ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 23, פרוטוקול מספר 55, 2020-08-26 09:00

מרב מיכאלי: בוקר טוב לכולן ולכולם.

מרב מיכאלי: אני שמחה לפתוח את ישיבת וועדת החינוך היום יום רביעי, ו' באלול התש"פ, 26.08.2020 בנושא המאוד, ואני יכולה להכביר עוד כמה מאוד, חשוב של התמודדות מערכת החינוך, האומנם התמודדות, עם הסוגייה הכל כך אקוטית, קשה וכואבת של אלימות כלפי נשים, כלפי נערות וכלפי ילדות.

מרב מיכאלי: בסוגריים נגיד כלפי ילדים כי אנחנו יודעות ויודעים, אנחנו יותר יודעות את זה מיודעים צריך להגיד, שעד גיל עשר פחות או יותר ילדים בנים נפגעים פגיעה מינית כמעט כמו בנות, באותם אחוזים, אחר כך החיים מובילים אותם לכיוונים שונים.

מרב מיכאלי: בנות הרבה פעמים נשארות חשופות לפגיעה.

מרב מיכאלי: בנים המסלול שלהם משתנה.

מרב מיכאלי: החברה שלנו לא פתוחה בכלל, ולא מסוגלת בכלל לדבר בצורה כנה ואמיתית על פגיעה מינית בבנים, על פגיעה מינית בגברים, על המשמעויות של הדבר הזה לחברה שלנו, לתרבות שלנו ולמדינה שלנו.

מרב מיכאלי: אבל לפחות, ברוך השם, על פגיעה מינית בילדות, נערות ונשים אנחנו כבר מדברות ומדברים כמה וכמה שנים.

מרב מיכאלי: השאלה היא האם מערכת החינוך ערוכה להתמודד עם המשמעויות ועם ההשלכות ועם האלימות הזאת עצמה?

מרב מיכאלי: אני רוצה ברשותכם לפתוח בסיפור.

מרב מיכאלי: יושבת כאן איילת רזין היועצת המשפטית הנוכחית של מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית.

מרב מיכאלי: בשנת 1996 אני התחלתי לעבוד עבור מרכזי הסיוע, אז קראו להם מרכזי הסיוע לנפגעות אונס.

מרב מיכאלי: בשנות ה-90 בישראל לא דיברו על אונס.

מרב מיכאלי: לא דיברו על פגיעה מינית.

מרב מיכאלי: וודאי שלא הייתה לגיטימציה להתלונן.

מרב מיכאלי: וודאי שלא הייתה לגיטימציה להיחשף, ואחד הדברים שעשינו בקמפיין המאוד גדול ששינה את המציאות הזאת לשמחתי, זה נפגשתי עם מי שהיה אז שר החינוך, זבולון המר המנוח.

מרב מיכאלי: ניסינו להסביר לו ולשכנע אותו כמה חשוב ודחוף להכניס לתוכנית הלימודים באופן גורף, באופן רוחבי, כלומר לאורך ולרוחב, את התוכנית לשווין בין המינים, שהייתה כתובה אז על ידי שפ"י במשרד החינוך יחד עם מרכזי הסיוע לנפגעי ונפגעות תקיפה מינית.

מרב מיכאלי: תכף נשמע מה כן קורה.

מרב מיכאלי: אין ספק שמערכת החינוך, משרד החינוך, מינה ממונה על שוויון מגדרי – אושרה לרר שעושה את זה כבר הרבה מאוד שנים ונשמע ממנה גם בהמשך.

מרב מיכאלי: אבל, להגיד שבאופן גורף יש תוכנית לשוויון בין המינית ולהתמודדות עם אלימות מגיל גן ועד סוף בית הספר – התשובה היא לא.

מרב מיכאלי: לא יאמן שאנחנו 26 שנה אחרי וזה לא קרה עדיין.

מרב מיכאלי: אני רוצה לבקש מיוזמת הדיון ח"כ עינב קאבלה לפתוח, ואחר כך כמובן קטי שטרית שעכשיו עומדת בראש וועדת המשנה למצוקה של נערות.

מרב מיכאלי: בבקשה עינב.

עינב קאבלה: תודה רבה מ"מ יו"ר ח"כ מירב מיכאלי.

עינב קאבלה: קודם כל אני רוצה להגיד תודה רבה ליו"ר הוועדה רם שפע שהכיר בחשיבות הדחיפות של הנושא והסכים, והנה אנחנו כאן עורכים את הדיון היום ממש בסמוך לפנייה שלי.

עינב קאבלה: תראו, כמו שפתחה מירב, אירוע האונס באילת הוא אירוע שכששמענו עליו ודווחנו עליו באמצעי התקשורת, אני חושבת שגם אותנו כמבוגרות ומבוגרים הוא תפס במקום נורא עמוק וטלטל את הנפש.

עינב קאבלה: שאלתי את עצמי, ואני שואלת את עצמי, מה מרגישים ילדים וילדות שנחשפים למידע?

עינב קאבלה: מה מרגישים נערים ונערות שנחשפים למידע הזה בצורה הכי פתוחה?

עינב קאבלה: זה טוב שהיא פתוחה כי זה תפקידם של אמצעי התקשורת, אבל איפה המקום של משרד החינוך גם בחופשת הקיץ וגם בחופשות החגים ובכל חופש שהוא?

עינב קאבלה: הם עדיין בתוך מערכת החינוך.

עינב קאבלה: אני חושבת שמשרד החינוך לא יכול להיות מנותק מהאירועים, ודווקא בגלל עוצמת המקרה היה נכון ועדיין נכון שבתי הספר ומסגרות החינוך ידעו לתווך את האירוע הזה, חס וחלילה אירועים אחרים שנקווה שחלילה לא יקרו.

עינב קאבלה: יש להעביר מידע לא רק לתלמידים בגילאים המתאימים, אלא גם להורים בכל הגילאים, כדי שאם ילד נחשף, וילדים נחשפים לאירועים האלה, מה הם התכנים הנכונים?

עינב קאבלה: איך להסביר?

עינב קאבלה: אם יש שאלות, איך להתמודד איתם?

עינב קאבלה: לא כל הורה יכול מעצמו לחשוב מהי הדרך הנכונה.

עינב קאבלה: הוא יכול להשתמש באינטואיציה הטבעית שלו, וזה דבר שאני מאוד מאמינה בו, אבל זה לא פותר את משרד החינוך להידרש על זה ולתת מענה אמיתי גם בזמן אמת.

עינב קאבלה: על כן אני חושבת שאנחנו חייבים לדרוש ממשרד החינוך את הפונקציות האלה שידעו לעשות את הממשק הנכון גם עם ההורים וגם עם התלמידים בעתות משבר כאלה.

עינב קאבלה: אני קוראת לזה משבר כי זה משבר חברתי.

עינב קאבלה: האירוע הזה הוא לא עוד אירוע, זה משבר חברתי.

עינב קאבלה: דבר נוסף, ואת נגעת בזה, חייבים להכניס, מעבר לאירוע הספציפי הזה, לתוכנית הלימודים בצורה גורפת, רחבה, שיטתית וקבועה תכנים מתאימים למניעת אלימות מינית ולשוויון מגדרי.

עינב קאבלה: הדברים האלה קשורים והם לא דברים נפרדים.

עינב קאבלה: זה צריך להיות רציף וזה צריך להיות בכל הגילאים.

עינב קאבלה: את עוד מספרת שזה התחיל כדרישה לפני הרבה שנים, והנה אנחנו פה יושבים כולנו.

עינב קאבלה: אני בטוחה שנשמע את כולם וכולן פה חושבים שזה לא מספיק מה שקיים, ואם קיים.

עינב קאבלה: זה לא מספיק לגמרי, ולא נותן מענה הולם.

עינב קאבלה: עובדה שחלק מהמעורבים בפרשה הזו נמצאים במערכת החינוך או יוצאי מערכת החינוך.

עינב קאבלה: אז מה זה אומר עלינו?

עינב קאבלה: מה זה אומר על מערכת החינוך שלנו?

עינב קאבלה: אנחנו לא יכולים לתת לזה לעבור ככה בעוד דיון שלא יהיה בו, אגב לדעתי אם צריך לעשות מעקב אחרי הדבר הזה, לדרוש תשובות, אנחנו לפני פתיחת שנת לימודים אני לא חושבת שהדבר הזה צריך להיות נתון רק ליוזמות של הורים או של רשויות מקומיות או של בתי ספר מקומיים.

עינב קאבלה: זה צריך להיות בכל רחבי הארץ בצורה ברורה, מפוקחת ומבוצעת על ידי משרד החינוך.

עינב קאבלה: יצא לי לדבר עם אמא, במקרה על משהו אחר, ואז היא אומרת שהיא בדיוק כותבת לבית הספר: חשבתי שהם יפנו אלינו.

עינב קאבלה: קיבלתי מכתב על פתיחת שנת לימודים וקורונה וזה חשוב, ואני כותבת להם שהם חייבים לשלוח להורים גם מידע על מה שקרה באילת.

עינב קאבלה: ואני חושבת שזה כמכלול, אנחנו כחברות וחברי כנסת אסור לנו לעזוב את הנושא.

עינב קאבלה: אנחנו חייבים להמשיך ולבדוק, ולוודא שמשרד החינוך נותן מענה בשני ההיבטים שציינתי.

עינב קאבלה: תודה רבה.

מרב מיכאלי: תודה רבה ח"כ קאבלה.

מרב מיכאלי: האונס המחריד באילת הוא בפירוש לא מקרה בודד.

מרב מיכאלי: זה מה שאנחנו צריכות וצריכים להבין.

מרב מיכאלי: הוא מקבל עכשיו הרבה מאוד תשומת לב כי הוא באמת מחריד באופן קיצוני, וגם כי הנערה שעברה אותו מפגינה אומץ לב יוצא דופן.

מרב מיכאלי: היא הלכה והתלוננה ולא מתכוונת לוותר צריך להגיד.

מרב מיכאלי: אנחנו רואות פעמים רבות במקרים של אונס קבוצתי שבגלל שהנערות לא מסוגלות לעמוד במה שדורש ההליך המשפטי והליך החקירה, אז הם פשוט נעלמים מהאופק שלנו ומהתודעה שלנו.

מרב מיכאלי: אבל הם קורים הרבה יותר ממה שאנחנו יודעות ויודעים, ונערות חשופות לאלימות בצורה בלתי רגילה.

מרב מיכאלי: ממה שאנחנו רואות הכי הרבה ממערכת החינוך לצערי בהקשרים של נערות, זה מאבק על אורך המכנסיים שמותר או אסור להגיע איתו לבית הספר.

מרב מיכאלי: מערכת החינוך עצמה מסמנת את התלמידות שלה כאובייקט מיני ומתווכחת איתם על אורך המכנסיים שלהם.

מרב מיכאלי: זה הדבר המרכזי שאנחנו מקבלות החוצה ממערכת החינוך בהקשרים האלה.

מרב מיכאלי: ח"כ קטי שטרית כמו שאמרתי, זה לא מכבר הפכה ליו"ר וועדת המשנה לטיפול בנערות בוועדה לקידום מעמד האישה.

מרב מיכאלי: בוקר טוב.

קטי קטרין שטרית: תודה מירב, תודה עינב.

קטי קטרין שטרית: אני חושבת שהנושא הזה הוא באמת חשוב.

קטי קטרין שטרית: בצד הדאגה ובצד הזעזוע שלנו יש לי חרדה מסוימת שהנושא הזה יכול להיעלם ולהתמוסס.

קטי קטרין שטרית: עבר עוד יום ועוד יום וכבר לא מדברים על זה.

קטי קטרין שטרית: אולי לא מדברים על זה כי זה לא מספיק, יכול להיות שזה לא מספיק מעניין, ואולי זאת הבעיה העיקרית כי זה חייב להיות מעניין.

קטי קטרין שטרית: זה חייב להטריד כל בית ובית.

קטי קטרין שטרית: הסיפור המזעזע באונס באילת הופך מטריד עוד יותר לאחר שמגלים שעל פי הנתונים של מרכזי הסיוע בישראל, כ-60% מפגיעות מינית מתרחשות מתחת לגיל 18.

קטי קטרין שטרית: מדובר באיום ממשי על שלום הילדים שלנו.

קטי קטרין שטרית: המקרה המחריד שבו הדיווחים מגיעים למספר דו- ספרתי של מעורבים בגירים וקטינים, מעורר תהיות כיצד זה ייתכן שאף אחד מאותם אנסים לא הפעיל שיקול דעת עצמאי והבין שמדובר במעשה נבלה?

קטי קטרין שטרית: כ-20 שנה לאחר חקיקת חוק הטרדה מינית ומדו"ח מבקר המדינה שהתפרסם בנושא רק במאי האחרון, עולה כי הציבור לא הפנים.

קטי קטרין שטרית: הציבור לא הפנים מהי הטרדה מינית.

קטי קטרין שטרית: זה לא רק שזה עניין חוקי, זה גם עניין ערכי ותודעתי.

קטי קטרין שטרית: להערכתי יש לפעול בשלושה מישורים כדי למגר את התופעה הנוראה של אונס ותקיפות מינית, ולהשאיר עולם בטוח יותר לדורות הבאים שלנו.

קטי קטרין שטרית: האחד, מניעה.

קטי קטרין שטרית: האחריות על חינוך לכבוד הדדי ומיניות בריאה מוטלת גם על ההורים.

קטי קטרין שטרית: אנחנו לא מזכירים את ההורים, אבל גם עליהם מוטלת האחריות.

קטי קטרין שטרית: גם מערכת החינוך לא יכולה להתעלם לחלוטין מהנושא.

קטי קטרין שטרית: אין וואקום.

קטי קטרין שטרית: אם בני נוער לא ילמדו ממבוגרים שהם סומכים עליהם, הם ימצאו מקורות מידע אחרים ומפוקפקים.

קטי קטרין שטרית: כיו"ר וועדת המשנה לנערות וצעירות בסיכון, פניתי ביום חמישי האחרון לראש הממשלה ושר החינוך בבקשה להכניס לתוכנית הלימודים לימודי חובה לחינוך למיניות בריאה ולמידה של החוק למניעת הטרדה מינית.

קטי קטרין שטרית: זה קריטי כדי להגן על הבנות שלנו וגם כדי לשמור על הבנים שלנו.

קטי קטרין שטרית: שר החינוך הביע מוכנות לעודד תוכנית לימודים.

קטי קטרין שטרית: אני קיבלתי תשובה ממנו שהוא אמר שהוא מוכן, והוא יעודד תוכנית לימודים כזו ואני מודה לו על כך.

קטי קטרין שטרית: אני אתעקש על כך שהתוכנית תהיה כלולה בלימודי חובה ולא לימודי רשות.

קטי קטרין שטרית: לא רק אם יש שעה פה ושעה שם, אז בואו נכניס את זה.

קטי קטרין שטרית: בנוסף, ביקשתי לחזק את המערך הממונה על הטיפול בהטרדות בבתי הספר, ולהקנות ידע ותוכנית פעולה אחידה ליועצות החינוכיות.

קטי קטרין שטרית: תבינו, היום בכל חברה ובכל ארגון שמים ממונה על הטרדה מינית, אבל אין את זה בבתי ספר.

קטי קטרין שטרית: גם בבתי ספר יש היום הטרדות מיניות.

קטי קטרין שטרית: אנחנו צריכים לאפשר לאותן בנות או לאותם בנים שמרגישים שמטרידים אותם מינית להגיע ולדבר.

קטי קטרין שטרית: כמובן שצריך להקצות לזה גם משאבים, גם שעות וכולי.

