינם טרם נפתר.

רויטל לן כהן: ילדים שעדיין לא קיימו ועדות השגה ואין להם עדיין את כמות השעות לא יודעים לבחור האם הם נאלצים ללכת לחינוך המיוחד או יכולים להיות בשילוב ולכן אלה ילדים שעדיין אין להם רישום לבתי הספר.

רויטל לן כהן: לא מדובר פה רק על שיבוץ של תלמידים שהולכים לחינוך המיוחד, אנחנו מדברים בפירוש גם על תלמידים משולבים, ולכן כן, יש תלמידים משולבים שטרם נרשמו לבתי הספר, פשוט כי הם לא יכולים לדעת האם יוקצה להם מספר שעות שיאפשרו להם שילוב.

רויטל לן כהן: שלחנו למשרד החינוך רשימה של מאות ילדים שעניינם טרם הוסדר.

רויטל לן כהן: אנחנו שבוע לפני תחילת שנת הלימודים ועניינם אכן טרם מוסדר.

רויטל לן כהן: אז בבקשה, לא להקטין את זה -70, לא מדובר ב-70, מדובר בהרבה יותר מזה.

עופר כסיף: רויטל, אתם קיבלתם איזשהו מענה ממשרד החינוך או שפשוט לא נעניתם?

רויטל לן כהן: לא, אמרו לנו שהעניינים מטופלים והם לא מטופלים.

רויטל לן כהן: אני יכולה להגיד לך שישבתי עם אחד מהמפקחים הארציים על הרשימה הזאת שהעברתי, ועל כל שם שעברנו, למעט שניים, עד היום התשובה שלו הייתה,: אה, אני רואה שהבעיה לא נפתרה, אני אבדוק את זה; אה, אני רואה שהבעיה לא נפתרה, אני אבדוק את זה.

רויטל לן כהן: זה אומר שמתוך מעל 150 מקרים ואחר כך עוד הוספנו, זאת אומרת שלפחות אנחנו, כקואליציית הורים לילדים עם צרכים מיוחדים, העברנו קרוב ל-200 שמות, שאר הארגונים העבירו עוד שמות.

רויטל לן כהן: אם מתוך הרשימה שלי טופלו שניים, אני מניחה שזה בערך אותך היחס גם ברשימות האחרות.

רויטל לן כהן: אז להגיד שאין בעיה או להקטין אותה, זה באמת, אין לי מלים.

עופר כסיף: זה חשוב.

עופר כסיף: קודם כל זה נורא ואיום מה שאת אומרת.

רויטל לן כהן: נכון.

עופר כסיף: יש איזה פילוח, כלומר, את יכולה למצוא שם איזושהי חוקיות, נניח הפריפריה יותר מאשר המרכז, בלשון כללית או שלאו דווקא?

רויטל לן כהן: קודם כל אני יכולה להגיד לך שזאת לא הפתעה וזה לא חדש.

רויטל לן כהן: מחוז תל אביב ומחוז מרכז הם המחוזות הכי בעייתיים.

רויטל לן כהן: במשך שנים יש שם בעיות קשות, כאילו שיש התנגדות לשילוב של הילדים שלנו.

רויטל לן כהן: לכן באופן קבוע יש הנמכה של גובה הסיוע שהילדים שלנו מקבלים, ולכן באופן קבוע הם מגיעים לוועדות השגה, מה שפעם היה ועדה ערר.

רויטל לן כהן: אני רוצה גם לסבר את אוזניכם, שתי סיבות עיקריות למצב שאנחנו נמצאים בו היום שוועדות השגה טרם הסתיימו.

רויטל לן כהן: סיבה אחת היא שלמרות שהורים התחילו להגיש השגות כבר בינואר, כי כבר בנובמבר התחילו עם ממשיכים, הוועדות האלו, למרות שבחוק נדרשים לדון בבקשה תוך שלושה שבועות, לא התחילו לדון בוועדות ההשגה בטענה שהם מתייחסים לזה כאל עונת השגות, זאת אומרת גם השגות שיכלו להסתיים כבר בינואר, פברואר, מרס, אפריל, מאי – לא התחיל הדיון בהן לפני סוף מאי-תחילת יוני.

רויטל לן כהן: זאת אומרת המחוזות יצרו את הבעיה הזו.

רויטל לן כהן: אז עכשיו להגיד שיש בעיה מכיוון שהורים הגישו ברגע האחרון, זאת באמת, זה להיות מנותק מהמציאות.

רויטל לן כהן: זאת סיבה אחת.

אורלי פרומן: רויטל, משפט לסיום.

רויטל לן כהן: הסיבה השנייה, כי כל התלמידים שהיינו צריכים להגיש אותם להשגות, כי לא רק שלא נתנו להם את מה שהיה להם בשנה שעברה, אלא כי בג"צ באמת אמר שאנחנו צודקים ויש בעיה עם גובה הסלים כי הם לא היו מוכנים לדון בהם.

רויטל לן כהן: זאת אומרת משרד החינוך יצר מצב שבו, בשלב מאוד מאוחר, חלק מההשגות נאלצות להידון מחדש, כולל חלק מוועדות הזכאות נאלצות להידון מחדש.

רויטל לן כהן: גם היום אחרי הבג"צ אני אומרת לכם, מוועדות שאני נמצאת בהן, יש תחושה שמנסים להוריד את גובה הסלים, לא מוכנים לדון איתנו בגובה הסל.

רויטל לן כהן: התשובה לבקשה שלנו לדון בגובה הסל היא: זה אנחנו נדון אחר כך בדיון הפנימי.

רויטל לן כהן: לכן הרבה מאוד מקרים לא מסתיימים.

רויטל לן כהן: אוקיי, תודה רבה, רויטל.

מיכל וונש: גבירתי יושבת הראש, מעבר למיקוד של הבעיה מול משבר הקורונה וה-1 לספטמבר, שקרב ובא, יש פה איזושהי בעיית שקיפות מאוד מאוד גדולה שעולה מכל מה שאנחנו שומעים, פער מאוד גדול מבחינת המידע שיש להורים, השקיפות במדיניות והיישום של המדיניות באופן שקוף, שההורים יכולים להיות נגישים למידע הזה.

מיכל וונש: אני חושבת שיש פה משהו שבטווח הרחוק חייבים לתת עליו את הדעת.

אורלי פרומן: כן, אכן את צודקת.