קטי קטרין שטרית: טיפול.

קטי קטרין שטרית: למענה המהיר לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית יש חשיבות עליונה.

קטי קטרין שטרית: המענה המהיר הוא קריטי פה.

קטי קטרין שטרית: בתשובה לשאילתה שהגשתי אמר סגן שר הבריאות יואב קיש כי הנהלים שנוגעים לתפעול החדרים האקוטיים המטפלים בנפגעי תקיפה מינית יעודכנו.

קטי קטרין שטרית: שני חדרים נוספים אמורים להיפתח בקרוב והמרכזים הקיימים, בהם המרכז באילת, יותאמו גם לטיפול בקטינים - -

מרב מיכאלי: אני פשוט, את יודעת, זה לא קשור למערכת החינוך אז בואי רגע, את יודעת - -

קטי קטרין שטרית: כן, אני ממשיכה.

קטי קטרין שטרית: זה חשוב לי גם - -

מרב מיכאלי: אבל אנחנו רוצות להגיע גם למשרד החינוך, אז בואי נתרכז במה שקשור למערכת הזאת - -

קטי קטרין שטרית: אין שום בעיה, אני ממש עוד דקה מסיימת.

קטי קטרין שטרית: כמובן שעבודות שירות ועונש, ואנחנו צריכים לדבר על זה כעונש חינוכי, זה עונש מגוחך.

קטי קטרין שטרית: לא נותנים עבודות שירות, צריך להתחיל מאסרים.

קטי קטרין שטרית: את המקסימום שאפשר.

קטי קטרין שטרית: כחברת כנסת, כאמא וכאשת חינוך, אני מאמינה שלחינוך יש מקום מרכזי בעיצוב התרבות והנורמות ההתנהגותיות, וכמובן יחד עם חבריי אמשיך לפעול לסביבה בטוחה יותר, ולעדכן אתכם כמובן בהתפתחויות שאנחנו נעשה גם בוועדת המשנה וגם מול מערכת החינוך.

קטי קטרין שטרית: תודה רבה.

קטי קטרין שטרית: דיון מאוד מאוד חשוב בעיניי.

מרב מיכאלי: תודה רבה ח"כ שטרית.

מרב מיכאלי: אני רוצה להתווכח איתך רק על דבר אחד.

מרב מיכאלי: אני חלוקה עלייך לגמרי שהציבור לא הפנים מה זה הטרדה מינית.

מרב מיכאלי: כולם היום יודעות ויודעים מה ההבדל בין חיזור לגיטימי לבין הטרדה מינית.

מרב מיכאלי: מה הם יחסי מין מבחירה - -

קטי קטרין שטרית: בצידה של הפנמה צריך להיות גם יישום - -

מרב מיכאלי: -- הבעיה היא שיש מציאות שמאפשרת למרות הידיעה.

מרב מיכאלי: את יודעת, זה כמו שתגידי שאנשים לא הפנימו מה זה שוד.

מרב מיכאלי: אוקיי?

מרב מיכאלי: הם יודעים מה זה שוד, והם עושים את זה בכל זאת כי הם מרגישים שהם יכולים להרשות לעצמם.

מרב מיכאלי: בתחום הפגיעה המינית לצערי המרחב שבו גברים מרגישים שהם יכולים להרשות לעצמם לעשות את זה הוא מרחב עצום ובלתי מתקבל על הדעת.

מרב מיכאלי: זה נוגע גם לאכיפה כמו שאמרת, אבל לא פחות מזה לחינוך ובשביל זה התכנסנו.

מרב מיכאלי: ח"כ יוראי להב- הרצנו.

יוראי להב-הרצנו: ראשית כל, אני רוצה לברך אותך, את חברתי עינב קאבלה על הדיון החשוב הזה.

יוראי להב-הרצנו: אני חושב שצריך לפתוח במושכלות היסוד כי האירועים האחרונים גרמו לנו להבין שיש שוב צורך לתקף אותם.

יוראי להב-הרצנו: זו היא זכות של כל אישה לחיים מלאים, שווים ומוגנים.

יוראי להב-הרצנו: חיים שהיא יוצרת ופועלת, והיא זכאית להגנה מפני אלימות.

יוראי להב-הרצנו: אני שב ומתקף את זה כי האירועים של אילת הראו לנו שלא מדובר בעשבים שוטים.

יוראי להב-הרצנו: אי אפשר לנתק אותם מהאירועים שהראו בקפריסין ובאיי נאפה.

מרב מיכאלי: חד משמעית.

יוראי להב-הרצנו: הם המשך ישיר והם אולי מגלמים את ההבנה שאין הבנה מלאה בזכות הבסיסית הזאת.

יוראי להב-הרצנו: כולנו מתרגשים ונרעשים כשיש תקיפה מינית, אבל זאת אולי נקודת הקצה או נקודת השיא של אותה אלימות.

יוראי להב-הרצנו: אני תוהה את עצמי למה לא לגדוע אותם מראשיתה?

יוראי להב-הרצנו: הצורך לגדוע את אותה אלימות מראשיתה הוא פשוט לוודא שהיא לא מתקיימת, לא קורית ולא באה לעולם וזה אמור לקרות במערכת החינוך.

יוראי להב-הרצנו: עם איילת רזין אנחנו כל הזמן מעלים את השיח של איך דואגים שנפגעות תקיפה מינית אחרי התקיפה מקבלות את הסיוע הנכון.

יוראי להב-הרצנו: זאת על מנת שנקודת השיא לא תהיה נקודת שיא ראשונה שאחריה טיפול לקוי של רשויות אכיפות החוק יגרמו להידרדרות ולאובדן שליטה נוספת על ידי אותה נפגעת.

יוראי להב-הרצנו: יושב פה גם איתי, יו"ר מועצת התלמידים והנוער הארצית הנבחר, וזו הזדמנות לברך אותו.

יוראי להב-הרצנו: אני חושב שזו הפעם הראשונה שאתה מגיע לוועדת החינוך פיזית, אז ברוך הבא לוועדה.

מרב מיכאלי: ברוך הבא איתי.

יוראי להב-הרצנו: ואולי שווה לשמוע מה התלמידים חושבים בנושא הזה והאם הם מרגישים שיש מוכנות או איזושהי הכרה בנושא של נפגעי ונפגעות תקיפה מינית במערכת החינוך.

יוראי להב-הרצנו: אבל שוב, הצורך לגדוע את האלימות, לוודא שהיא לא מגיעה אל העולם הוא שם במערכת החינוך.

יוראי להב-הרצנו: בתור אחרון חברי הכנסת שיצא ממערכת החינוך, אני מרגיש שאני לא זכיתי לשום חינוך שנוגע למה היא מיניות בריאה, איך מתמודדים עם אלימות ומה נחשב אלימות מינית.

יוראי להב-הרצנו: אני חושב שדווקא שם יש חשיבות גבוהה ומוגברת לגעת בסוגיות האלה, ולהביא חינוך נכון שימנע את התופעה הזאת בכלל מלקרות, או לפחות לצמצם את היקפיה בצורה דרסטית.

מרב מיכאלי: אדרבה ואדרבה.

מרב מיכאלי: ח"כ עופר כסיף.

עופר כסיף: כן תודה רבה באמת על הדיון המאוד חשוב הזה, זאת יוזמה מבורכת.

עופר כסיף: תודה לכל הדוברים הקודמים שאני מסכים עם כל מילה שנאמרה.

עופר כסיף: אני אוסיף רק דבר אחד בקצרה.

עופר כסיף: אני חושב שהבעיה המרכזית או הסיבה המרכזית לאלימות המינית היא השיח הפטריארכלי והחברה הפטריארכית.

עופר כסיף: אני חושב שאם אנחנו רוצים באמת לרדת לשורשם של דברים, אם אנחנו רוצים באמת למנוע מלכתחילה את האלימות הזאת, אנחנו צריכים קודם כל להבין מה הם המאפיינים של החברה הפטריארכלית.

עופר כסיף: חברה שבעצם מתייחסת לאישה כאל חפץ.

עופר כסיף: תפיסה שמתייחסת ושיח שמתייחס, אגב לא תמיד בזדוניות, וזאת אולי הבעיה – שזה נתפס כטבעי.

עופר כסיף: כאשר מדברים והיו"ר הזכירה את הנושא של אורך המכנסיים, זה בדיוק חלק מזה.

עופר כסיף: הרי מה עומד בבסיס התפיסה הזאתי שנערה או ילדה צריכות להתלבש באופן מסוים?

עופר כסיף: זאת התייחסות לאותה נערה כאל חפץ ולא כאל סובייקט שבוחר באופן חופשי איך הוא רוצה להתלבש, אלא אובייקט שקובעים לו את ההתנהגות, את הלבוש וכן הלאה.

עופר כסיף: שם צריך לגדוע את זה.

עופר כסיף: אני פניתי גם ליו"ר הועדה, ואני גם מעלה את זה פה כהצעה שבמסגרת הועדה שלנו תוקם ועדת משנה שזה יהיה הנושא שלה.

מרב מיכאלי: רעיון מצוין.

עופר כסיף: ועדת משנה לחינוך מיני או לטיפול בבעיה של אלימות מינית בקרב נוער.

מרב מיכאלי: רעיון ממש מצוין, באמת.

מרב מיכאלי: אגב מותר לציין שאני מסכימה עם דברייך, לכן פתחתי ואמרתי שהדבר שאנחנו חייבות וחייבים להיאבק עליו הוא תוכנית חינוך לשוויון בין המינים.

מרב מיכאלי: זה הכל מתחיל ונגמר בשוויון, אין בכלל שאלה.

מרב מיכאלי: אנחנו יודעות את זה.

מרב מיכאלי: פגיעה מינית על כל הרצף שלה היא פשע של כוח.

מרב מיכאלי: מי שיש לו כוח יכול להפעיל את הכוח הזה על מי שיש לה פחות כוח.

עופר כסיף: כן, אני מסכים.

עופר כסיף: את עכשיו מזכירה לי משהו - -

קטי קטרין שטרית: לצערנו לוקחים את זה רק לקטע של שוויון בתוך מקום עבודה, או שוויון כזה.

קטי קטרין שטרית: אף אחד לא מדבר על - -

עופר כסיף: נכון.

עופר כסיף: על המהות.

קטי קטרין שטרית: על השוויון האמיתי.

מרב מיכאלי: אנחנו מדברות הרבה שנים אומנם, אבל צריך עוד ליישם.

עופר כסיף: חד משמעית.

עופר כסיף: דרך אגב, מה שאומרת מירב זה מזכיר לי שאחת מהפמיניסטיות החשובות בארה"ב, קתרין מקינון, למעשה דחפה והצליחה במידה מסוימת להשיג בחוק האמריקאי, ואולי צריך לחשוב איך אנחנו מכניסים את זה פה בשותפות כמובן.

עופר כסיף: צריך לחשוב, אני לא אומר שיש לי איזה - -

מרב מיכאלי: אני כבר מפנה אותך להצעת החוק שלי למניעת כפייה מינית.

מרב מיכאלי: אני אדבר על זה בהרחבה בהמשך.

עופר כסיף: מצוין, אבל אני התייחסתי למה שמאוד מעניין שגם מקינון יחד עם עוד פמיניסטית בשם אנדריאה דבורקין עשו ביחד.

עופר כסיף: הם הפכו במידה מסוימת את פשעי המין כנגד נשים לפשעי שנאה.

עופר כסיף: כי מה ההגדרה של פשע שנאה?

עופר כסיף: פשע שנאה זה כאשר - -

קטי קטרין שטרית: בדרך כלל בין עמים.

עופר כסיף: -- כן, אבל פשע שנאה על פי ההגדרה זה פגיעה באדם כלשהו בשל זהותו.

עופר כסיף: זאת יכולה להיות כמו שאת אומרת לאומית, אתנית, דתית ולכן גם פשיעה מינית יכולה בהחלט, צריך לחשוב איך היא יכולה להיכנס תחת הקטגוריה של פשע שנאה.

מרב מיכאלי: נכון.

עופר כסיף: פשע שנאה שמכוון כלפי אנשים בגלל זהותם.

עופר כסיף: או זהותם הנשית או הלהטב"ית.

קטי קטרין שטרית: זה ממש, אני לא רואה אפילו הבדל.

עופר כסיף: דרך אגב בחוק הישראלי לפשע שנאה יש גם סנקציות יותר קשות.

מרב מיכאלי: אני מפסיקה את הדיון הזה ברשות

מרב מיכאלי: כם כי מה שהתכנסנו כאן זה כדי למנוע תקיפה מינית.

עופר כסיף: ברור.

מרב מיכאלי: אנחנו יכולות לדבר על ההגדרות האלה, אבל לענייננו כאן זה לדבר על מערכת החינוך ועל האופן שהיא פועלת אם בכלל כדי למנוע פגיעה מינית ולהתמודד איתה כאשר היא לצערנו קורית.

מרב מיכאלי: שלום לח"כ יאיר גולן, ח"כ תהילה פרידמן היא בזום מחכה, אז נשמע אותה קודם ואז נעבור סוף סוף למשרד החינוך.

מרב מיכאלי: בוקר טוב ח"כ פרידמן בבידוד.

מרב מיכאלי: איך בבידוד?

תהלה פרידמן: בודד.

תהלה פרידמן: בוקר טוב.

תהלה פרידמן: תודה על הדיון ברכות לעינב על היוזמה הבאמת מאוד חשובה.

תהלה פרידמן: כבר אמרו הרבה, אז אני רוצה להוסיף רק כמה נקודות ממש קצרות.

תהלה פרידמן: יש בתי ספר שעושים היום גם הדרכות הורים.

תהלה פרידמן: זאת אומרת שהם מאפשרים להורים גם סוג של הדרכות.

תהלה פרידמן: זה גם דבר שצריך לחשוב איך מרחיבים אותו כי המשולש הזה של הורים, בית ספר וילדים הוא בסוף המשולש.

תהלה פרידמן: לא לדבר על זה שהרבה מהתופעות, שהצפייה בפורנו, יש הרבה דברים שמתרחשים במרחב הביתי ולא במרחב הבית ספרי.

תהלה פרידמן: ההשפעות שלהם אחר כך יכולות להיות במרחב הבית ספרי, אבל בקיצור צריך להכניס את הדרכות ההורים למשוואה.

תהלה פרידמן: היום יש בתי ספר להורים, אבל הם פרטיים ומאוד יקרים.

תהלה פרידמן: צריך לחשוב איך הופכים את זה למשהו נגיש יותר.

תהלה פרידמן: מגזרים.

תהלה פרידמן: אני חושבת שהדיון פה מתמקד במגזר הכללי וצריך לתת תשומת לב מיוחדת לעולם הדתי וההתמודדות שלו, כי הרבה פעמים זה נוח למערכת הדתית להתחמק, למערכת החרדית בוודאי.

תהלה פרידמן: בערבי אני לא יודעת מה קורה.

תהלה פרידמן: זה שפות שונות, סוג התמודדות אחר וגם שם חייבים ממש לאכוף את זה כחובה.

תהלה פרידמן: וזאת הנקודה הבאה – הסיפור של החובה ולא רשות ולא שיעורי חינוך.

תהלה פרידמן: איך זה הופך להיות כמו תחום דת, כמו כל תחומי הדת במשרד החינוך שהוא חובה מההתחלה ועד י"ב?

תהלה פרידמן: צריך לחלק פה בין הקצר טווח לארוך טווח.

תהלה פרידמן: זאת אומרת, מה שאנחנו מדברים על לימודי חובה ומתמשכים וזה, זאת התמודדות כזאת נמשכת.

תהלה פרידמן: מול אירוע כמו האונס באילת זה מובן שחייבת להיות איזושהי עצירה והתייחסות ספציפית.

תהלה פרידמן: שמעתי על עיר במרכז הארץ שהחליטה שאת היום השני הלימודים היא תקדיש כולו לנושא יחסים בין המינים, וזה נראה לי החלטה ראויה לאור זה שזה באמת סוג של פיגוע טרור הסיפור הזה של האונס באילת.

תהלה פרידמן: הדבר האחרון זה איזשהו רעיון שאני משתעשעת בו.

תהלה פרידמן: אני לא יודעת אפילו איך לתרגם אותו למציאות, אבל אנחנו מעודדים בשנים האחרונות בתי ספר גם בחינוך ערכי.

תהלה פרידמן: הרבה פעמים המדד שלנו הוא מדד של כמה מתגייסים או כמה מתנדבים.

תהלה פרידמן: זה מדד נהדר, אבל אני שואלת את עצמי אם היינו יכולים למדוד, אני לא יודעת איך מודדים כי זה באמת שאלה טובה איך מודדים התמודדות עם הפצות סרטונים ופגיעות.

תהלה פרידמן: האם יש דרך להפוך את זה למדדים הערכיים שלנו?

תהלה פרידמן: זה בסיס לחינוך הדבר הזה, וזה לא פחות בסיסי, וזה לא פחות מודד את החינוך הערכי מאשר התנדבויות והתגייסות לצבא.

תהלה פרידמן: אז זה רעיון קצת אמורפי, אני לא יודעת איך מתרגמים אותו, אבל אני חושבת שאם יהיה לנו מדדים, תמיד יותר קל לעבוד אל מול מדדים.

תהלה פרידמן: תודה.

מרב מיכאלי: חד משמעית.

מרב מיכאלי: אני חושבת שזה רעיון מעולה לעשות מדד לשוויון מגדרי במערכת החינוך.

מרב מיכאלי: ממש רעיון יוצא מן הכלל.

מרב מיכאלי: אני רוצה להגיד לח"כ תהילה פרידמן, קודם כל תודה לך שהעלית את הנקודה הזאת של החינוך הממלכתי-דתי ובוודאי החרדי.

מרב מיכאלי: אנחנו יודעות מעמותות, תכף נשמע ממרכזי הסיוע, עד כמה הן מצליחות להיכנס להעביר סדנאות בחינוך הממלכתי-דתי.

מרב מיכאלי: גם בחינוך הממלכתי זה לא מובן מאליו ולא עובר הכי בקלות, אבל אנחנו יודעות בוודאות שארגונים של הקהילה הגאה חסום בפניהם לחלוטין כל המגזר הזה.

מרב מיכאלי: כל המערכת הזאת לגמרי חסומה בפניהם, מה שמעיד על הקושי להתמודד עם מין ומיניות וכל המשמעויות של זה.

מרב מיכאלי: ח"כ יאיר גולן ואז סוף סוף נעבור למשרד החינוך ולארגונים וכמובן למועצת התלמידים והתלמידות.

יאיר גולן: אני אומר כך, אנחנו לא מהרהרים בכלל בחינוך ללחימה בשוד בנקים.

יאיר גולן: אנחנו מניחים שמורא החוק מספיק בשביל שבן אדם נורמטיבי לא יעסוק בפרקטיקה הזאת.

יאיר גולן: לעומת זאת, הנושא של עבירות מין מהרמה הכי נמוכה של סקסיזם, דרך הטרדות מיניות ועד לאונס הוא דבר שרווח מאוד בחברה וזו תופעה שאי אפשר להיסמך על מורא החוק בלבד.

יאיר גולן: לכן, הנושא החינוכי פה הוא קריטי.

יאיר גולן: הוא בעיניי מתחיל קודם כל בראש ובראשונה במלחמת חורמה בסקסיזם.

יאיר גולן: אין צחוקים, אין התבטאויות, אין ניסיונות מרומזים.

יאיר גולן: כל מה שנמצא מתחת לרף של הטרדה מינית ועדיין מכיל בהחלט את הקרקע להטרדות מיניות ולכל השאר.

יאיר גולן: לכן כשאני מסתכל על מערכת החינוך, ואני לא מומחה לגיבוש תוכניות חינוך אבל, ברור לי לחלוטין, גם מתוך הניסיון הצבאי, שניתן לחנך אנשים צעירים אחרת.

מרב מיכאלי: חד משמעית.

יאיר גולן: חלק מזה זה כבוד האדם באשר הוא אדם, וחלק מזה זה לדבר ישירות לנושא ולהסביר מה זה התנהגות סקסיסטית, מה היא התנהגות מכבדת בכל האמצעים הפדגוגים האפשריים כדי שהנושא הזה ייתן מענה לתופעה שלצערנו הרב היא באופן יחסי, אסור פה לכלול את כולם, אבל באופן יחסי היא תופעה רווחת בחברה.

יאיר גולן: היא תופעה שהרבה יותר קשה להילחם בה מאשר במניעת פשיעה בכלל.

מרב מיכאלי: תודה רבה, אני רק רוצה לפרוטוקול להגיד שהחוק למניעת הטרדה מינית כולל גם את ההגדרה של ביזוי אדם על רקע מינו, מיניותו, גופו, גופה וכולי.

מרב מיכאלי: זאת אומרת שכל התופעות האלה שאתה תיארת כרגע הם לגמרי נכללות בגדר הטרדה מינית גם אם זה לא מגיע לערכים משפטיים.

יאיר גולן: כן.

יאיר גולן: את מבינה למה אני מתכוון.

יאיר גולן: הצחוקים פה, המילה שם.

מרב מיכאלי: חד משמעית.

מרב מיכאלי: אני רק אומרת שזה בדיוק העיקרון של החוק למניעת הטרדה מינית, להבין שאין צחוקים.

מרב מיכאלי: אם צחוקים מבזים אדם - -

עינב קאבלה: זהו, שזה לא צחוקים.

מרב מיכאלי: גם אם זה מצחיק מישהו ברגע מסוים נתון, זוהי הטרדה מינית.

מרב מיכאלי: אין בינינו וויכוח.

יאיר גולן: מה שהתכוונתי, אני מכיר את התופעה שאומרות לי חיילות: זה לא שהוא איים עליי.

יאיר גולן: זה לא שחשתי שזו פלישה לנפשי, אבל הוא גרם לי חוסר נוחות עמוקה.

מרב מיכאלי: זוהי ההגדרה של הטרדה מינית.

מרב מיכאלי: חשוב שנבין שהכל זה תחת הגדר הזה.

מרב מיכאלי: אולי מילה באמת מהיו"ר הטרי של מועצת התלמידים הארצית איתי קרויטורו, בוקר טוב.

מרב מיכאלי: איך זה נראה מאיפה שאתה מסתכל על הדברים?

איתי קרויטורו: אני חייב לומר שזה נראה יותר חמור ממה שאתם מתארים את זה.

מרב מיכאלי: בבקשה, האר את עיניינו.

איתי קרויטורו: אני חייב לומר שלפחות אתמול, לפי הנתונים שאנחנו ראינו, נרשמו בשפ"י בערך 3,800 אירועים של פגיעות מיניות או הטרדות מיניות ברחבי מערכת החינוך, בכל רחבי מערכת החינוך.

איתי קרויטורו: זה נתון שהוא קצת מצחיק, כי הוא פשוט לא נכון באף קנה מידה.

איתי קרויטורו: אם הסטטיסטיקה בעולם האמיתי היא אחת לאחת, וגם גברים שזה נושא שפחות מדובר, הסטטיסטיקה הזאת חלה על מערכת החינוך.

איתי קרויטורו: כל מה שאתם מדברים על חינוך למיניות בריאה, הלדבר על הדברים האלה, קודם כל יושב בבסיס שלו מה תלמיד או תלמידה חווים כשהם מגיעים למערכת החינוך.

איתי קרויטורו: בסוף אין מוגנות היום.

איתי קרויטורו: לא לתלמידים, לתלמידות בוודאי שעוד פחות.

איתי קרויטורו: כמו שאתה אומר הצחוקים, ההערות וכל הרוח הזאת, היא רוח שאין לה שום גיבוי במערכת החינוך.

איתי קרויטורו: אני מכיר, לפחות ברמה האישית, חמש בנות שפנו אליי בשנה האחרונה על פגיעות מיניות שהם עברו על ידי מורים כשהתגובה של בית הספר בכל אחד מהמקרים האלה הייתה: אין לנו מה לעשות עם זה, או גיבוי של המורה.

איתי קרויטורו: אז אי אפשר שלא לדבר על החומרה של המצב של זה בתוך המערכת ואני חושב ששם זה יושב.

איתי קרויטורו: בחוויה של תלמידים ותלמידות המערכת היא מתירנית.

איתי קרויטורו: אין שום יכולת של המורה להתערב בסיטואציה הזאת, לתת כלים לתלמידים ותלמידות להתמודד עם זה.

איתי קרויטורו: נערים זורקים הערות לכל עבר, ונערות זורקות הערות לנערים.

איתי קרויטורו: יש נגיעות ויש המון הטרדות מיניות.

איתי קרויטורו: לצערנו בסוף זה נמצא שם כשמורה לא יכול להגיע למצב של התמודדות בסיטואציה חברתית.

איתי קרויטורו: הוא לא עבר הכשרה לזה, כי אין אף אחד בתוך בית הספר שמתמחה בנושא הזה.

איתי קרויטורו: לשים את זה על שפ"י והשפ"ח זה נחמד, אבל בסוף היום יש יועצת, במקרה הטוב על שכבה.

איתי קרויטורו: היועצת הזאת נמצאת על למעלה מ-100 תלמידים.

איתי קרויטורו: רוב התלמידים לא יגיעו בכלל לשבת איתה פעם אחת בכל שנותיהם בבית ספר.

איתי קרויטורו: בטח שאין לה יכולת להתערב במרקם החברתי ובשיח החברתי שנמצא בתוך בתי הספר.

איתי קרויטורו: אני חושב שזה נטוע בשני דברים עיקריים.

איתי קרויטורו: קודם כל, מורים צריכים להבין בכלל מה זה.

איתי קרויטורו: אני לא חושב שיש מורה שמכיר בכלל באופן אמיתי וטוב, אם נלך ונעשה באופן מדגמי בתשאול, את החוק של הטרדה מינית.

איתי קרויטורו: מה זה אומר בכלל לתת כלים למוגנות של ילד בתוך בית ספר?

איתי קרויטורו: לכן, אני חושב שקודם כל המורים חייבים כחלק מההכשרות שלהם לעבור איזושהי הכשרה בנושא הזה, בלהבין בכלל מה קורה, למה זה שם?

איתי קרויטורו: אין להם את הכלים ככה או ככה להתערב במרקם חברתי בעוד המון תופעות, אם אנחנו מדברים על חרם, בטח לא בנושא כל כך חמור שממש צריך להיכנס מתחת לעור של תלמידים.

איתי קרויטורו: אני חושב שזה קודם כל נטוע שם.

איתי קרויטורו: אחרי זה אני חושב שאנחנו צריכים לספק איזשהו מנגנון שהוא חיצוני לבית הספר שמאפשר לתלמידים ולתמידות להרגיש בנוח שמישהו יטפל בזה.

איתי קרויטורו: זה עלה בכל הכנסות האחרונות, זה צריך לעלות גם בכנסת הזאת.

איתי קרויטורו: אנחנו גורסים שצריך להיות מנגנון חיצוני שיאפשר לתלמידים להתלונן באופן כללי על המוגנות.

איתי קרויטורו: יש ילדים שמשפילים ומענישים אותם פיזית, ויש תלמידים שנפגעים.

איתי קרויטורו: יש המון תלמידים ותלמידות, באמת בלי סוף, שנפגעים פגיעות מיניות חמורות ומרגישים פשוט לא בנוח ואין גורם חיצוני שמסוגל לטפל בזה היום.

איתי קרויטורו: הרי אין מקום שתלמיד יכול לגשת אליו שזה לא יהיה בסוף בתוך המערכת, שזה לא יהיה המנהל שבסוף יגיד למורה שבסוף זה ייסגר בינם לבין ההורים.

איתי קרויטורו: או באופן כללי שמישהו ידבר על הנושא הזה.

איתי קרויטורו: הצעד הכי ברור וקל שאפשר לתת הוא אחד, להכניס את החינוך המיני ללימודי חובה, ולא רק להכניס אותו ללימודי חובה, אלא להתאים את התכנים.

איתי קרויטורו: במקרה הטוב היום מחנך מעביר או מחנכת מעבירה איזושהי מצגת יבשה שהיא מקבלת ממשרד החינוך בכיתה י"א וכיתה י"ב על תכנים מאוד לא רלוונטיים שמאוד לא קשורים ליום יום.

איתי קרויטורו: בוא נגיד את זה ככה, הסכמה ורצון זה שני דברים שאף אחד לא ידבר עליהם.

איתי קרויטורו: באופן אובייקטיבי יש הרבה מורים שזה מביך אותם, והשיח הופך לשיח לא רלוונטי, פשוט לא נכון לגבי הכלים שאנחנו צריכים לקבל.

איתי קרויטורו: אז קודם כל אני חושב שזאת החוויה שלנו בתוך המערכת, החוויה של המוגנות שלנו, של מה אנחנו חווים, כי כשתלמידה מגיעה ומתלוננת שמורה או מורה הטרידו אותה מינית או זרקו לה הערה על הגוף שלה, או תלמיד מרגיש שמישהי או מישהו עשו משהו שלא בנוח הוא צריך לדעת שזה לא בסדר ושיש מי שיקשיב לו.

איתי קרויטורו: שלא יחפו על אותו מורה או מורה או על אותו תלמיד או תלמידה.

איתי קרויטורו: שיש מישהו שבסוף יהיה שם בשבילו.

מרב מיכאלי: תודה רבה איתי.

מרב מיכאלי: אלה דברים קשים מאוד.

מרב מיכאלי: משרד החינוך.

מרב מיכאלי: עינב לוק, מנהלת אגף בכיר בשפ"י, בוקר טוב.

עינב לוק: בוקר טוב.

מרב מיכאלי: שמעת את הדברים שאמר איתי?

עינב לוק: כן, שמעתי.

עינב לוק: הצטערתי לשמוע את מה שהוא אמר.

מרב מיכאלי: הצטערת, אך הופתעת?

עינב לוק: אני אתייחס לדברים.

עינב לוק: ראשית לפני שאני אתייחס לכל הדברים שנאמרו אני רוצה לפתוח ולהגיד שהאירוע הזה טלטל את כולנו, וגרם לזעזוע וכאב.

עינב לוק: אנחנו מרגישים צורך עז לעשות הכל.

עינב לוק: לפעול, להמשיך ולפעול כדי למנוע פגיעה וניצול בילדים ובני נוער.

עינב לוק: אני אגיד קודם כל שמשרד החינוך מחויב בכל דרך להעניק לילדים ולבני הנוער לגדול במרחב מוגן, מרחב שמספק ידיעה ברורה מה מותר, מה אסור, מה מוסרי, מה לא מוסרי, מה חוקי, מה פלילי.

עינב לוק: מרחב חינוכי ערכי.

עינב לוק: זה מבחינתנו הדבר העיקרי שאליו אנחנו שואפים.

עינב לוק: אני אגיד שאנחנו פועלים, אני אציג את זה בטווח הקצר ובטווח הארוך.