אורלי פרומן: דיברנו על זה גם בישיבות האחרונות, על הפער בין הכוונות של אנשי המטה לבין היישום בשטח.

אורלי פרומן: אני רוצה לפנות לנציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות.

אורלי פרומן: אמיתי שוחט, אתה איתנו?

אורלי פרומן: שלום, אמיתי, בבקשה.

אמיתי שוחט: שלום, צהריים טובים.

אמיתי שוחט: קודם כל תודה רבה על הדיון החשוב הזה.

אמיתי שוחט: קודם כל אני רוצה לברך על הבשורה של הגעת הסייעות לבתים.

אמיתי שוחט: באמת תודה רבה למשרד החינוך ולמרכז השלטון המקומי, וגם להסתדרות צריך להגיד תודה רבה באמת על ההירתמות ועל ההבנה של החשיבות והגמישות.

אמיתי שוחט: כמו שנאמר כאן, הנושא של חובת נוכחות מבוגר זה משהו שאנחנו חלוקים מאוד, אנחנו סבורים שזה לא יכול להיות באופן גורף, אנחנו סבורים שצריך לבדוק כל מקרה לגופו, לא ייתכן שהורה שיש לו ילד בכיתה ט' שיכול להישאר לבד, ההורה צריך לבחור אם הוא נשאר בבית ויוצא לעבוד או שהוא מוותר על הסייעת בגלל שעתיים שהסייעת תגיע במשך היום.

אמיתי שוחט: זאת אומרת חבל לדרוש מהורה, אסור לדרוש מההורה, לוותר על יום עבודה או לדרוש מהילד לוותר על הסייעת בגלל שעתיים שבהן ההורה צריך להישאר בבית.

אמיתי שוחט: זה דבר ראשון ואנחנו נמשיך לעבוד על זה מול משרד החינוך ומול מרכז השלטון המקומי.

אמיתי שוחט: עכשיו במובן קצת רחב יותר, אני רוצה להגיד שאנחנו פותחים שנה אוד קשה מבחינת השילוב, אפשר להגיד שנה משברית, גם הרפורמה שיצרה גלי הדף מאוד חזקים, גם הקורונה שהייתה ממשהו מאוד קשה, חוץ מההורים, גם השלטון המקומי וגם משרד החינוך היו צריכים להתמודד איתו ולתת לו מענים.

אמיתי שוחט: חשוב להגיד שהצלחה בהתמודדות הזאת היא הצלחה של הרשויות והצלחה של משרד החינוך זו הצלחה של כולנו ואני מקווה שנצליח.

אמיתי שוחט: לצערי אחוזי השילוב בשנים האחרונות - - - ואני מקווה שלאור כל הדברים שהמשרד כאן פירט בתחילת הישיבה ועוד פעולות אחרות אנחנו נראה בשנים הבאות שאחוזי השילוב כן עולים.

אמיתי שוחט: כדי שהדברים האלה יקרו אסור שזה ייעשה לבד, רק על ידי משרד החינוך ו/או רק בהתכתבויות עם מרכז השלטון המקומי, צריך שההורים יהיו מעורבים בתהליכים האלה לאורך כל הדרך.

אמיתי שוחט: אי אפשר שדברים יגיעו רק בסוף, רק להערות הורים, אלא ההורים צריכים להיות מעורבים לאורך כל הדרך של בעשייה הזאת ובחשיבה גם.

אמיתי שוחט: מבחינת הנושא של היערכות לקורונה כמה דברים.

אמיתי שוחט: קודם כל נושא של נגישות אתרים.

אמיתי שוחט: אנחנו, לצערי, אנחנו באכיפה מול משרד החינוך, כי מבחינה טכנולוגיות האתרים של משרד החינוך לא עומדים בתקנים של הנגישות ואנחנו בתהליכי אכיפה מול משרד החינוך על הנושא הזה.

אמיתי שוחט: עוד נושא שמאוד בעייתי זה הנושא של תלמידים עם מוגבלות שגרים באזורים מוגבלים.

אמיתי שוחט: אזור מוגבל זה אזור שמוגדר כאזור עם רמת תחלואה מאוד גבוהה ובאזורים האלה אנשים שעובדים יכולים לצאת החוצה, אבל ילדים עם מוגבלות שלומדים במוסדות חינוך מיוחד או משולבים במוסדות הרגילים לא יכולים לצאת החוצה.

אמיתי שוחט: כרגע עדיין לא ברור מה יקרה איתם.

אמיתי שוחט: זאת אומרת הגיעו אלינו מספר פניות של הורים שגרים באזורים מוגבלים ולא נתנו לילדים שלהם לנסוע לבתי הספר.

אמיתי שוחט: זה נושא שלא הצלחנו לקבל תשובה מי אחראי עליו והוא חייב להיפתר.

אמיתי שוחט: נושא מאוד חשוב זה הנושא של הנגשת המידע להורים.

אמיתי שוחט: התקופה הנוכחית, גם השר דיבר על זה בישיבות הקודמות, שההתחלה, עד החגים זה מעין פיילוט ולאחר מכן ייעשו התאמות.

אמיתי שוחט: המידע להורים חייב להיות נגיש, חייב להיות מועבר כל הזמן.

אמיתי שוחט: כל שינוי, ואני מדבר במיוחד על נושא של הורים לילדים עם מוגבלות שאלה הורים שחיים בחוסר ודאות כל הזמן, לאורך כל השנה, אז במיוחד בתקופה כזאת של הקורונה, חייבים לעדכן אותם כל הזמן, יש מטפלים, אין מטפלים, המוקד הרשותי עובד או לא עובד.

אמיתי שוחט: אנחנו הבנו שיש רשויות שהמוקדים הרשותיים עדיין לא מוכנים בהם.

אמיתי שוחט: אז הורים ברשות כזאת צריכים לדעת שאין להם כרגע מענה, ואם יש מענה אז צריכים לעדכן אותם על הדברים האלה.

אמיתי שוחט: רק לסיום אני אגיד שאנחנו מאוד מברכים על הישיבה הזאת של הוועדה וצריכים לעשות ישיבות מעקב כאלה, לא כי לא סומכים וכי אין רצון, אלא כי לפעמים צריך לדחוף ולפעמים יש חסמים ושאלות, כמו ששואלים כאן חברי הכנסת, אלה שאלות שהן מצוינות והן לא לוקחות כמובן מאליו דברים ואנחנו מקווים שהדבר זה ימשיך בעתיד.