עינב לוק: בטווח הקצר ברמה המיידית, אנחנו מפרסמים הנחיות לצוותי החינוך לעקרונות לשיח עם ילדים בתחילת השנה בנושא של האירוע עצמו.

עינב לוק: אנחנו חושבים שאי אפשר לפתוח את השנה ללא שיח עמוק, משמעותי ונוקב בעקבות האירוע, וכמובן זה מתחבר לאירועים נוספים.

עינב לוק: זה לא אירוע יחיד כמו שהוצג כאן, אבל בוודאי אנחנו חייבים לפתוח בשיח מאוד ברור ונוקב ואנחנו כבר פרסמנו עקרונות לשיח.

עינב לוק: אנחנו נמשיך במהלך השבוע הבא לפרסם חומרים נוספים, סרטונים וחומרים, גם להורים כפי שצוין כאן, לעקרונות לשיח עם הילדים.

עינב לוק: נדמה לנו שהדבר הראשון בטווח המיידי הוא שצריך לקיים את אותו שיח שאנחנו מקיימים פה עם הילדים.

עינב לוק: כמובן מותאם גיל ומותאם תרבות.

עינב לוק: יש לעשות אותו באופן מידי כל עוד הנושא נמצא על סדר היום.

עינב לוק: הדבר השני שאני רוצה להתייחס אליו הוא מיד כשאנחנו נתחיל את השנה, אנחנו עומדים לפרסם את התוכנית החדשה שלנו, את תוכנית כישורי חיים החדשה שבעצם נבנתה בשנת הלימודים הקודמת.

עינב לוק: הפיתוח שלה יסתיים במהלך השנה הזו ואנחנו כבר מתחילים לפרסם חומרים חדשים מהתוכנית.

עינב לוק: אחד הדברים שאני יכולה להגיד זה שבעצם עד עכשיו תוכנית כישורי חיים הייתה תוכנית חובה במערכת, והיו בה פרקים בנושא של מיניות ומניעת פגיעה מינית ואני מסכימה שהתוכנית הייתה חייבת לעבור שינוי והתאמה למציאות המשתנה.

עינב לוק: הרבה דברים השתנו.

עינב לוק: חלק מהחומרים לא הותאמו - -

מרב מיכאלי: איזה דברים השתנו?

מרב מיכאלי: פגיעה מינית הצטרפה לחיינו?

עינב לוק: -- לתרבות המשתנה, לעולם הווירטואלי ולמרחבים שבהם נמצאים הילדים.

עינב לוק: לכן, אנחנו יוצאים עם תוכנית חדשה מותאמת גיל ומותאמת תרבות, עם חומרים חדשים שיפורסמו השנה.

עינב לוק: אנחנו נתן לחומרים האלה קדימות בתחילת השנה ונדאג שכל היועצים ינחו את חדרי המורים בהעברת התכנים.

עינב לוק: תכף אני אתן גם לאיריס מנדה בן יעקב שממונה על היחידה למיניות ומניעת פגיעה מינית בילדים ובני נוער, ולאושרה לרר שממונה על המגדר, לתאר בהרחבה את התוכניות.

עינב לוק: אני אגיד שההנחיה שתצא היא להפעיל את התוכנית בכל שלבי החינוך, כי יש לנו תוכנית חדשה שאיתה אנחנו נצא.

עינב לוק: זה באמת הדבר השני שרציתי להתייחס אליו.

עינב לוק: הדבר השלישי שאני אתייחס אליו, זה הנושא של הנחיית חדרי מורים.

עינב לוק: בשנת הלימודים תשפ"א כל חדרי המורים יעברו הכשרה בנושא של איתור וזיהוי ילדים במצוקה, פגיעה וסיכון.

עינב לוק: את ההכשרה הזאת יעבירו יועצים ופסיכולוגים בחדרי המורים.

עינב לוק: ההכשרה הזאת היא חלק מההכשרה הכוללת של משרד החינוך שהוא יוצא איתה בנושא של למידה מרחוק.

עינב לוק: יש לה פרק שלם שעוסק בהיבטים רגשיים, ובתוך הפרק של היבטים רגשיים יוכשרו המורים לשיח רגשי עם ילדים, איך מקבלים שיח רגשי ורלוונטי עם ילדים, איך מאתרים ומזהים ילדים בסיכון גם כאשר זה פנים אל פנים וגם כאשר זה באופן מקוון.

עינב לוק: אנחנו נערכים לשנה מורכבת, והנושא של איתור וזיהוי ושיח עם ילדים, שיח רגשי, הופך להיות אחר ושונה מהשיח שנראה בכיתה.

עינב לוק: לכן, אנחנו מחויבים לעשות שינוי באופן העבודה שלנו ובאופן ההכשרה שלנו של צוותי החינוך.

עינב לוק: הדבר הנוסף, אנחנו מפרסמים ערכה לעבודה עם חדר המורים בנושא כדי להדגיש את ההיבטים החשובים ושכל מורה יכיר את הנושאים הללו.

עינב לוק: עוד דבר חשוב שאני רוצה להגיד זה שהחל מתשפ"א יתחיל משרד החינוך בהטמעת מתווה ההכשרה החדש לעובדי הוראה.

עינב לוק: מתווה וטמן ענבר שבמסגרתו ייכלל פרק חובה בנושא של מיניות ומגדר.

עינב לוק: זה ממש חדש, ובעצם הלומדים להוראה יחויבו לעבור הכשרה ייעודית בנושא הזה.

עינב לוק: אני חושבת שזו בשורה טובה וחשובה שתאפשר למערכת החינוך לקבל את המורים אחרי שעברו הכשרה בסיסית, ולהמשיך לתת בתוך המערכת היבטים נוספים.

עינב לוק: בנוסף אנחנו בוחנים אפשרות להשתמש בידע שרכשנו בפיילוט "מיניות במרחב בטוח" שפותח יחד עם אשלים ממשרדי הממשלה השונים, ולראות איך מנגישים את כל הידע הזה לתוך התוכניות ולתוך המערכת ולהרחיב את התוכנית.

עינב לוק: אני אבקש מאיריס - -

מרב מיכאלי: לא, אני רוצה להפסיק אותך ברשותך.

מרב מיכאלי: אני רוצה בבקשה לפני שנשמע את החברות האחרות, אני רוצה להגיד שהתשובה שלך מכעיסה בצורה בלתי רגילה.

מרב מיכאלי: באמת.

מרב מיכאלי: את קראת לנו פה פמפלט על היערכות נהדרת של משרד החינוך שגילה שצריך לעשות הכשרות בנושא מגדר ובנושא מיניות.

מרב מיכאלי: איזה יופי באמת, ברוכים הבאים למציאות.

מרב מיכאלי: אני רוצה לשמוע ממך מה מהדברים שאיתי תאר כאן את בכלל מכירה?

מרב מיכאלי: איזה קשיים את נתקלת בהם ביישום של הדברים האלה לאורך השנים?

מרב מיכאלי: מה כבר נעשה?

מרב מיכאלי: לא מה אתם מתכוונים לעשות.

מרב מיכאלי: מה נעשה?

מרב מיכאלי: האם הצליח?

מרב מיכאלי: איפה הצליח?

מרב מיכאלי: איפה נכשל?

מרב מיכאלי: מה האתגרים שאתם עומדים בהם?

מרב מיכאלי: הדבר הזה שאת תיארת לנו כאן עכשיו, באמת, תסלחי לי, זה ממש חוסר כבוד.

מרב מיכאלי: לא ברור לי למי את חושבת שזה מופנה.

מרב מיכאלי: הוועדה הזאת התכנסה כדי לדון בנושא הזה ברצינות.

מרב מיכאלי: אז אני אשמח לקבל ממך התייחסות עניינית ורלוונטית לדברים שתאר פה איתי, ולמה שאנחנו יודעות ויודעים שקורה במערכת החינוך.

מרב מיכאלי: אני לא יודעת איך לספר לך, היה לנו את האונס ברמת השרון לפני 25 שנה, היה לנו את האונס בליידי דייוויס, היו לנו כל כך הרבה מקרי אונס קבוצתיים מעבר להטרדות מיניות –

עופר כסיף: היה בלוד.

מרב מיכאלי: היה בלוד, היה ברמלה, באמת כל כך הרבה פעמים.

מרב מיכאלי: את מדברת כאילו וואו באמת האונס באילת מקרה חמור ואכן אנחנו ניערך להתמודד איתו, ואנחנו כותבים עכשיו נוהל וכולי.

מרב מיכאלי: אז אני רוצה לקוות שזאת לא הפעם הראשונה שאתן נדרשות ונדרשים לעניין הזה, ולכן אני אבקש ממך לקבל תשובה אמיתית ורלוונטית על מה כבר נעשה אם בכלל.

מרב מיכאלי: מה מסובך?

מרב מיכאלי: מה קשה?

מרב מיכאלי: איך אתם מתמודדות ומתמודדים עם המבוכה של המורות והמורים?

מרב מיכאלי: עם הפגיעות המיניות שהם עצמם סביר להניח עברו?

מרב מיכאלי: חלקם, לא כולם כמובן, אבל משום שאנחנו מכירות את הנתונים שכל אישה שלישית עוברת פגיעה מינית ואין אישה שלא עוברת הטרדה מינית, וגם גברים יש להם את המורכבויות שלהם בחיים.

מרב מיכאלי: איך אתם מתמודדים עם הדברים האלה?

מרב מיכאלי: דברי איתנו רגע עכשיו מעבר לפמפלט יחסי הציבור המאוד מרגש ששמענו ממך.

עינב לוק: אז אני אתייחס לכל מה שאמרת ולכל מה שאיתי אמר.

עינב לוק: אני רציתי להציג בדבריי את ההיערכות שלנו לפתיחת שנת הלימודים כדי להגיד שאנחנו עשינו עצירה מאוד משמעותית כדי להגיד מה נעשה אחרת.

עינב לוק: אני בהחלט מודעת לקשיים של האופן של השיח בנושא הזה.

עינב לוק: אחד הדברים המשמעותיים שלאורך הדרך מערכת החינוך הדגישה, זה שאנחנו נאפשר לצוותי החינוך לקיים שיח וניתן להם את הכלים לקיים שיח בנושא.

עינב לוק: הנושא הזה הוא נושא מאוד מורכב.

עינב לוק: מורים וצוותים חינוכיים לא פעם מתקשים לקיים את השיח הזה בחדרי המורים, ולכן אני חושבת שהאמירה שאומרת בואו נעשה עצירה, נתבונן על הקשיים ונראה איך נקיים את זה במקומות שונים מבחינה מגדרית ומגזרית.

עינב לוק: לא בכל בתי הספר מתאפשר שיח באותו אופן, ואחד הדברים המהותיים ביותר שלמדנו מתוך הניסיון והקשיים הרבים בהפעלת תוכנית כזו, זה שלפעמים זה לא מספיק לעודד את השיח ולתת את החומרים ואת הידע, אלא צריך לייצר עוגנים נוספים.

עינב לוק: אני אגיד על איזה עוגנים אנחנו מדברים.

עינב לוק: אחד, זה לתת חומרים אולי קצת אחרים, הרצאות מוקלטות, לאפשר הרצאות חיצוניות גם בתוך בתי הספר, סרטונים שמאפשרים לבני הנוער להזדהות עם הדברים, לעשות מפגשים כאלה בשיתוף איש מקצוע ומחנכת שייכנסו ביחד לכיתה.

עינב לוק: כל הדברים האלה הן תובנות שאנחנו מנסים היום להתבונן עליהן מתוך הקשיים.

עינב לוק: בהחלט אנחנו מעבירים שאלונים ליועצות ובודקים לאורך השנים כמה בתי ספר מקיימים את התוכניות, ואנחנו לא שבעי רצון.

מרב מיכאלי: מה הנתונים?

מרב מיכאלי: כמה בתי ספר מקיימים את הנהלים האלה?

עינב לוק: מהנתונים שיש לי אני כבר אגיד, זה כמובן משתנה בהתאם לשלב ההתפתחותי, הגילאים.

עינב לוק: אין לנו כרגע עוד נתונים על תש"פ, אבל הנתונים האחרונים שיש לי הם על תשע"ט.

עינב לוק: כאשר אנחנו מדברים על בתי ספר יסודיים, מתוך הסקר של היועצות 79% מהיועצות מדברות על כך שהן עוסקות בנושא של מיניות בריאה, ו- 71% מהיועצות מדווחות על הנושא של מניעת הטרדה מינית.

עינב לוק: בחטיבת הביניים הנתון שיש לנו, בתשע"ט אני מזכירה, 82% אחוזים מהיועצות מדברות על הפעלת תוכניות בנושא מיניות בריאה ו- 76% במניעת הטרדה ופגיעה מינית.

עינב לוק: בחטיבה העליונה 78% בנושא של מיניות בריאה, ו-75% בנושא של מניעת הטרדה ופגיעה מינית.

עינב לוק: אלה הנתונים שיש לנו מסקר כישורי חיים - -

יוראי להב-הרצנו: אפשר לשאול שאלה?

יוראי להב-הרצנו: למה את לא שבעת רצון?

יוראי להב-הרצנו: אלה נתונים מצוינים יחסית.

יוראי להב-הרצנו: נהדר.

יוראי להב-הרצנו: המצב משביע רצון אם אלה הנתונים.

יוראי להב-הרצנו: שלושה רבעים מבתי הספר היסודיים עוסקים בהטרדות מיניות ובמניעתן, אפשר לסגור את הישיבה לדעתי גברתי היו"ר.

אורלי פרומן: השאלה מה זה עוסקים?

עינב לוק: אני פתחתי ואמרתי שאני לא שבעת רצון מהנתונים - -

יוראי להב-הרצנו: אני שואל למה.

עינב לוק: -- אני אומר למה.

עינב לוק: מכיוון שאני חושבת שכל ילד וכל נערה במערכת החינוך צריכים לעבור הכשרה משמעותית בנושא, ולכן כל נתון שהוא לא רוב הילדים בתוך בתי הספר הוא לא משביע רצון.

עינב לוק: מהפידבקים שאנחנו מקבלים, גם מילדים וגם מצוותים חינוכיים, עדיין חסרה הכשרה כדי שגם הדברים שנעשים יעשו באופן ארוך טווח, מתמשך, מעמיק - -

מרב מיכאלי: כן, אבל השאלה אם יש לצוותים וליועצות בכלל כלים לעשות הכשרה משמעותית, עמוקה ומתמשכת.

מרב מיכאלי: יש במקרה הטוב, אתה אמרת 100 תלמידות ותלמידים על יועצת.

מרב מיכאלי: מההיכרות שלי זה לפעמים הרבה יותר מזה.

מרב מיכאלי: באיזה עולם בכלל יש משאבים וכלים לעשות את הדבר הזה?

יוראי להב-הרצנו: וגם, אני לא זוכר שהיועצת שלנו, מלבד פגישות יזומות שלנו, של תלמידים ספורדים מולה, הייתה בכלל מדברת איתנו על משהו.

אורלי פרומן: בואו, אני לא חושבת שיועצת יכולה להגיע לתלמידים.

אורלי פרומן: היועצת מתדרכת ומכשירה את המחנכות.

אורלי פרומן: המחנכות והמחנכים אמורים ליצור את השיח הזה, שיח מתמשך, שיח פתוח לפעמים בקבוצות קטנות.

אורלי פרומן: ולכן כשאומרים עוסקות במיניות בריאה, ועוסקות.

אורלי פרומן: .

אורלי פרומן: הן מדברות אולי עם צוות המורים או המחנכים - -

מרב מיכאלי: לא, גם יכול להיות שנכנסות לכיתה לשעת מחנך WHATEVER WHATEVER יחד עם המורה או בלי המורה.