אמיתי שוחט: תודה רבה.

אורלי פרומן: תודה רבה, אמיתי.

אורלי פרומן: הנהגת ההורים הארצית, איתי קפלינסקי איתנו?

איתי קפלינסקי: שלום.

אורלי פרומן: שלום איתי, בבקשה.

איתי קפלינסקי: גבירתי היושבת ראש, חברי כנסת נכבדים, צהריים טובים.

איתי קפלינסקי: ראשית, כמו אמיתי, אנחנו מברכים על כך שוועדת החינוך של כנסת ישראל מפגינה רצינות ומסירות ועוקבת אחרי מצבים של תלמידים משולבים.

איתי קפלינסקי: אנחנו מדברים פה על קהילה גדולה מאוד שננטשה בגל הראשון של הקורונה, לא באופן יזום חלילה, אבל המערכת לא הייתה ערוכה עם תורת הפעלה סדורה ללמידה, למענים טיפוליים, רגשיים וחברתיים.

איתי קפלינסקי: לזכותו של אגף חינוך מיוחד במשרד החינוך, בראשות הגב' אברמזון, אנחנו רואים שבחודשים האחרונים נעשו צעדים גדולים מאוד לטובת מענים מיטביים כאמור.

איתי קפלינסקי: ברוב הדברים, ברוב הדברים, לא בכולם עדיין, הדיאלוג נעשה עלינו ולא בלעדינו.

איתי קפלינסקי: איפה שיש דברים טובים צריך להגיד אותם.

איתי קפלינסקי: בשלב זה חבריי להנהגת ההורים הארצית ואני רוצים להצביע היום על חמש סוגיות שטרם נפתרו שבוע לפני תחילת הלימודים, להביא אותן לתשומת ליבכם ולדרוש את הטיפול.

איתי קפלינסקי: דובר בראשית הדברים על מתווה ההפעלה למשלבות בלמידה מהבית.

איתי קפלינסקי: שמענו את הדברים וברור לכולם שאבן הנגף לחתימה על המוגמר היא דרישה של משרד החינוך ושל המרכז לשלטון מקומי לנוכחות מבוגר נוסף בלמידה מהבית.

איתי קפלינסקי: אנחנו יודעים שזה משהו שבחלק המקרים נדרש והכרחי, אבל לא באופן גורף, וזה מביא אותנו בדיוק לצד השני של המטבע, שזה המוקד הבית ספרי או הרשותי.

איתי קפלינסקי: זה פתרון שהוצע על ידי המרכז לשלטון מקומי ואומץ בחום על ידי משרד החינוך, אבל צריך לראות שהוא לא ישים בחלקם הארי של המוסדות בארץ.

איתי קפלינסקי: לא ניתן לפתוח מוקד אם אין תשתיות רשת מחשוב הולמות, וברוב בתי הספר בארץ אין.

אורלי פרומן: למה?

איתי קפלינסקי: לא בכל מוסד יש חלל מתאים או זמין, ויש רשויות שלא מציעות את המוקד בכלל להורים.

איתי קפלינסקי: אם אנחנו מתגברים על הכשלים בעוד כמה ימים של ההפעלה של מתווה הפעלה כלשהו לסייעות בבתים אז לא כל המשפחות ולא כל המשלבות מעוניינות לקיים את הלמידה מהבית, ואת זה אי אפשר לשפוט.

איתי קפלינסקי: לכן אי אפשר להסתמך רק על פתרון אחד.

איתי קפלינסקי: זה לא יכול להיות רק הפעלה של משלבות בבתים וזה לא יכול להיות רק מוקד בית ספרי, צריך לפחות את שני הדברים האלה.

איתי קפלינסקי: אנחנו מצפים שאתם תפעילו את מלוא כובד משקלכם שב-1 בספטמבר יינתן פתרון, מענה הולם לכל הילדים שזקוקים ל - - - אם משרד החינוך מכריז על למידה מהבית אז צריך לתת מענה ללמידה מהבית, מלא.

איתי קפלינסקי: הנושא הבא שחשוב שאנחנו נציין זה כל הנושא של תיווך הלמידה.

איתי קפלינסקי: רבותיי, אנחנו מדברים פה על עשרות אלפי מורים שטרם, אפילו אין עדיין תוכנית הכשרה למחנכים ולמורים מקצועיים איך לתווך לתלמידים שמשולבים את הלמידה באמצעים המקוונים.

איתי קפלינסקי: דובר על כך, והמשרד דיבר על כך רבות, שההכשרה תיעשה במהלך השנה, אבל הלימודים מתחילים בשבוע הבא.

איתי קפלינסקי: אנחנו צופים שבמקומות רבים יהיו פערים, פערי למידה משמעותיים וצריך להביא את זה בחשבון.

איתי קפלינסקי: אם כבר עסקנו פה במשלבות, אני רוצה קודם כל להתייחס לפיל שבחדר.

איתי קפלינסקי: דרישות הקבלה היום לתפקיד כה חשוב זה תעודת לידה ודופק.

איתי קפלינסקי: ההכשרה שעוברות המשלבות היום, מבחינת המערכת, היא זניחה עד כדי לא קיימת.

איתי קפלינסקי: משרד החינוך מתקצב, אבל מי שמעסיק זה הרשות המקומית.

איתי קפלינסקי: זה סוד ידוע שהורה שמעוניין במשלב או משלבת עם נתונים טרום אקדמיים מרשימים יותר יוציא מהכיס שלו לפחות את אותו הסכום שמקבל, הוא מעליב אגב, משלב מהמדינה.

איתי קפלינסקי: ואז אלה שיש להם יכולים לעשות את זה, או אלה שיש להם בקושי עושים את זה.

איתי קפלינסקי: מדובר פה א', על הגדלה של פערים, ב', על עול כלכלי שהוא בלתי הוגן.

איתי קפלינסקי: אם אנחנו רוצים מישהו, כמו שהזכירה מיכל מנקס, שמתווך למידה ולא שמרטף צריך גם להגדיר דרישות תפקיד ולתקצב את זה בהתאם.

איתי קפלינסקי: לסיכום, סוגיה אחרונה שאני מבקש להעלות.

איתי קפלינסקי: אתמול התברר למשרד החינוך כי הם ייאלצו להגדיל את ההיקף של שעות הטיפול והמענה הרגשי לתלמידים עם סיכון בריאותי הלומדים מהבית.

איתי קפלינסקי: מדובר פה בחובה מוסרית, אבל זה משהו שלא יכולים לעשות יש מאין.

איתי קפלינסקי: אם אין תקציב, אנחנו רוצים רק לוודא שחברי הוועדה מבינים שאת התלמידים הללו יש לתקצב באופן ייעודי לא על חשבון תקציבי שירותי חינוך מיוחדים.

איתי קפלינסקי: אז אנחנו מקווים להמשיך פעולה מאומצת לטובת הילדים המשולבים.

אורלי פרומן: תודה רבה, איתי.

אורלי פרומן: עורכת דין אביבית ברקאי, ארגון 'בזכות'.

אורלי פרומן: את איתנו, אביבית?

אביבית ברקאי-אהרונוף: שלום, צהריים טובים.

אביבית ברקאי-אהרונוף: גם מצטרפת לתודות על הדיון החשוב.

אביבית ברקאי-אהרונוף: מרבית הנקודות שרשמתי לעצמי נאמרו אז אני אשתדל לא לחזור על דברים.

אביבית ברקאי-אהרונוף: כמה נקודות הן מאוד מאוד חשובות, שאולי נאמרו, אבל כן אני רוצה להרחיב בעניינן.

אביבית ברקאי-אהרונוף: ראשית לגבי מה שרויטל הזכירה, הנושא של ועדות השגה, ועדות חריגים.

אביבית ברקאי-אהרונוף: גם אלינו הגיעו הרבה מאוד פניות של הורים, שלמרות שהם הגישו את הבקשה לוועדת ההשגה בזמן, הם הגישו בקשה לוועדת חריגים, עד היום, למרות שחלפו הרבה מעבר לשלושה שבועות, שלפי הנחיות משרד החינוך מחויב להן, עדיין לא קיבלו אפילו מועד, חלקן אפילו לא קיבלו תשובה: 'בקשתכם התקבלה' וחלקם פשוט לא קיבלו מועד לדיון בוועדת השגה.

אביבית ברקאי-אהרונוף: אנחנו מדברים על שבוע לפני פתיחת שנת הלימודים, אנחנו מדברים על ההשלכות של עצם זה שאם אין עדיין ועדת השגה, יכול להיות שההשגה תתקבל, יכול להיות שההורים יהיו מעוניינים לשלב את הילדים שלהם ואז תידרש להיות ועדת פילוח בית ספרית.

אביבית ברקאי-אהרונוף: חלק מוועדות הפילוח כבר היום אומרות להורים שאין תקציבים במתי"א, ששעות ההוראה כבר נגמרו, שאין יותר שעות טיפול ומדובר בילדים שבעצם לו הייתה מתקיימת בעניינם ועדת ההשגה בזמן הם היו מקבלים את כל הסל הזה ולא ברור מהי התשובה כרגע לילדים אם אין תקציבים.

אביבית ברקאי-אהרונוף: כלומר תשובה כזאת בוודאי לא יכולה להתקבל במיוחד כאשר המחדל לכך שאין ועדות השגה עד היום הוא בהחלט על משרד החינוך שלא נערך כיאות למבול הפניות לוועדת ההשגות, נוכח העוולות שנעשו בוועדות הזכאות והאפיון.

אביבית ברקאי-אהרונוף: זו נקודה שנייה, כלומר גם היום ועדות זכאות שמתקיימות, למרות הנחיות שיצאו מטעם האגף לחינוך מיוחד ב-19 ביולי, חלקן עדיין מתקיימות, בניגוד לחוק, בניגוד להתחייבות של משרד החינוך לבית המשפט, שלפיה לוועדה יש שיקול דעת מלא בקביעת היקף סל השירותים.

אביבית ברקאי-אהרונוף: אני חושבת שמן הראוי שמשרד החינוך לא יחכה לחוזר המנכ"ל שייצא, אלא יוציא כבר היום, או יותר נכון כבר אתמול היה ראוי שתצא הנחיה ברורה שכל יושבי ראש ועדות ההשגה וועדות הזכאות ייפגשו בזום וייאמר להם מהי בדיוק ההנחיה לגבי היקף סל השירותים כדי שסל השירותים שהילד צריך לקבל, ילד שצריך לקבל סל שירותים מסוים, הוא יקבל את סל השירותים המסוים הזה ולא ייאמר לו שיש מקסימום.

אביבית ברקאי-אהרונוף: זו נקודה שנייה.

אביבית ברקאי-אהרונוף: נקודה נוספת וזו לגבי באמת ההיערכות לקורונה.

אביבית ברקאי-אהרונוף: כפי שנאמר, חלק מהילדים ילמדו עדיין בבתי הספר, בהתאם לבקשתם, ולא ברור מה התוכנית שתתקיים בבית הספר.

אביבית ברקאי-אהרונוף: כפי שנאמר על ידי רחלי, יש ילדים שלא זכאים לשעות סיוע במשך כל היום, אז הסייעת תגיע לחלק מהיום ומה קורה בשאר היום?

אביבית ברקאי-אהרונוף: מי נמצא עם הילד בבית הספר?

אביבית ברקאי-אהרונוף: איזו תוכנית לימודית מתקיימת בעניינו?

אביבית ברקאי-אהרונוף: עם מי הוא נמצא?

אביבית ברקאי-אהרונוף: מי משגיח עליו?

אביבית ברקאי-אהרונוף: הרי ההסעה, כפי שנאמר בישיבות הקודמות, תהיה רק בסוף יום הלימודים, לא תהיה לו הסעה באמצע יום הלימודים.

אביבית ברקאי-אהרונוף: מה הילד הזה יעשה עד סוף יום הלימודים כשכל תלמידי הכיתה שלו נמצאים בבית והוא נמצא בבית הספר, גם אם מבחירה שלו?

אביבית ברקאי-אהרונוף: צריכה להתקיים איזושהי תוכנית ולא נשמע ממשרד החינוך שהם נערכו לעניין הזה.

אביבית ברקאי-אהרונוף: נקודה נוספת זו ההסעות.

אביבית ברקאי-אהרונוף: לפי ההנחיות שיצאו בעניין ההסעות, וזה נאמר כאן גם על ידי מיכל מנקס, שכרגע המשרד והשלטון המקומי ערוכים למתן הסעות לכל הילדים, גם לילדים המשולבים, שאני אומר בסוגריים שיש עדיין רשויות שלא הפנימו את החלטת בג"צ שגם ילדים משולבים זכאים להסעות, אבל לפי אותן הנחיות גם כתוב שככל שהמצב ישתנה אז ההסעות יינתנו בהתאם למוגבלויות.