עינב לוק: אני מסכימה עם מה שאת אמרת.

עינב לוק: התפיסה אומרת שמי שצריך להנחות ולהפעיל את הפעילות הזאת היא מחנכת הכיתה ולא היועצת.

עינב לוק: א' ליועצת יש היקף תלמידים מאוד מאוד גדול כמו שאתם ציינתם.

עינב לוק: היא לא יכולה להיכנס לכל הכיתות - -

מרב מיכאלי: לכן אני לא מבינה - -

עינב לוק: -- וגם יש לנו איזושהי הנחת עבודה שככל שהמחנכת היא זו שתעשה את זה ותדבר עם הילדים, כמובן לאחר הכוונה וליווי, בעצם היא תייצר תשתית של שיח שתאפשר אחר כך לילדים גם לגשת במידת הצורך.

עינב לוק: אני יכולה להגיד כיועצת חינוכית, שבכל מקום שבו מתקיים שיח, בסוף השיח ברגע שניתנת לגיטימציה לשיח, יש ילדים שבאים ופונים וזה פשוט מאפשר להם לפתוח את הנושא הזה.

עינב לוק: אם לא מקיימים את השיח, אז הם לא פונים.

עינב לוק: לכן מבחינתנו המבוגר המשמעותי הוא המחנך - -

מרב מיכאלי: חד משמעית.

עינב לוק: -- הוא זה שמקיים את השיח, אבל כמובן לצורך זה הוא צריך לקבל הכשרות מסיביות יותר.

מרב מיכאלי: שלא לומר היא.

מרב מיכאלי: 90% מורות במערכת.

מרב מיכאלי: היא צריכה לקבל הכשרה, והשאלה האם היא מקבלת את ההכשרה הזאת, ולא התרשמתי מהנתונים שלך.

מרב מיכאלי: ברגע שאת מוסרת לנו נתונים שסופרים מה אומרות היועצות, איזה אחוזים מהיועצות אומרות שהן עוסקות בזה, זה בטח לא מעיד על מה מקבלות המורות ומה מקבלים המורים במערכת כדי שהם יוכלו לקיים בעצם משהו משמעותי.

עינב לוק: אני רק אדייק את הנתון, היועצות מדווחות באיזה מידה עוסקים בבית ספרן בנושא, ואני מסכימה שהכשרה של צוותי החינוך מחייבת הרחבה ואנחנו לא שבעי רצון מההכשרה שניתנת כרגע למורים, ולכן זה אחד הדברים המשמעותיים שנרצה לעשות בו שינוי.

מרב מיכאלי: אוקיי, רק שאלה אינפורמטיבית- ה-76% זה במסגרת החינוך הממלכתי?

מרב מיכאלי: ממלכתי-דתי?

מרב מיכאלי: באיזה?

מרב מיכאלי: ממלכתי-ערבי?

עינב לוק: אין לי לנגד עיניי.

עינב לוק: זה כללי, זה כלל המערכת.

עינב לוק: יש לנו גם את הנתונים בפילוח מגזרי, אני יכולה לבדוק את הנתונים ולמסור אותם.

מרב מיכאלי: אז אנחנו א' נבקש שתעבירו אותם לוועדה בבקשה בהקדם.

עינב לוק: בשמחה.

מרב מיכאלי: אושרה, בואו נשמע קודם כל מאושרה לרר.

מרב מיכאלי: בוקר טוב לך.

אושרה לרר שייב: בוקר טוב.

אושרה לרר שייב: היחידה לשוויון בין המינים.

אושרה לרר שייב: אני רוצה לעשות קצת סדר בדברים כי הרבה פעמים מבלבלים ורואים בחינוך מיני חינוך מגדרי.

אושרה לרר שייב: חינוך מגדרי הוא הרבה יותר רחב מרק חינוך למניעת פגיעות מיניות.

אושרה לרר שייב: חינוך מגדרי נושק לכל תחומי הלימוד, לכל תחומי החיים שלנו.

אושרה לרר שייב: זה אומר גם גיאוגרפיה, גם חינוך כללי, גם מנהיגות, גם קידום בנות למדעים, גם מורשת ישראל, גם היסטוריה, גם מתמטיקה וכולי.

אושרה לרר שייב: אחד מתחומי הפעילות של היחידה לשוויון בין המינים הוא באמת עבודה ביחד עם השירות הפסיכולוגי להטמיע חשיבה מגדרית בתוך התוכניות.

אושרה לרר שייב: עשינו את זה לכל אורך השנים, ובשנתיים האחרונות אנחנו אפילו הגברנו את העבודה המשותפת שלנו.

אושרה לרר שייב: התוכניות של כישורי החיים שעליהם דיברה עינב קודם, עברו ביחד איתנו הטמעת חשיבה מגדרית אל תוך התוכניות.

אושרה לרר שייב: זאת אומרת שישבנו בשתי השתלמויות אינטנסיביות, עשרות שעות, חוץ מהמאות שעות שעשינו אחרי ההשתלמות, אבל באמת כל הנהלת שפ"י פינתה את עצמה לעשרות שעות מחוץ.

אושרה לרר שייב: זאת אומרת שסגרנו הכל, יצאנו החוצה וחשבנו איך אנחנו מטמיעות חשיבה מגדרית בתוך כישורי חיים בכלל, לאו דווקא פגיעות מיניות, גם במניעת אלכוהול וסמים, גם במניעת אלימות ומהם ההיבטים המגדריים של כל התופעות שאיתם מתמודדים שפ"י.

אושרה לרר שייב: אני לא יכולה להגיד שזה מהלך פורץ דרך, אבל במידות מסוימות זאת תוצאה של מהלכים והבשלה של עבודה של מספר שנים.

אושרה לרר שייב: תמיד שיתפנו פעולה, תמיד עבדנו ביחד והמשרדים שלנו קרובים.

אושרה לרר שייב: אבל, באמת הגענו לאיזושהי הכרה שצריך להתבונן, כמו שעינב הסבירה קודם, על הכל מחדש, לפתוח את הכל.

אושרה לרר שייב: בכל דבר שאנחנו נוגעות בו יש היבטים מגדריים.

אושרה לרר שייב: את זה אנחנו עושות גם ביחד עם מנהל, חברה ונוהל שאחראי על שיעורי החינוך.

אושרה לרר שייב: אחת לשנה אנחנו ממציאות ביחד מערכי שיעור שנוגעים בשוויון מגדרי, כל פעם בנושא אחר בהתאם לנושא השנתי ולמה שאקטואלי.

אושרה לרר שייב: יכול להיות נשים בפוליטיקה, נשים במנהיגות, ME TOO, או כל מיני דברים שהם אקטואליים באותו הרגע, ועל זה אנחנו מפרסמים מערכי שיעור.

אושרה לרר שייב: היחידה גם עובדת עם מפמ"רים ומפמ"ריות, מפקחי מקצועות, לכתוב תוכניות לימוד משותפות שיכנסו לתוך תוכניות החובה מה שנקרא, ואז ילד שלומד בספרות על היבטים מגדריים ביצירה מסוימת לא אומרים לו: עכשיו זה שיעור שוויון בין המינים ומגדר, אלא במסגרת שיעור ספרות שאני מדברת על ש"י עגנון אני בוחנת את היצירה גם בהיבט מגדרי, ושואלת מה הייצוגיות של הנשים והגברים, ואיך זה בא לידי ביטוי.

אושרה לרר שייב: בשנתיים האחרונות אנחנו ביחידה עסוקות מאוד בעניין של גבריות.

אושרה לרר שייב: לפני שנתיים ארגון הפסיכולוגיים האמריקאי הוציא מדריך לגבריות ולטיפול בגברים.

אושרה לרר שייב: הוא שם שם אצבע מאשימה על ההסללות ועל ההבניות החברתיות שעוברים גברים.

אושרה לרר שייב: אפילו בחלק מהמקרים זה מתואר כגבריות רעילה, דברים שגורמים להם גם לפגיעה עצמית בסופו של דבר, וגם לאלימות כלפי נשים, אבל גם כלפי גברים.

אושרה לרר שייב: אנחנו עסוקים ועסוקות מאוד גם באיסוף חומרים, כי כידוע לכולנו בישראל לפחות, וגם בכלל בעולם, עיקר המחקר החינוכי מגדרי עוסק בקידום בנות למדעים ופחות עוסק במהות ובבית הספר כארגון שהוא חלק מסוכני החברות שמשמרים או שמפריכים או שמפרקים את ההבניות החברתיות המגדריות.

אושרה לרר שייב: אנחנו עוסקות באיסוף חומרים מהעולם.

אושרה לרר שייב: בינתיים חלק מהחומרים שלנו הופצו לכל הפסיכולוגים בארץ שעוסקים בגבריות.

אושרה לרר שייב: אנחנו בונים עכשיו מערכי שיעור שאנחנו נפיץ אותם כשנסיים, פחות או יותר סיימנו.

אושרה לרר שייב: גם אנחנו, במקביל לשפ"י, לקחנו את התוכניות שלנו ושמנו עליהם מבט מחודש כי זה תחום שמתפתח כל הזמן ומתחדש כל זמן - -

מרב מיכאלי: ברור.

מרב מיכאלי: אושרה אני רגע מפסיקה אותך.

מרב מיכאלי: יש לי שתי שאלות, אחת מה גודלה של היחידה?

מרב מיכאלי: כמה ציבור עובדות אצלך?

אושרה לרר שייב: היחידה היא מאוד מאוד קטנה והיא עברה בשנים האחרונות קיצוצים מאוד גדולים - -

מרב מיכאלי: עברה קיצוצים.

אושרה לרר שייב: - - יש לנו היום 14 ימי הדרכה.

מרב מיכאלי: 14 ימי הדרכה למי?

מרב מיכאלי: לכל הארץ?

אושרה לרר שייב: לכל הארץ.

מרב מיכאלי: 14 ימי הדרכה לכל הארץ בתחום שוויון מגדרי.

מרב מיכאלי: הגיוני מאוד.

מרב מיכאלי: מעל הראש לפי דעתי.

אושרה לרר שייב: מה?

מרב מיכאלי: לפרוטוקול- סרקזם.

מרב מיכאלי: הפרוטוקול לא שומע אינטונציה.

אושרה לרר שייב: גם אני לא שמעתי, ואולי מוטב שכך.

מרב מיכאלי: אני התמרמרתי על המספר הזעום והבלתי מתקבל על הדעת של המשאבים שעומדים לרשותכם.

מרב מיכאלי: כמה עובדות ביחידה?

אושרה לרר שייב: בין יום ליומיים בכל מחוז יש מדריכה כשזה תלוי בגודל המחוז, ויש לנו עוד מדריכה ארצית בהיקף של שלושה ימים, ועוד יום הדרכה שקיבלנו לקידום תלמידות - -

מרב מיכאלי: קודם כל, אני רוצה להגיד לעינב אם היא נמצאת איתנו עדיין, עינב לוק, שהמספרים האלה מלמדים שאין התמודדות באמת עם הסוגייה הזאת.

אושרה לרר שייב: אבל היחידה לא יושבת תחת עינב.

מרב מיכאלי: לא משנה.

אושרה לרר שייב: זו יחידה נפרדת.

מרב מיכאלי: אני מבינה שהיא עובדת ליד עינב, אני רק התייחסתי לתמונת המצב שעינב תיארה.

מרב מיכאלי: לכן, כשאנחנו פורטות את זה למציאות ולהיקפים האלה, אז אי אפשר לדבר על באמת, זה הכל נחמד, אני בטוחה שהתכנים שלכם מצוינים לצורך העניין, כמו שהם היו מצוינים בשנת 1996 כשאני הלכתי לזבולון המר.

מרב מיכאלי: גם אז לשעתם הם היו מאוד רלוונטיים ועדכניים.

מרב מיכאלי: הם עדיין לא מיושמים במערכת ולא מונחלים למערכת בצורה שהיא מייצרת ובאמת משנה את המציאות כמו שצריך.

אושרה לרר שייב: בעבודה שלנו מול מפקחי ומפקחות התחומים, בעבודה שלנו מול שפ"י, מול מנהל, חברה ונוער כן יש לנו מניפה שדרכה אנחנו עובדים ואנחנו מפיצים ככה את הדברים למקסימום.

אושרה לרר שייב: אבל, בהחלט התכנים של היחידה הם עדיין רשות ולא חובה במערכת.

מרב מיכאלי: א' הם רשות, וב' גם הרשות הזאת ניתנת בהיקפים מאוד קטנים.

מרב מיכאלי: אילו היא הייתה ניתנת למשל בהיקפים שניתנו תכני יהדות באמצעות עמותות שונות ומשונות במשרד החינוך בשנים האחרונות, אז הם היו מגיעים להרבה הרבה יותר תלמידות, תלמידים, מורות ומורים.

יוראי להב-הרצנו: מה הסיבה שהתכנים הללו הם רשות ולא חובה?

מרב מיכאלי: מהי הסיבה שהתכנים האלה הם רשות ולא חובה?

אושרה לרר שייב: זאת שאלה של מדיניות.

מרב מיכאלי: ברור.

מרב מיכאלי: זו שאלה של מדיניות.

מרב מיכאלי: ואין מדיניות לשוויון מגדרי.

מרב מיכאלי: אין מדיניות לשוויון במדינת ישראל בכלל, וכתוצאה מכך.

מרב מיכאלי: .

מרב מיכאלי: ח"כ כסיף ביקש כבר שמונה פעמים רשות דיבור, בבקשה.

עופר כסיף: אני רק ממש ממש בקצרה.

עופר כסיף: יש דבר שעלה לי גם כן תוך כדי הדברים ששמענו ואני רוצה להפנות את השאלה.

עופר כסיף: אני לא יודע אם מישהו יכול לענות עליה בין האנשים שנמצאים.

עופר כסיף: אחד מהדברים שפוגעים, מעבר לזה שאני מסכים עם מה שאמרה היו"ר שאין חינוך לשוויון מגדרי, בוודאי לא כראוי, כל זה כבר עסקנו.

עופר כסיף: יש נקודה שאני חושב שצריכה להטריד אותנו.

עופר כסיף: בחומר הלימוד בהרבה מאוד מקצועות במקרה שמשתמשים בדוגמאות, הדוגמאות הן דוגמאות שמבטאות אי-שוויון מגדרי במובהק.

עופר כסיף: סתם לתת לכם שתי דוגמאות שאני זוכר מחוברות לימוד של הבן שלי בתחילת בית הספר היסודי בכיתות ב'-ג'.

עופר כסיף: תרגיל בחשבון שבו יש כבר חלוקת עבודה מגדרית.

עופר כסיף: נגיד יש לעשות חישוב של, אולי לא הדוגמה הספציפית שאני עכשיו נותן כי לא עולה לי בדיוק מה הייתה הדוגמה, אבל אני שומר על רוח הדברים לחלוטין.

עופר כסיף: אמא הלכה לקנות ספרים או חלב, כמה וכן הלאה.

עופר כסיף: יש פה אמירה מגדרית.

מרב מיכאלי: חד משמעית.

עופר כסיף: עכשיו אותו הדבר- -

אושרה לרר שייב: כל ספרי הלימוד הם ברישיון משרד החינוך.

אושרה לרר שייב: הם מקבלים רישיון ממשרד החינוך ועוברים עריכה מגדרית.

אושרה לרר שייב: זה תנאי לקבלת אישור להשתמש בספר.