אביבית ברקאי-אהרונוף: כלומר, לא כל הילדים יהיו זכאים להסעות וזה כמובן מצב שלא ניתן להשלים איתו.

אורלי פרומן: אל תסיקי מסקנות מראש.

אביבית ברקאי-אהרונוף: כתוב גם שייבחן הצורך בהגדלת צי הרכב, יהיה צורך בגיוס מלווים.

אביבית ברקאי-אהרונוף: אני לא מבינה למה הכול בלשון עתיד ולמה הדברים האלה, לא נערכים אליהם עכשיו, כשהשינוי יכול להיות מהיום למחר.

אביבית ברקאי-אהרונוף: כלומר משרד החינוך והשלטון המקומי צריכים להיערך למצב כזה כבר עכשיו, לדאוג להגדלת צי הרכבים, לדאוג למלווים נוספים, כאשר אם מחר בבוקר המצב ישתנה בפתאומיות, יהיה להם את כל מערך הרכבים כדי לתת הסעות לכל התלמידים שזכאים להגיע לבית הספר.

אביבית ברקאי-אהרונוף: נקודה אחרונה, לגבי התקציבים שנאמרו כאן.

אביבית ברקאי-אהרונוף: הוזכרו תקציבים שקליים והוזכרו תקציבים נוספים, אבל כשאנחנו מדברים על תקציבים הרבה יותר בסיסיים, כמו סל מוסדי, מתברר שבגני הילדים בגילאי 3-4, למעט יישובים שבהם הוחל צו לימוד חובה, משרד החינוך לא מתקצב את הגנים הללו בסל מוסדי.

אביבית ברקאי-אהרונוף: זה אומר שהרבה ילדים שכל המענה שניתן להם על ידי ועדת זכאות ואפיון זה מענה בחינוך הרגיל עם סל מוסדי, יש להם את ההחלטה הזאת ביד, אבל אין סל מוסדי לגני הילדים האלו שבהם יוכלו לתת להם את המענים.

אביבית ברקאי-אהרונוף: אז בעניין הזה אני ממש אשמח, גבירתי יושבת הראש, שמשרד החינוך ייתן תשובה מה קורה עם התקציב המוסדי של גני הילדים לגילאי 3-4 ביישובים שבהם לא הוחל צו לימוד חובה.

אביבית ברקאי-אהרונוף: למרות שחוק חינוך חובה חל על כל הילדים מגילאי 3-4, באופן תמוה ביותר, רק בגנים שבהם חל צו לימוד חובה מקבלים היום סל מוסדי.

אביבית ברקאי-אהרונוף: תודה רבה.

אורלי פרומן: תודה רבה עורכת הדין אביבית ברקאי.

אורלי פרומן: גלית וידרמן ממשרד הפנים.

אורלי פרומן: גלית, את איתנו?

אורלי פרומן: בבקשה, גלית.

גלית וידרמן: כן.

גלית וידרמן: כמה דברים קצרים.

גלית וידרמן: אחת, אנחנו באמת שמחים שעמדתנו בנוגע לסייעות ולהגעה שלהן לבתים התקבלה ושהנושא הזה נפתר והילדים יקבלו את הסיוע במהלך שנת הלימודים, כי צפויה לנו שנת לימודים ארוכה וראוי שהמענה הזה יינתן השנה הזאת וההתמודדות עם הקורונה לאורך שנת הלימודים.

גלית וידרמן: האגף שבראשו אני עומדת, אגף בכיר לבקרת ההון האנושי ברשויות המקומיות, ממונה, בין היתר, גם על הגדרות תפקידים בשלטון המקומי וגם על הגדרות התפקידים של הסייעות בשלטון המקומי ולכן אנחנו גם נשמח, אם יש צורך, לערוך התאמות בהגדרות התפקידים של הסייעות.

גלית וידרמן: אני ככה עומדת מול הגדרת התפקיד של הסייעת והגדרת התפקיד כוללת גם היבטים של מתן סיוע פרטני, גם סיוע פיזי, גם כמובן סיוע ארגוני ולא רק סיוע לימודי ולכן, אם יש צורך להתאים את הגדרת התפקיד למציאות הקורונה ולמציאות היום יומית, אנחנו נתאים בשיתוף פעולה עם הגופים המתאימים, עם משרד החינוך וכלל הארגונים, אנחנו נפעל ונעשה את ההתאמות הנוכחיות.

גלית וידרמן: אני מצטרפת גם לדברים החשובים שהביעה חברת הכנסת פרידמן.

גלית וידרמן: אנחנו קיבלנו פניות, בין היתר גם אתמול, מראש העיר יעלה מקליס ועוד ראשי ערים אחרים בנוגע לנושא הזה של סייעות בצהרונים, שראשי ערים נאלצים להשקיע סכומי כסף ניכרים בסבסוד של סייעות בצהרונים.

גלית וידרמן: גם אם זה משהו שלא עסקו בו בעבר אין סיבה לקבל אותו כנושא שלא צריך לעסוק בו בעתיד וגם אין סיבה לקבל כדבר מובנה שילדים משולבים לא צריכים לקבל מענה בשעות האלה וילדים צריכים להשתלב עד השעה אחת ומהשעה אחת הם לא צריכים לקבל שילוב.

גלית וידרמן: אנחנו צריכים לתת על זה את הדעת ולחשוב איזה שילוב הם צריכים לקבל.

גלית וידרמן: הוועדה צריכה לתת על זה את הדעת ואנחנו נשמח גם בנושא הזה לחשוב יחד עם הוועדה ויתר השותפים.

אורלי פרומן: יופי, תודה רבה, גלית.

אורלי פרומן: האם נציג הסתדרות המורים, מאיר אסרף, איתנו?

מאיר אסרף: בהחלט, גברתי, שלום.

מאיר אסרף: אני רוצה לברך את הוועדה על דיון המעקב, זה באמת דיון חשוב.

מאיר אסרף: בלי דיוני מעקב כאלה לא ניתן לעקוב אחרי החלטות של הוועדה.

מאיר אסרף: אבל אני רוצה לדבר על נושא נוסף שלא התייחסו אליו בוועדה, כי הוא לא קשור לנושא שמדברים עליו בוועדה, והוא נושא המורים, עובדי ההוראה, בסיכון.

מאיר אסרף: למרות פניות שלנו ודרישות שלנו לדון בנושא, הנושא לא בא על פתרונו ולכן ככל שלא יימצא פתרון לנושא הזה אנחנו לא נוכל לפתוח את שנת הלימודים.

מאיר אסרף: מזכ"לית הסתדרות המורים, יפה בן דוד, התייחסה לזה בדיוני הוועדה, גם בדיוני היערכות לשנת הלימודים וגם בדיוני מעקב.

מאיר אסרף: אנחנו קוראים מכאן למשרד החינוך למצוא פתרונות וגם לחזור עם תשובות לגבי הנושא של עובדי הוראה בסיכון על מנת שנוכל להגיע לפתרון.

מאיר אסרף: כתבה לי כאן חברתי, עורכת דין רויטל לן, שהנושא אינו קשור.

מאיר אסרף: אני האזנתי כאן לכל הדיון, כמובן בכל מה שניתן לסייע אנחנו נשמח לסייע גם בנושא של החינוך המיוחד.

מאיר אסרף: אני מודה לוועדה.

אורלי פרומן: תודה רבה.

אורלי פרומן: אחרון הדוברים ואחר כך אני חוזרת למשרד החינוך לתשובות.

אורלי פרומן: ד"ר שי פרוכטמן, איגוד מנהלי מחלקות החינוך?

אורלי פרומן: לא איתנו.

אורלי פרומן: אוקיי, אז אנחנו חוזרים, כי יש לנו כמה דקות לסיום, אליכן, רחלי, מירי, שוש, לענות על הבעיות שהועלו על ידי הנציגים השונים.

אורלי פרומן: מי איתנו?

אורלי פרומן: רחלי, בבקשה.

רחל אברמזון: אני רוצה רגע להתייחס לעניין של המצב הנוכחי ופנינו לאן ואני עדיין עומדת על כך ואומרת, באמת עם כל ההערכה שיש לי לרויטל, שעוקבת ומעורבת, וארגוני ההורים והנציגויות, אנחנו יושבים ועוקבים ילד ילד, ולא ייתכן שייאמרו דברים ונקבל אותם כמובנים מאליהם.

רחל אברמזון: 150 פניות ואמר המפקח הארצי, אבל כשאני בדקתי, הבוקר, את 150 הפניות, זה לא כך.

רחל אברמזון: זה שהורה לא קיבל באמת את מה שהוא ביקש, בשביל זה יש ועדה, בשביל זה יש אנשי מקצוע ובשביל זה מתקבלת גם החלטה.

רחל אברמזון: כשההורה לא היה מרוצה בוועדת זכאות ואפיון מההחלטה שקיבלה הוועדה עומדת לו הזכות להגיע לוועדת השגה.

רחל אברמזון: כשוועדת ההשגה קיבלה החלטה והחזירה את תשובתה וההורה לא מרוצה, עומדת בפניו הזכות לגשת לעתירה מנהלית.

רחל אברמזון: אז אי אפשר לבוא ולהגיד 150 הורים עדיין עומדים ולא קיבלו תשובות ואנחנו לא יודעים והם לא יודעים להחליט.

רחל אברמזון: נכון לרגע זה, ואני עומדת על כך, אני אומרת שוב, רוב הפניות הן מהורים בהשגות.

רחל אברמזון: אני מדברת על ההשגה.

רחל אברמזון: רוב הפניות הן של הורים שהם תלמידים ממשיכים במערכת, שעדיין הפילוח או ההמרה לא הייתה מדויקת ועמדה להם הזכות להגיע ולבקש המרה מדויקת ביחס למה שהיה להם בעבר.

רחל אברמזון: התלמידים האלה משובצים בבתי ספר, לתלמידים האלה שמורה הזכות גם להגיע ולקבל את התקציב שמגיע להם.

רחל אברמזון: לכן אני גם רוצה להתייחס לדבריה של אביבית, אני לא יודעת אם אמרו נגמרו השעות וכו'.

רחל אברמזון: כפי שאת אמרת, גבירתי היושבת ראש, אין כאן בעיה של תקציב.

רחל אברמזון: אני אחזור ואומר, כל תלמיד שתימצא לו זכאות וכל תלמיד שגם מגיע לפתחנו ואנחנו יודעים שקרתה תקלה בהמרת השעות עבורו, יקבל את מה שמגיע לו.

רחל אברמזון: זאת ההנחיה ואין בלתה.

רחל אברמזון: אז לא לעשות פרשנויות על פרשנויות ועל אמירות כי אם ילד היה זכאי לקבל 13 שעות ובוועדה נאמר לו 9.6 או 8.6 הוא יקבל 13 שעות.

אורלי פרומן: רחלי, אני רוצה רגע בנקודה הזו, כיוון שהיא עלתה כבר בדיונים קודמים, יכול להיות שיש פער בכל מיני נקודות קצה, ברשויות ובוועדות, כי הנושא הזה של אין תקציב, נגמר הסל, נגמרו השעות, אנחנו שמענו את זה.

אורלי פרומן: יכול להיות שזה לא נכון וזה לא צריך להיות ככה, אבל זה כנראה קורה.

אורלי פרומן: אז מה שאני מציעה זה פשוט לחדד באמצעותך בדיוק את מה שאת אומרת כרגע, לחדד עד אחרון המפקחים והמתי"אות בשטח, שיושבים עם ההורים, הן בוועדות השגה והן בוועדות האחרות, כדי שתקציב לא ימנע מילד לקבל את מה שמגיע לו בדין.

רחל אברמזון: את צודקת ואני רוצה לומר שבהתחייבות שלנו לבית המשפט חזרנו חזרה ואנחנו הוצאנו הנחיה ברורה, היא גם נמצאת בידי אותם נציגים שיושבים כאן, שיכולים תמיד לבוא ולומר – זה לא שהמשרד לא עשה.

רחל אברמזון: ואגב, אני רק רוצה לסבר את האוזן, העתירה התייתרה.

רחל אברמזון: זה לא שאנחנו הגענו לבג"צ ובג"צ קיבל את העתירה כלשונה.

רחל אברמזון: היו התחייבויות של משרד החינוך, משרד החינוך חזר והוציא הנחיות ברורות, כתובות, כתובות, הן הועברו לכל מי שנמצא גם איתנו בדיון, כך שאין מה להתבלבל.