אושרה לרר שייב: אני לא אומרת שאין פקשושים ואין דליפות פה ושם של הטיות מגדריות, אבל כשיש אנחנו פונים להוצאה, מבקשים לתקן והאישור מוסר מהספר במידה וזה לא מתוקן.

עופר כסיף: תודה.

עופר כסיף: בתקווה שזה קורה.

מרב מיכאלי: כן.

מרב מיכאלי: בתחום הזה באמת במידה מסוימת משהו זז.

מרב מיכאלי: אוקיי, תודה רבה אושרה.

מרב מיכאלי: רציתי דווקא לשמוע מראש העיר אילת שביקש לעלות אבל הוא הלך להתראיין אז הוא ישוב, אני מקווה, אחרי.

מרב מיכאלי: אני רוצה קודם כל לשמוע ממרכזי הסיוע של נפגעי ונפגעות תקיפה מינית שבאמת עשרות שנים נמצאות מול המערכת.

מרב מיכאלי: היה מאבק, אני לא יודעת, תכף נשמע מאיילת עכשיו, היה מאבק ארוך שנים לאפשר להם להיכנס לבתי הספר ולקיים סדנאות.

מרב מיכאלי: האם זה עדיין כל כך קשה?

מרב מיכאלי: מה מאפשר או לא מאפשר?

מרב מיכאלי: מי משלמת את זה?

מרב מיכאלי: ומה אתם מוצאות בבתי הספר?

איילת רזין בית אור: אז - -

מרב מיכאלי: איילת רזין אמרתי, היועצת המשפטית של מרכזי הסיוע.

איילת רזין בית אור: אז אני אענה על השאלה ואני אבקש להתייחס לעוד כמה נושאים בהקשר הזה כמובן.

איילת רזין בית אור: כן.

איילת רזין בית אור: המאבק העיקרי שלנו הוא בשתי חזיתות.

איילת רזין בית אור: האחת, הצעת חוק שלנו שמתגלגלת כבר הרבה כנסות וח"כ קרן ברק היא זו שמקדמת אותה והנושא של הכשרות חובה לאנשי חינוך, רווחה ובריאות בתחום של זיהוי פגיעה ומתן מענה מותאם.

איילת רזין בית אור: במרכזי הסיוע אנחנו מלוות עשרות אלפי נפגעות ונפגעים מידי שנה.

איילת רזין בית אור: 60% כפי שח"כ מרב מיכאלי ציינה בהתחלה, 60% נפגעו בילדות, זאת אומרת מתחת לגיל 18, בילדות ובנערות.

איילת רזין בית אור: לרבים מהם יש סיפור שהם ניסו להושיט יד הרבה פעמים לגורם בתוך בית הספר, ואז זה מתחלק לשניים: או שהיד המושטת נענתה בצמצום, האשמה, בושה, מענה שהוא לא מותאם וסיפור הפגיעה נקבר ונמשך, ובמשך שנים העמיק והחמיר וכמובן העמיק והחמיר את השלכות הטראומה.

איילת רזין בית אור: או שהוא נענה ביד מושטת שבאמת רצתה לשמוע, שבאמת רצתה להכיל, והרבה פעמים היד המושטת הזו גם עזרה לחלץ מתוך מעגל הפגיעה וגם להפסיק את הפגיעה, גם בעצם בגלל חובת הדיווח, גם שהפוגע יפסיק פגיעות אחרות.

איילת רזין בית אור: ולכן, הצעת החוק הזאת היא כל כך משמעותית.

איילת רזין בית אור: מהצד השני, הנושא של הכשרות חובה בתוך מערכת החינוך.

איילת רזין בית אור: בדיוק הנושא שעלה פה.

איילת רזין בית אור: הנושא הזה היום הוא לא חובה, הוא במסגרת טיפול של כישורי חיים, וכמו ששמעתם זה נתונים פנטסטיים.

איילת רזין בית אור: 70%, אני ככה רשמתי את המינוחים, 70% דיווחו בתיכונים שהם עסקו בנושא- מה זה עסקו בנושא?

איילת רזין בית אור: להעביר שיעור אחד בשנה זה לא עסקו בנושא, אבל אותה יועצת כבר נכנסה לסטטיסטיקה.

איילת רזין בית אור: אין שום רגולציה על הדבר הזה.

איילת רזין בית אור: יש דו"ח מבקר מדינה שעוסק בדיוק בנושא הזה.

איילת רזין בית אור: ביום הראשון של הכנסת פניתי לכל הוועדות הרלוונטית, חינוך וביקורת המדינה, לעשות דיון בדו"ח הכל כך חשוב הזה על 20 שנה לחוק למניעת הטרדה מינית, יישום הרשויות, ובין היתר הוא עוסק בחינוך.

איילת רזין בית אור: התמונה היא מאוד מאוד מטרידה בהרבה היבטים.

איילת רזין בית אור: איתי דיבר פה על הפגיעות מצד מורים.

איילת רזין בית אור: יש התייחסות, באמת עשו פה עבודה מאוד מעמיקה ואנחנו עבדנו איתם יד ביד.

איילת רזין בית אור: אני חייבת עוד משהו לומר, הטענה שלי היא בכלל לא כלפי אושרה והיחידה שלה או שפ"י.

איילת רזין בית אור: הם עושים עבודה מצוינת.

איילת רזין בית אור: מערכי השיעור שלהם הם מצוינים.

איילת רזין בית אור: הבעיה שלי היא עם מי שמעליהם, מי שלא נותן להם תקציבים, מי שלא מחזק אותם, מי שלא פותח להם כמה שיותר אפיקים כדי להכשיר את אותם מורים.

איילת רזין בית אור: אותם גורמים הם אלה שלא מאפשרים לסדנאות החינוך של מרכזי הסיוע להיכנס יד ביד,, בשילוב זרועות עם שפ"י, לאותם בתי הספר.

מרב מיכאלי: מי זה הגורמים האלה?

איילת רזין בית אור: אני לא יודעת.

איילת רזין בית אור: אבל זה בטוח לא אושרה ואיריס.

מרב מיכאלי: כן.

מרב מיכאלי: זה ברור שזה לא אושרה או איריס.

איילת רזין בית אור: זה לא הן.

איילת רזין בית אור: אנחנו פנינו לשלושה שרי חינוך, אני בתפקיד שלי, לפני זה פנו עוד.

איילת רזין בית אור: פנינו לשלושת שרי החינוך האחרונים ולא קיבלנו מענה בכלל.

איילת רזין בית אור: אני עוד נותנת לשר החינוך, אני מקווה שפגישה עימו תגשים בשבועות הקרובים, אבל זה לא קרה.

איילת רזין בית אור: היום זה באופן וולונטרי.

איילת רזין בית אור: יש לנו סדנאות חינוך מצוינות ואי אפשר לצאת מנקודת הנחה שכל יועצת מצליחה להגיע לכל המורות ושכל המורות ידעו להעביר את התכנים האלה באופן המותאם והנכון.

איילת רזין בית אור: יש מי שיכולה ויש מי שלא יכולה.

איילת רזין בית אור: פונים אלינו מורים והורים ומבקשים: תתנו לנו את הכלים.

איילת רזין בית אור: אנחנו רוצות להיכנס בראשון בספטמבר לכיתה ולדעת לדבר בצורה מותאמת ונכונה.

איילת רזין בית אור: צריך להבין, א' זה לא תורה מסיני, אבל זה כן שיח שצריך ללמוד אותו מגיל אפס.

איילת רזין בית אור: אני אמא לארבעה ילדים.

איילת רזין בית אור: עכשיו כשאני בתוך מרכזי הסיוע למדתי את השפה הזו.

איילת רזין בית אור: זו שפה שהיא מאוד מאוד בסיסית.

איילת רזין בית אור: זו שפה של רצון והסכמה לא רק בהקשר של מיניות.

איילת רזין בית אור: כשהבן הבכור שלי רוצה לחבק את הבת שלי, מרוב אהבה הוא ככה מחבק אותה בכוח, אני אומרת לו: לא.

איילת רזין בית אור: תבדוק.

איילת רזין בית אור: תגיד לה: אריאל אני אוהב אותך, אני רוצה לחבק אותך.

איילת רזין בית אור: אפשר לחבק אותך?

איילת רזין בית אור: או שהיא תגיד לך כן או שהיא תגיד לך לא, אבל אתה תבדוק אם היא מעוניינת במגע הזה.

איילת רזין בית אור: זה שיח מאוד מאוד בסיסי.

איילת רזין בית אור: גם כשהבת שלי חוטפת את הדלי לאח שלה- תבדקי אם הוא רוצה לתת לך את הדלי.

איילת רזין בית אור: זה משהו מאוד מאוד בסיסי שאנחנו חייבים ללמוד אותו כהורים, בוודאי כמורים וגם הילדים בני הנוער צריכים ללמוד אותו.

איילת רזין בית אור: שפה של מפגש רצונות.

איילת רזין בית אור: יש לנו כלים מקצועיים שמדברים בגובה העיניים.

איילת רזין בית אור: אנחנו פעם אחר פעם דורשות, מבקשות שיתנו לנו להיכנס מלמעלה.

איילת רזין בית אור: שזו תהיה רוח המפקד, ויש מפקד במשרד החינוך, אז שיפתח את הדלת.

איתי קרויטורו: אני מבקש רגע למחות על הנתונים שהוצגו כי זה לא משהו שמייצג.

איתי קרויטורו: דבר שני, אני חייב לומר שאתמול נפגשנו עם שר החינוך וקיימנו איתו שיח ממושך על הנושא, והוא דווקא מאוד רתום ומאוד רוצה, ואני מקווה מאוד שמכאן גם הוא יבין שאלה הדברים שצריכים להיעשות.

מרב מיכאלי: ח"כ פרומן בבקשה.

אורלי פרומן: כן, תודה רבה.

אורלי פרומן: קודם כל תודה על יוזמת הדיון ועל עצם קיומו.

אורלי פרומן: אני חושבת שניקח את זה רגע לראיה היותר רחבה, אנחנו דנים בנושא שהוא תוצאה של חברה אלימה שאנחנו חיים בה תקופה ארוכה.

אורלי פרומן: לא שזה נושא חדש הנושא של האנסים, אבל אני לא רוצה לברוח לשם, אני רוצה כן להתמקד.

אורלי פרומן: אנחנו חייבים לראות את הקונטקסט הרחב של מה שקורה מלמעלה עד למטה.

אורלי פרומן: עכשיו, אני חושבת שמטבע הדברים על כל נושא כזה שעולה מופנה הזרקור אל מערכת החינוך, כי זו מערכת שפוגשת את כל הילדים ואת כל בני הנוער במדינת ישראל.

אורלי פרומן: אבל מערכת החינוך לא תוכל לתקן את כל חולאיי החברה אם לא תהיה פה הירתמות של כל המבוגרים בחברה.

אורלי פרומן: זה סוג של שטיפת מוח.

אורלי פרומן: זה החל קודם כל מההורים, איזה שיח, אם בכלל מתקיים בבית.

אורלי פרומן: זה בוודאי במערכת החינוך ותכף אני אייחד לזה כמה מילים.

אורלי פרומן: זה בתנועות הנוער, זה בחוגים, זה בכל מקום שפוגשים מבוגרים ילדים צעירים ובני נוער.

אורלי פרומן: הנושאים האלה מרחפים כי זה מפגש בין-מיני ובגילאים מסוימים הוא מאוד מתוח, ולכן אף מבוגר לא יכול לחמוק מלהסתכל מה קורה, כולל המדריך לספורט או המורה למוזיקה, כי זה ההוואי שקורה.

אורלי פרומן: בוודאי לא תנועות הנוער, וכל מקום שיש התקהלות ומרכזים קהילתיים, ובוודאי בני נוער מובילים שנרתמים להוביל שיח כזה.

אורלי פרומן: זה חייב לרדת ככה, זה חייב לבוא כתוצאה של מדיניות על.

אורלי פרומן: אם ראש ממשלה יעמוד, אני לא אומרת את זה בהקשר הפוליטי, כל ראש ממשלה יעמוד וישים נושא כזה במרכז היעדים של החברה הישראלית, אנחנו רוצים לגדל את ילדנו בבטחה, אנחנו רוצים לאפשר יחסים נורמליים ונכונים בין בני זוג.

אורלי פרומן: אנחנו לא רוצים לאבד לא את האינטימיות ולא את הרומנטיקה.

אורלי פרומן: אנחנו פוגעים בכל דבר שהוא, וכשיגיע אחר כך שר חינוך ויגיד את זה בריש גלי אני יכולה אולי להאמין לנתונים האלה.

אורלי פרומן: הייתה שיחה אחת והיועצת אמרה שהיא רתמה את המחנכים, והמחנכים יצאו לדרך.

אורלי פרומן: לא, זה חלק משיח מתגלגל שצריך להיות בין מחנך ומחנכת לילדי הכיתה שלה.

אורלי פרומן: לא בפורום של 40 ילדים.

אורלי פרומן: זה תמיד צריך להיות בקבוצות הרבה יותר קטנות כדי לאפשר שיח פתוח בנושא.

אורלי פרומן: גם הרשויות המקומיות.

אורלי פרומן: בואו, גם לרשויות המקומיות יש SAY מאוד מרכזי למה קורה בעיר שלהם ובאווירה, ובחוגים ובכל הפעילויות שמתקיימות בעיר.

אורלי פרומן: אז בואו נקרא מפה גם לראש הממשלה וגם לשר החינוך ולכל מי שבהנהגה הלאומית שלנו, ואנחנו כולנו וכל מי שמנהיג בחברה הישראלית לא.

אורלי פרומן: לא.

אורלי פרומן: לא.

אורלי פרומן: ליחסים נורמליים נורמטיביים מכבדים.

אורלי פרומן: זה חלק מהתרבות שלנו, זה חלק מהתרבות שהחברה הישראלית חייבת לפתח ובואו ביחד עם בני הנוער והילדים, ניצור שיח פתוח בין כל הקבוצות וכל המפגשים ושאף מבוגר יראה את עצמו משוחרר מהמשימה המאוד חשובה הזו.

מרב מיכאלי: הזכרת רשויות מקומיות, אז חזר אלינו ראש עיריית אילת מאיר יצחק, בוקר טוב אדוני.

מרב מיכאלי: אני רוצה לשאול אותך א' כמובן על המקרה המחריד האחרון שאירע באילת, אבל אני רוצה לשאול אותך כראש עיר שהרי, כפי שציינה ח"כ פרומן בצדק, החינוך מחולק במין אופן כזה שתמיד הוא לא לגמרי ברור.

מרב מיכאלי: הממשק הזה בין מה שמשרד החינוך והממשלה אחראית עליו לבין מה שהרשות המקומיות אחראית עליו.

מרב מיכאלי: איפה אתה מוצא את עצמך מסוגל להתמודד עם הסוגייה הזאת בתוך מערכת החינוך?

מרב מיכאלי: הסוגייה של חינוך לשווין בין המינים, למניעת פגיעה מינית ולמניעת אלימות.

מאיר יצחק: גברתי היו"ר קודם כל תודה רבה.

מאיר יצחק: אני רוצה לדבר בשני כובעים.

מאיר יצחק: בכובע אחד כמחנך ותיק מאוד.

מאיר יצחק: אני כבר 40 ומשהו שנה עוסק בחינוך, בדגש על חינוך של בני נוער, וכמובן כראש עיר שמכהן מעל ל-16 שנה.

מאיר יצחק: בשני הכובעים אני עובר את הימים המטלטלים ביותר בחיי כאיש ציבור.