רחל אברמזון: ברגע שאנחנו אמרנו שאף ילד לא ייפגע, זו לא אמירה של רחלי כי רחלי נחמדה, זאת הייתה התחייבות והיא נכתבה גם.

רחל אברמזון: היא נכתבה, שהוועדה חייבת לקבל החלטה ויכולה ורשאית, וזאת הסמכות שיש בידיה, לקבוע את היקף הסל.

רחל אברמזון: יחד עם זה אני רוצה לומר, בהגינות מלאה, לא תמיד הוועדה תקבע לשביעות רצון ההורה, זה בסדר.

רחל אברמזון: כאן זה נושא אחר לחלוטין.

רחל אברמזון: הוא לא אחד לאחד– באתי, ביקשתי, קיבלתי.

רחל אברמזון: לא.

אורלי פרומן: אוקיי, בואי תעברי הלאה לשאלות הבאות שעלו.

רחל אברמזון: רק רגע.

רחל אברמזון: לכן אני אמשיך ואדייק ואני אגיד, בתהליך שיבוץ, נכון לרגע זה, ושיבוץ הוא בדרך כלל בגין אותם תלמידים חדשים או תלמידים שעוברים ממסגרת למסגרת, יש לנו עדיין קושי והקושי נמצא באותו מקום שאני מציבה אותו.

רחל אברמזון: אותן ועדות חדשות, שמתקיימות, למשל, ועדות חריגים, הרי אחת הטענות הייתה: אל תגדירו מה זה חריגים מבחינת התאריך והמועד.

רחל אברמזון: אבל כולנו מבינים שאם תלמיד מגיע היום, היום, ברגע זה, וזה קורה, מגיע היום עם אבחון שבאמת מזכה אותו בשירותי חינוך מיוחדים ועכשיו צריך לבוא ולנסות למצוא מסגרת, אז כן, זה לוקח קצת זמן כי צריך להתאים את מה שהמערכת צריכה להנגיש עבור התלמיד.

רחל אברמזון: אני לא יכלה להגיד לכל רשות מקומית: לא משנה, איפה שיש תשבצו.

רחל אברמזון: לא, יש צורך של ילד וצריך להתאים את הצורך של הילד לתוך המסגרת הזאת.

רחל אברמזון: ואני לא יכולה להגיד לכל אחד: תיכנס לאן שבא לך.

רחל אברמזון: אז גם את זה צריך לקחת בחשבון ואנחנו עדיין לא סגרנו ועדות וכל תלמיד שיימצא זכאי אנחנו נלווה אותו גם ערב פתיחת שנת לימודים.

רחל אברמזון: אני אומרת וזה קורה.

רחל אברמזון: אין מה לעשות, אבל עדיין זה לא מאות, זה לא אלפים, זה 70 תלמידים שנמצאים היום בתהליך שיבוץ וכל אותם תלמידים שבכל רגע נסגרת בגינם הוועדה וההחלטה והם בוחרים ללכת למסגרת של חינוך מיוחד.

רחל אברמזון: אנחנו נלווה את זה יד ביד.

רחל אברמזון: אז מאוד חשוב לי.

רחל אברמזון: עוד נקודה אחת שאני ממש מבקשת לחדד אותה ולהגיד.

רחל אברמזון: אני חושבת שהאמירות האלו לגבי איך המערכת תופסת את המשפחות, אני לא רוצה להגיע למקום הזה וזה לא שיח שמתנהל, בוודאי לא בשותפות שמתקיימת בין אנשי המקצוע לבין ארגוני ההורים והנציגויות.

רחל אברמזון: אני עם כבוד מאוד גדול נמצאת שם, לא כרחלי, שוב, אני ממש מבקשת, אני לא מגיעה ברמה האישית, אלא אני מייצגת כאן אנשי מקצוע רבים, טובים ונפלאים וזה תפקידי, לייצג אותם.

רחל אברמזון: אז להגיד שהמערכת כולה מתייחסת בחוסר כבוד למשפחות וכו', אני ממש מבקשת שדברים כאלה יימחקו, או לפחות שנביע את האמירה שלנו.

רחל אברמזון: כשאנחנו באים לדבר על זה שסייעת לא תגיע לביתו של התלמיד, אז קודם כל מותר גם להיות חלוקים בדעות וזה בסדר, ואם צריך לכנס אותנו לשולחן נוסף ולדיון נוסף, בואו, נדבר על זה.

רחל אברמזון: יכול להיות שאנחנו נצליח לשכנע ויכול להיות שהצד השני ישכנע.

רחל אברמזון: אז בואו רגע, נבוא למקום הזה עם איזשהו כבוד הדדי, שאומר רגע, כי ההתייחסות היא לא לתלמידים המשולבים ולאוכלוסיית החינוך המיוחד, אני מתייחסת לדבר הזה כאל מערכת כוללת וכשהמערכת באה לטפל בסוגיה כזו או אחרת, היא לא מתייחסת רק לילדי החינוך המיוחד, ממש לא.

רחל אברמזון: היא מערכה מאוד גדולה.

רחל אברמזון: אני לא חושבת שיש הבדל בין ילדי החינוך המיוחד בבתים שלהם לכלל החברה בישראל, ממש לא.

רחל אברמזון: אבל אני שוב חוזרת ואומרת, עלתה סוגיה של כניסת הסייעת לבתים שלא בנוכחות.

רחל אברמזון: הצפתם והעליתם היום את העניין האם בגיל 15, נער בגיל 15, כן אפשר, לא אפשר, לא יודעת.

רחל אברמזון: בואו נתכנס, אמרנו, נתכנס ונדבר.

רחל אברמזון: זה עדיין לא אומר שאמרנו כן.

רחל אברמזון: אז תודה לכם.

אורלי פרומן: תודה.

אורלי פרומן: אני ממש מתנצלת בפני הרבה אנשים שחיכו בזום, אנחנו לא יכולנו את כולכם לשמוע, אבל כמובן נשמח לקבל גם בכתב לוועדה.

אורלי פרומן: אני רוצה לסיכום, שוש, רחלי, מירי, כל מי שבמשרד החינוך שם, עלו לא מעט נושאים שאתם צריכים לבדוק.

אורלי פרומן: קודם כל את הנושא של נוכחות מבוגר בבית כאשר הסייעת נמצאת.