מאיר יצחק: אני אומר זאת מכמה סיבות: דבר ראשון, העיר אילת מזה 15 שנה, כל שנה, ויודעים זאת גורמי החינוך במדינת ישראל, כל שנה מקימה תוכנית או פועלת בתוכנית שנקראת "קיץ בטוח" כאשר מעל ל-200 איש, תקשיבו למספר, מעל ל-200 איש שקרוב ל-100 איש עובדים בשכר, ותפקידם לקלוט, לחבק, להכווין, לעודד את בני הנוער שמגיעים אלינו מחוץ לאילת.

מאיר יצחק: כל שנה בקיץ, מרב את יודעת זאת, מגיעים אלינו עשרות אלפי בני נוער מחדרה, מאשקלון, מיוקנעם, מתל אביב, מדימונה מכל הארץ.

מאיר יצחק: אנחנו קיבלנו החלטה שהיא החלטה חסרת תקדים – להתגייס ולקלוט אותם בצורה הראויה ביותר, ולאתר נשמות תועות כאשר הצוותים זה עובדי נוער, עובדים סוציאליים, פסיכולוגים, סיירת הורים, מתנדבים ומה לא.

מאיר יצחק: אמרתי, סה"כ 200 איש כדי לטפל בבני הנוער שלנו.

מאיר יצחק: התמונות שאנחנו רואים מהמפגשים, דרך אגב יש לנו במצטבר מעל ל-15,000 מפגשים עם בני נוער, זה אירוע.

מאיר יצחק: אירוע אדיר של פוטנציאל חקר.

מאיר יצחק: מה שאנחנו מגלים שם זה שיש לנו בעיות יסוד והדבר שאני רוצה להגיד היום בדיון גם כאיש ציבור, וגם כמחנך, שאני מטולטל משום שאני רואה את רדידות הדיון.

מאיר יצחק: כי הדיון מתעסק עכשיו בוודקה שאותו ילד הביא למלון, והוודקה הוא הביא אותה מהבית כדי שלא נתבלבל.

מאיר יצחק: וכשהוא הביא רד-בול הוא הביא אותו מהבית שלא נתבלבל, ובמקום לדון במהות העניין, אני שואל את עצמי מה קרה לאותם נערים, חברים של אותה ילדה נאנסת באותו בית ספר שהם לומדים איתה ביחד, שמחאו כפיים באירוע כל כך מסובך?

מאיר יצחק: איפה העיוות בהתפתחות שלהם?

מאיר יצחק: מה קרה בתהליך?

מאיר יצחק: איפה ההורים בתוך העניין הזה?

מרב מיכאלי: ראש העיר אני מפסיקה אותך ולכן אני מתעקשת.

מרב מיכאלי: המערכת הזאת של בני ובנות הנוער שמגיעות לאילת להתארח זה דבר אחד, אבל אני רוצה לדבר איתך על מערכת החינוך בעיר שלך.

מרב מיכאלי: איך אתה מצליח, אם בכלל, מול משרד החינוך להטמיע, שוב, אם בכלל, במערכת החינוך אצלך בעיר נורמות אחרות?

מרב מיכאלי: האם זה אפשרי בכלל?

מאיר יצחק: אני נוגע בזה.

מאיר יצחק: תראי, אני מניח שאת יודעת גם את זה מרב, עינב יודעת את זה ומי שיושב פה במשרד החינוך.

מאיר יצחק: העיר אילת זו עיר שהוציאה את תוכנית "עיר ללא אלימות" לאוויר העולם.

מאיר יצחק: בפברואר 2004 הייתי ראש עיר שנה, הוצאתי את תוכנית "עיר ללא אלימות" לאוויר העולם.

מאיר יצחק: מה זו תוכנית "עיר ללא אלימות"?

מאיר יצחק: תוכנית "עיר ללא אלימות" זה תוכנית שבעצם שמעודדת אהבה, פלורליזם, סבלנות, סובלנות ועם הערכים האלה נכנסנו לתוך מערכת החינוך כשהכותרת אומרת "אפס סבלנות לתופעות האלימות באשר הן".

מאיר יצחק: מצאנו קהילה שלמה שמגויסת לתופעות של האלימות.

מאיר יצחק: אני לא רוצה להיכנס לרזולוציות של מהי האלימות, אבל אמרנו אפס סובלנות לתופעות האלימות.

מאיר יצחק: המשמעות אומרת הקצאת משאבים ראויה, עוד ועוד חקר כדי להבין מה קורה, עוד ועוד מדריכים חברתיים, עוד ועוד מדרכים מטפלים, עוד ועוד ארגונים ותנועות נוער כדי לתת לתלמידים שלנו שעות פנאי רבות ואיכותיות.

מאיר יצחק: התפיסה אומרת נער עסוק לא מעסיק, ואנחנו צריכים לדעת לעשות את זה בצורה הטובה ביותר.

מאיר יצחק: אני יכול להגיד לך שבעיר אילת יש קיטון מתמיד בתופעות האלימות המקומיות.

מאיר יצחק: האירועים באילת בתופעות שעלו לשמחתי קטנו באופן דרמטי, וזה מופיע במחקרים, זו לא אמירה שלי.

מאיר יצחק: ולכן אני חושב שאם כל הקהילה מתגייסת, יחד עם מערכות החינוך, יחד עם המערכות התומכות, יחד עם ראשי המתנ"סים, יחד עם זה שמעודדים ולא סוגרים תוכניות כמו היל"ה וקרן קרב ושאר הדברים שמייצרים עומק של פנאי לתלמידים שלנו, יש סיכוי שלא נגלה את התופעות האיומות שראינו לפני שבועיים פה באירוע העצוב הזה, המטלטל הזה במלון.

מאיר יצחק: מה שאני רוצה להעביר במסר שלי גברתי היו"ר, אל נא נהיה עצלים באיכות החקר.

מאיר יצחק: אל נא נלך למקומות הקלים, המצטלמים טוב.

מאיר יצחק: אני רואה את מה שקורה בתקשורת.

מאיר יצחק: בואו נבדוק מה קרה.

מאיר יצחק: איך הגענו למצב שבו שני אנשים ברוטליים בני 27 לוקחים ילדה בת 16 ויש להם 15 ילדים צופים בהם ומוחאים להם כפיים.

מאיר יצחק: זו השאלה.

מאיר יצחק: מה קרה בתוך התהליך הזה?

מאיר יצחק: איך הגענו לדבר האיום ונורא הזה?

מאיר יצחק: ככה אני רואה את הדברים.

מאיר יצחק: ומפה יש להתחיל את החקר ולא לעשות לעצמנו חיים קלים.

מאיר יצחק: אני כראש עיר לוקח את הנושא הזה למרות שהוא לא נושא אילתי פרופר.

מאיר יצחק: אני בהחלט צריך לבדוק מה קרה ומה הטריגר שהוביל לאירוע הזה.

מאיר יצחק: יש הרבה מאוד שאלות.

מאיר יצחק: אני מציע לכל ההורים ולכל המחנכים בכל מדינת ישראל במערכת החינוך לעשות עבודת חקר עמוקה.

מאיר יצחק: עד לכאן.

מרב מיכאלי: תודה רבה ראש העיר אילת מאיר יצחק.

מרב מיכאלי: ח"כ גולן.

יאיר גולן: יכול להיות שהדברים כבר הוזכרו, אבל אני חושב שהחומרה מחייבת חזרה.

יאיר גולן: מי יודע אם דיברתם על זה, אולי פספסתי כאן את ההתחלה.

יאיר גולן: כולנו יודעים שאחד או אחת מכל הילדים והילדות עוברים פגיעה מינית עד גיל 12.

יאיר גולן: 14% מהתלמידים או התלמידות עוברות פגיעה מינית עד כיתה ו', 20% עד כיתה ח', 24% עד כיתה י'.

יאיר גולן: רק 6% מדווח לרשויות.

יאיר גולן: 85% ממקרי התקיפה המינית מבוצעים על ידי אדם המוכר לקורבן.

יאיר גולן: ב-2018 בכל האוכלוסייה, 19,000 נפגעו מעבירות מין, 153,000 נפגעו וחוו הטרדה מינית, הרוב נשים כמובן.

יאיר גולן: 11% מקורבנות העבירות המקוונות סבלו מהטרדה מינית.

יאיר גולן: זה קרוב ל20,000 בנות או בנים, לא משנה, זה היקפים מטורפים.

מרב מיכאלי: וזה בלי שאנחנו יודעות מה קורה בתוך הוואטסאפים.

איילת רזין בית אור: בתקופת הקורונה המשטרה דיווחה על זינוק של 41% בתלונות על עבירות מין במשפחה, אני לא מדברת על אלימות מסוגים אחרים.

יאיר גולן: נכון.

יאיר גולן: בימים רגילים 7.3% ממשקי הבית בישראל, אחד הילדים עובר פגיעה מינית ברשת.

יאיר גולן: זה מטורף!

איילת רזין בית אור: ועכשיו הם עוד יותר ברשת.

יאיר גולן: כן.

יאיר גולן: נדמה לי שההיקפים פה הם כאלה שאי אפשר לדבר על טיפול בכלים של טוב, אנחנו נעשה ככה.

יאיר גולן: צריכה להיות פה פעילות הרבה יותר פרו-אקטיבית שנוגעת למה שמתרחש בבית, שנוגעת למה שמתרחש בבתי הספר כדי שבאמת יקרה משהו.

יאיר גולן: זה היקפים של מצב חירום, רק על הקורונה הכרזנו כמצב חירום.

יאיר גולן: זה מצב חירום!

מרב מיכאלי: ספר לנו על זה.

עינב קאבלה: אני רוצה רגע ברשותך לשאול רגע את איילת.

עינב קאבלה: אם קראתי נכון, והבנתי נכון, יש פיילוט שאתם השתתפתם בו במשרד החינוך בנושא של מניעת אלימות מינית בבתי הספר שהופך להיות מופסק ב-2020.

איילת רזין בית אור: יש את אשלים, גם עינב נדמה לי דיברה על זה.

איילת רזין בית אור: יש פרויקט גדול שהשתתפו בו כל גורמי המקצוע בתחום, אבל גנזו את התוכנית הזאת.

איילת רזין בית אור: זה הניב תוצאות מאוד מאוד מוצלחות.

איילת רזין בית אור: אולי שמשרד החינוך ידבר על זה.

עינב קאבלה: תגידי רק בכמה מילים על התוכנית.

מרב מיכאלי: על התוכנית ועל התוצאות המוצלחות שהיא הניבה.

איילת רזין בית אור: אני חושבת שנכון יותר שמשרד החינוך יציג את התוכנית.

מרב מיכאלי: כן.

מרב מיכאלי: אז בואו נצרף אלינו.

מרב מיכאלי: קודם כל איריס לא דיברה עדיין.

מרב מיכאלי: את לא רשומה לי במוזמנות ובמוזמנים, אז אם תוכלי רק להציג את עצמך בשמך ובתפקידך המלא.

איריס מנדה בן יעקב: אהלן, שמי איריס מנדה בן יעקב ואני מנהלת היחידה למיניות ומניעת פגיעה בילדים ובני נוער בשפ"י.

מרב מיכאלי: אוקיי, ואת מכירה את התוכנית הזאת שחברת הכנסת קאבלה הזכירה?

איריס מנדה בן יעקב: בוודאי, אנחנו הובלנו אותה.

איריס מנדה בן יעקב: שפ"י הובלנו את התוכנית הזו יחד עם משרדי ממשלה, משרד הרווחה היה שותף איתנו.

מרב מיכאלי: אז ספרי לנו בבקשה על התוכנית ותוצאותיה.

איריס מנדה בן יעקב: אוקיי, אז בעצם כמו שעלה בשיח, השיח על מיניות הוא שיח מאוד מאוד מורכב.

איריס מנדה בן יעקב: גם אם מורים, יועצים ואנשי חינוך עוברים הכשרות לא תמיד הם מצליחים לנהל את השיח הזה בכיתה.

איריס מנדה בן יעקב: ולפעמים גם כשהם מצליחים זה לא מספיק לבד.

איריס מנדה בן יעקב: התוכנית הזו היא תוכנית אקולוגית שכוללת את כל היישוב כולו.

איריס מנדה בן יעקב: כל היישוב כולו בעצם מתגייס לשוחח על מיניות ועל מניעת פגיעה.

איריס מנדה בן יעקב: אנחנו חברנו, גם משרדי ממשלה, גם עמותות וגם מרכזי הסיוע היו בצוות החשיבה והעבודה.

איריס מנדה בן יעקב: ביחד שברנו את הראש כמה שנים איך בעצם אנחנו נכנסים ליישוב.

איריס מנדה בן יעקב: מה צריך להיות שם ואיך עושים את זה נכון.

איריס מנדה בן יעקב: התחלנו מחמישה יישובים כפיילוט לראות איך זה מצליח, זאת אומרת איך זה נראה.

איריס מנדה בן יעקב: ביקשנו מאוניברסיטת חיפה שתעשה לנו מחקר מלווה כדי לראות מה התוצאות, איך בני נוער מגיבים, האם יש שינוי בעמדות.

איריס מנדה בן יעקב: התחלנו בהכשרות בכל היישוב, לא רק אנשי החינוך עברנו הכשרות, גם הגורמים שעובדים ביישוב, כמובן שבכל יישוב זה נראה אחרת.

איריס מנדה בן יעקב: לקחנו גם בפיילוט עוד יישוב ערבי כדי לראות גם שם איך זה עובד, בחורה.

איריס מנדה בן יעקב: אני רוצה להגיד שזה היה פרויקט מורכב ביותר, אבל חשוב ומעניין.

איריס מנדה בן יעקב: כרגע יש לנו תוצאות ביניים של אוניברסיטת חיפה ובאמת ראינו שגם התערבות קלה, כשאני אומרת קלה זה כמה שיעורים, מספקת כדי לשנות את העמדות של בני ובנות הנוער.

איריס מנדה בן יעקב: זה בגדול התוכנית.

איריס מנדה בן יעקב: השנה אנחנו בעצם סיימנו את התוכנית.

איריס מנדה בן יעקב: אני רוצה להגיד שהתוכנית הזאת לא נגנזה.

איריס מנדה בן יעקב: במהלך התוכנית הזו אנחנו פיתחנו המון המון חומרים שממש אוטוטו יוצאו לפועל.

איריס מנדה בן יעקב: ראינו שהם עובדים, הייתה לנו גם באמת את האפשרות לשלב כוחות ולעשות עוד, ולייצר עוד חומרים שהם רלוונטיים ונכונים לבני הנוער, וכמובן אנחנו כרגע מנסים לראות איך בעצם החומרים האלה והידע שצברנו עובר לכלל מערכת החינוך.

מרב מיכאלי: כן, אבל למה, את אומרת היא לא נגנזה, אבל היא גם לא נמשכת.

מרב מיכאלי: זאת אומרת, התוכנית הופסקה.

מרב מיכאלי: אז זה שיש תכנים מצוינים, בואי אפשר להסכים כבר שתכנים מצוינים יש בשפע.

מרב מיכאלי: והילדות הקטנות - -

איריס מנדה בן יעקב: אין, אין בשפע! זה לא מדויק.

מרב מיכאלי: באופן יחסי - -

איריס מנדה בן יעקב: זה מאוד קל להגיד לבני הנוער, ואם תשאלי את בני הנוער, דרך אגב עם מחקרים שנעשו, הם מתלוננים.

איריס מנדה בן יעקב: הם אומרים: אנשי החינוך תמיד מדברים איתנו ואומרים לנו מה לא לעשות, הם לא אומרים לנו מה כן לעשות.