אורלי פרומן: מצד אחד אנחנו מברכים על זה שהסייעת או המשלבת יכולה להגיע לבית הילדים, אנא, שבו חזרה בשולחן העגול, העלו את כל הסוגיות, יכול להיות שצריך לעשות איזושהי הבחנה במוגבלויות השונות.

אורלי פרומן: שבו ותנסו לפתור את הבעיה.

אורלי פרומן: אין ספק שמוקד חינוכי בבית הספר הוא תמיד פתרון יותר טוב, מבחינתי שכל הילדים יגיעו לבית הספר, צריך רק לראות שאכן המוקד הזה ערוך, גם מבחינת לוחות זמנים, עם הסעות, כל מה שכרוך בהפעלת מוקד כזה.

אורלי פרומן: יש ספריות, יש מעבדות, יש מספיק מקומות ברחבי בתי הספר כדי להפוך מוקד לימודי נגיש, נכון וטוב.

אורלי פרומן: אני רוצה לגעת בנושא של מרחבי הכלה.

אורלי פרומן: אני מבקשת למעקב של הוועדה, לפתור את הבעיה התקציבית, כי אותם 250 מרחבי הכלה שצריכים להיבנות בשנת הלימודים תשפ"א צריכים להיבנות וצריך למצוא לזה את הפתרון.

אורלי פרומן: כל הנושא של סייעות שצריכות להיספר בקפסולה וכל הילדים שמשתלבים השתלבות חלקית, אם יש קפסולה והילד מגיע רק למספר שעות או למספר ימים, לראות שאנחנו לא מפספסים את ההשתלבות החלקית הזאת כתוצאה מגודל של הקבוצה.

אורלי פרומן: אני רוצה לחזור על מה שאמרה נעם מאיגוד הפסיכולוגים על הנושא של התמיכה למורים בחינוך הרגיל.

אורלי פרומן: אנחנו יודעים שזה מפתח מאוד מאוד חשוב להצלחת ההכלה של הילדים עם הצרכים המיוחדים ולראות איך אנחנו באמת ממסדים את השעות האלו כחלק מהתהליך של המורים במהלך השבוע.

אורלי פרומן: זה סוג של ליווי קבוע, עד שירגישו מספיק איתנים וחזקים כדי להכיל את הילדים כמו שאנחנו רוצים שילדים ירגישו ושהמורים ירגישו.

אורלי פרומן: לגבי הנושא של בחינות הבגרות, לא נפתח כרגע את הדיון.

אורלי פרומן: דנו בזה בתקופת הקורונה.

אורלי פרומן: בחינות בגרות ובחינות שוטפות, דרכי היבחנות, הן מאוד משמעותיות.

אורלי פרומן: כשיש בחינה בזום לא כל הילדים יכולים להיבחן בדרך הזאת וזה חייב להילקח בחשבון.

אורלי פרומן: הנושא של התיווך החברתי.

אורלי פרומן: שמענו את זה מהרבה מאוד הורים, שבתקופה הארוכה של הסגר בקורונה ושל הלמידה בזום הילדים האלה היו מאוד, חברתית.

אורלי פרומן: ביחד עם מנהלי בתי הספר אני משוכנעת שאפשר למצוא לזה מענה הולם.

אורלי פרומן: הוזכר פה על ילדים באזורים מוגבלי קורונה.

אורלי פרומן: אני משערת שזו החלטה שלכם, משרד החינוך עם משרד הבריאות, אבל קחו את זה לתשומת ליבכם.

אורלי פרומן: בוודאי כל הנושא של שקיפות והנגשת מידע להורים, מאוד מאוד חשוב, במיוחד בימים כאלה, שאין לימודים סדירים בבתי הספר.

אורלי פרומן: גני הילדים שלא מתוקצבים בסל מוסדי.

אורלי פרומן: רחלי, קחו את זה, תבדקו את מה שאביבית פה העלתה.

אורלי פרומן: כמובן הנושא של עובדי הוראה בסיכון, זה נכון לכלל המערכת, איך אנחנו מתמודדים איתם.

אורלי פרומן: עלו עוד נושאים ואני מקווה שרשמתם כמוני את כל ההערות, כל אלה, רובן צריכות להיפתר עד תחילת שנת הלימודים.

אורלי פרומן: נושא שאני אבקש להעלות, שתעלו אתם לדיון, אני אשמח לקיים על זה גם דיון בוועדה, זה סייעות משלבות בשעות הצהרונים.

אורלי פרומן: זו לא בעיה חדשה, היא לא ספציפית לתקופת הקורונה, אבל היא אכן בעיה.

אורלי פרומן: ילד רגיל במערכת החינוך שזכאי לשילוב זכאי גם לצהרון.

אורלי פרומן: השאלה היא איך אנחנו ממשיכים ומלווים אותו כדי שיקבל את המענה החינוכי המתאים גם שם.

אורלי פרומן: אני יכולה רק לקוות שהלימודים יתקיימו כסדרם ככל שניתן במערכת החינוך הרגילה, כי יש לה השפעה ישירה על הלמידה של הילדים המשולבים, אבל תשומת לב, הם בלב כולנו, אני רוצה שירגישו כחלק אינטגרלי ממערכת החינוך, אבל יקבל ואת המענים הספציפיים שמגיעים להם כדי להרגיש כמו כולם ולהצליח כמו כולם ולהשתלב חברתית כמו כולם.

אורלי פרומן: המחויבות שלנו, ואני יודעת של כל אנשי החינוך, היא לכל ילדי ישראל, לכל אחד ואחת כחלק מילדי מערכת החינוך.

אורלי פרומן: אני רוצה להודות בהזדמנות הזו לכל אנשי החינוך בשטח, לאנשי השלטון המקומי והרשויות המקומיות ולאנשי משרד החינוך.

אורלי פרומן: אני יודעת שזאת תקופה מאוד מאוד קשה גם ככה, תמיד עושים לילות כימים בתקופת ההיערכות לפתיחת שנת הלימודים, קל וחומר עם המגבלות שחלות על כולנו בעקבות הקורונה.

אורלי פרומן: אני רוצה להודות לכם ובאמצעות

אורלי פרומן: כם לכל אנשים שעובדים איתכם ולאחל לכולנו שנת לימודים מוצלחת ומי ייתן שתיעלם הקורונה במהרה מחיינו ונגיע כל יום לגן הילדים, לבית הספר עם חיוך גדול ובאושר לפגוש אחד את השני.

אורלי פרומן: תודה רבה.

אורלי פרומן: תמה הישיבה.