איריס מנדה בן יעקב: ה-מה כן לעשות זאת סוגיה, זה לא פשוט.

איריס מנדה בן יעקב: גם בוועדת ההיגוי שלנו, הרבה פעמים הדיונים הפכו למה לא, זאת אומרת מה אסור.

איריס מנדה בן יעקב: איך ללמד את בני הנוער מה מותר ומה אסור.

איריס מנדה בן יעקב: לכן, אני אומרת שהאתגר הוא כן להגיד לבני הנוער מה כן, מה נכון, מה זו מערכת יחסים תקינה, מה זו מיניות בריאה, מה זו הנאה ממערכת יחסים.

מרב מיכאלי: אני מקבלת לגמרי את הצורך בתכנים הפוזיטיביים ואת המודלים, לתת אופציות כמו שאת אומרת ולא רק להגיד מה לא.

מרב מיכאלי: אבל, למה אני אומרת שיש תכנים בשפע?

מרב מיכאלי: כי כאמור היחידה שאושרה עומדת בראשה ועובדת הרבה מאוד שנים, וגם שפ"י, הייצור של תכנים הוא כן קורה כבר הרבה מאוד זמן.

מרב מיכאלי: הבעיה המרכזית היא בהנחלה של התכנים האלה ובהכשרה של הציבור הענק.

מרב מיכאלי: הרי יש מאות אלפי מורות ומורים, יועצות ויועצים, מנהלות ומנהלים וכולי במערכת שלא עוברות ועוברים הכשרה משמעותית, באמת רצינית ורלוונטית בשביל להיות מסוגלים לתווך את התכנים האלה.

מרב מיכאלי: התכנים האלה בכלל לא מגיעים אליהם ובטח לא באופן שהם מסוגלים לעשות בהם את השימוש.

מרב מיכאלי: הבעיה היא כמובן סדר עדיפות, מדיניות ומשאבים.

מרב מיכאלי: זה מה שמפריד בין התכנים, שעבודת פיתוח התכנים היא יחסית טובה, לבין אחר כך המציאות.

מרב מיכאלי: השאלה שלי אלייך היא מדוע הופסקה התוכנית הזאת?

איריס מנדה בן יעקב: התוכנית הופסקה כי אנחנו לא קיבלנו משאבים להמשיך את התוכנית.

איריס מנדה בן יעקב: היא דורשת משאבים, אין מה לעשות.

איריס מנדה בן יעקב: בעצם בפיילוט הייתה מובילה יישובית שבאה ממשרד החינוך, והיא זאתי שתיאמה בין הגורמים, היא זאתי שדאגה שיהיו השתלמויות, היא זאתי שעשתה עבורנו רגולציה על זה שבאמת הדבר מתבצע.

איריס מנדה בן יעקב: כדי לעשות תוכנית כזאת צריך הרבה משאבים.

מרב מיכאלי: התוכנית הייתה ביוזמת מי?

איריס מנדה בן יעקב: היוזמה של התוכנית הייתה יוזמה משותפת של הג'וינט אשלים, זאת אומרת היא התחילה בכלל בשיח על נערות במצוקה, בסיכון.

איריס מנדה בן יעקב: היחידה לשוויון בין מגדרים, אושרה הייתה שותפה בתוכנית הזאת, ואז כשהתכנים, כשנהייתה הבנה בחדר שבעצם, עוד פעם כמו שאמרתי, אנחנו לא רוצים לדבר רק על הנערות בסיכון, אנחנו רוצים לדבר על כולם, על כלל האוכלוסייה, ויותר נכון לא להגיד מה לא, אלא כן לדבר בראייה הוליסטית, אז אושרה הציעה שאנחנו ניכנס לתוכנית, השירות הפסיכולוגי הייעוצי והיחידה למיניות ומניעת פגיעה, ומשם אנחנו הלכנו יד ביד לבניית התוכנית, לחשיבה על איך אנחנו עושות את זה, מה צריך להיות בתוכנית, ואז התחלנו בביצוע שלה.

איריס מנדה בן יעקב: אני אומרת, זאת אחת התוכניות המורכבות שיש, זה לא פשוט להכניס תוכנית כזאת בלי אישור של - -

מרב מיכאלי: המימון היה רק של הג'וינט אשלים?

איריס מנדה בן יעקב: מימון התוכנית לא היה רק של הג'וינט אשלים, כל משרד תרם את חלקו.

איריס מנדה בן יעקב: כמובן במידה כזו או אחרת, כשלמשרד החינוך היה, אני חושבת, שנתנו את מירב התקציבים למשרד החינוך ומשרד הרווחה.

איריס מנדה בן יעקב: שאר התקציבים היו פה ושם, גם הבט"פ תרמו חלק גדול.

עינב קאבלה: אז נגמר הכסף.

מרב מיכאלי: כן.

מרב מיכאלי: כן.

מרב מיכאלי: ברור שזה רק כסף.

מרב מיכאלי: ח"כ כסיף בוא תחליף אותי רגע, אני חייבת ללכת לוועדת חוקה.

מרב מיכאלי: << מנהל >> (היו"ר עופר כסיף, 10:31) << מנהל >>

עופר כסיף: אוקיי.

עופר כסיף: תודה.

עופר כסיף: מישהו היה באמצע?

עופר כסיף: שאני לא אקטע.

איריס מנדה בן יעקב: אני.

עופר כסיף: כן, בבקשה סליחה.

איריס מנדה בן יעקב: זהו, אז אם יש עוד שאלות אני אשמח לענות.

איריס מנדה בן יעקב: אני רק רוצה להגיד באמת שהסוגייה הזאת היא מורכבת ועומדת בפתחינו ואנחנו לא מתעלמים לרגע מהצורך ומהחשיבות של השיח על מיניות בריאה במשרד החינוך.

איריס מנדה בן יעקב: כמובן שזה תהליך, אני לא הייתי אומרת באופן גורף שאין חינוך למיניות.

איריס מנדה בן יעקב: אני כן הייתי אומרת שזו משימה מורכבת שאנחנו שוברים את הראש איך להנכיח אותה בכל המערכת.

איריס מנדה בן יעקב: אני רוצה להגיד עוד דבר, להכריח את צוותי החינוך לדבר על מיניות זה לא עוזר.

איריס מנדה בן יעקב: אנחנו כן צריכים לגייס אותם ולהסביר את החשיבות וגם ללמד אותם איך לעשות את זה נכון.

איריס מנדה בן יעקב: אנחנו נעזרים, יושבת כאן איילת, אנחנו נעזרים גם בגורמי חוץ.

איריס מנדה בן יעקב: יש בתי ספר שמזמינים את מרכזי הסיוע, אבל המדיניות שלנו והחשיבות היא שכן אנשי החינוך הם אלה שיובילו את השיח הזה, כי הם נמצאים יום יום בבית הספר עם התלמידים, להבדיל ממרכזי הסיוע או מגופים פרטיים שבאים.

איריס מנדה בן יעקב: הגופים הפרטיים שבאים נכנסים לבית הספר ויוצאים, אנשי החינוך נמצאים שם.

איריס מנדה בן יעקב: הם צריכים לדעת להגיב יום יום, שעה שעה, אם זה בהפסקה ואם זה בשיעור על כל מיני התנהגויות מיניות ועל כל מיני היבטים שחשוב להגיב עליהם, אפרופו סקסיזם שהזכירו.

איריס מנדה בן יעקב: אז לכן זו המדיניות שלנו ואנחנו לא רוצים להפקיע את השיח הזה ממערכת החינוך מצד אחד, ומצד שני אנחנו לגמרי לא פוסלים להיעזר בגורמי סיוע ובמומחים שכן מגיעים לבתי הספר, שכן נכנסים, אבל זה שגורמי סיוע לא נכנסים לחלק מבתי הספר זה לא אומר שלא עושים שם.

איריס מנדה בן יעקב: זה רק אומר שאולי בית הספר מסוגל לעשות את זה בעצמו.

עופר כסיף: השאלה אם גם יש על זה מעקב.

עינב קאבלה: כן.

עינב קאבלה: זו לא שאלה, אני פשוט רוצה להגיד משהו כתוצאה מהדברים שאני שומעת.

עינב קאבלה: ככל שאני שומעת יותר, אני יותר ויותר משתכנעת שאם לא מכניסים את זה כחובה למערכת החינוך, מה זה כפייה, לא לשם כפייה.

עינב קאבלה: יש שיעורי היסטוריה, הם בכפייה?

עינב קאבלה: יש שיעורי אזרחות, הם בכפייה?

עינב קאבלה: אוקיי, אז תקראו לזה כפייה.

עינב קאבלה: שיעורי חובה.

עופר כסיף: קוראים לזה חינוך חובה.

עינב קאבלה: קוראים לזה חינוך חובה, והאלמנטים האלה שדיברנו עליהם פה, וכולם מסכימים שהם חשובים, וכולם מסכימים שיש שיח ושיח, אבל אם לא מכניסים את זה כחובה זה לא יקרה.

עינב קאבלה: אנחנו מכירים איך דברים כאלה עובדים.

עינב קאבלה: כשמשרד החינוך בודק אם היה טיפול או נגעו בנושא ואז מסמן את ה-וי.

עינב קאבלה: אני לא מעלה בדעתי שכשמשרד החינוך בודק אם העבירו את שיעורי ההיסטוריה, את מערך הלימודים בנושא היסטוריה או אזרחות, שהוא רק בדק אם נעשה וי, או שהוא בדק שמי שהעביר את זה הוא מוכשר להעביר את זה, יודע איך להעביר את זה ומכיר את התכנים.

עינב קאבלה: אני חושבת שלהפריד את זה מהסיפור הזה של חינוך חובה לילדים בכל הגילאים זו טעות קשה, ואנחנו נמשיך לראות לצערנו כל פעם תופעה אחרת.

עינב קאבלה: לא משנה אם זה מקרה מזעזע בקצה של הסקאלה או תופעות אחרות על הספקטרום הנורא הזה של אלימות מינית.

עופר כסיף: כן.

עופר כסיף: תודה.

עופר כסיף: כן בבקשה, איילת נכון?

עופר כסיף: את תוכלי להגיד, סליחה למרות שאנחנו מדברים פה על העניין של החינוך ואני מסכים לגמרי עם מה שנאמר, וחשוב לשים על זה את הדגש, אבל השבוע אני במקרה הזכרתי את זה במליאה, את הקיצוץ שנעשה.

עופר כסיף: אני לא מדבר כרגע על מערכת החינוך, אלא בכלל.

עופר כסיף: נדמה לי שדיברתי עם גברת סוליציאנו והיא אמרה לי שקוצץ משהו כמו 30% נדמה לי מהתקציב שהיה לארגוני המאבק בפגיעה מינית.

עופר כסיף: את יכולה להגיד על זה שתי מילים?

עופר כסיף: כי זה רלוונטי.

איילת רזין בית אור: אני אומר בשתי מילים בכלל על מרכזי סיוע.

איילת רזין בית אור: יש תשעה מרכזי סיוע בכל רחבי הארץ.

איילת רזין בית אור: אני שייכת לאיגוד מרכזי הסיוע שעוסק בקידום מדיניות וחקיקה.

איילת רזין בית אור: מרכזי הסיוע מקבלים מימון חלקי מאוד, עד 30%, ממשרד הרווחה, ואני שמחה לומר שהשר שלשום החליט להגדיל את בסיס התמיכה מ-6,000,000 ל-9,000,000 שקלים, שזה מתחלק על 12 מרכזים.

איילת רזין בית אור: זה רחוק כמובן מלהספיק.

עופר כסיף: 50,000 פונים בשנה.

איילת רזין בית אור: 52,000 פניות מידי שנה.

איילת רזין בית אור: וזה עולה, בתקופה הקורונה אתם יכולים לדמיין שהדבר הראשון שקרה זה שכל רשויות המדינה נסגרו.

איילת רזין בית אור: בריאות הנפש, קופות חולים הכל נסגר.

איילת רזין בית אור: עוד יותר נכנסנו מתחת לאלונקה.

איילת רזין בית אור: אז כמובן שזה רחוק מלהספיק.

איילת רזין בית אור: עוד אין לנו את הנתונים של השנה, אבל אפשר לדמיין איך זה נראה.

איילת רזין בית אור: אבל באמת שר הרווחה הרים את הכפפה והגדיל, שוב זה רחוק מלהספיק, אבל זו באמת בשורה מאוד מאוד משמעותית בתקופה שבכלל מדשדשים בכל הדיונים בתקציב ועמותות נסגרות.

איילת רזין בית אור: אז זה ממש גלגל הצלה בשבילנו.

איילת רזין בית אור: אני רוצה להתייחס לדברים שאיריס אמרה ואני חוזרת על הדברים שוב.

איילת רזין בית אור: אנחנו לא מחפשות להחליף או להתחרות בשפ"י וביחידה לשוויון מגדרי.

איילת רזין בית אור: בכלל לא.

איילת רזין בית אור: הדברים צריכים ללכת בד בבד.

איילת רזין בית אור: א' כי הם לא מצליחים להגיע לכולם ודו"ח מבקר המדינה אומר את זה בצורה מאוד מאוד ברורה, ואין להם גם רגולציה לנושא אז לא יודעים לאן הם כן מגיעים או לא.

איילת רזין בית אור: הדבר השני, הוא שבאמת לא כל המורים והמורות, רוצים, יודעים ויכולים להגיע באופן הנדרש לכל תלמיד ותלמידה, ואנחנו מבינים שצריך.

איילת רזין בית אור: תדמיינו כיתה וכשמכירים את הנתונים, ח"כ גולן אמר את הנתונים שהם בעצם נתונים של מרכזי הסיוע, בכל כיתה יושבים לפחות חמישה או שישה תלמידים שעברו פגיעה מינית כזו או אחרת.

איילת רזין בית אור: אני לא מדברת על אלימות מסוג –

עופר כסיף: זו מגיפה.

עופר כסיף: אין מילה אחרת.

איילת רזין בית אור: זו מגפה! זו מגפה שאנחנו זועקים כבר שנים, אבל עכשיו יש פיק כזה.

איילת רזין בית אור: אני אזכיר לכם גם בקיץ הקודם היה שורה של מקרי אונס קבוצתי והארץ רעשה ואז קרה משהו יותר חשוב.

איילת רזין בית אור: אז תמיד יש משהו יותר חשוב, אבל המגיפה הזאת פה והיא נשארת נוכחת.

איילת רזין בית אור: היתרון של מרכזי הסיוע הוא באמת המקצועיות שלנו, בדיוק לדבר על מה כן.

איילת רזין בית אור: אנחנו מבינים למשל שהאינסטגרם וטיקטוק היום זה חלק מהגדרת המיניות של בני הנוער.

איילת רזין בית אור: אני לא מבינה את זה, הנה איתי מהנהן.

איילת רזין בית אור: אני לא מבינה את זה, באמת אני לא מבינה את זה, אבל הם מבינים את זה והם יודעים לתווך מה כן בתוך המרחב הזה של הטיקטוק.

איילת רזין בית אור: לא להגיד לא טיקטוק, אלא להגיד מה כן, ולהבין מה ההשלכות שאם אני אעשה ככה וככה זה יכול להיות במקומות אחרים, ולחשוב טוב טוב אם אני רוצה להעלות את התמונה שלי בתנוחה כזו או אחרת.

איילת רזין בית אור: זו בדיוק השפה והיתרון של מרכזי הסיוע.

איילת רזין בית אור: זה לא במקום המורה, זה ביחד עם המורה ותמיד המורה נמצא.

איילת רזין בית אור: תמיד אחרי סדנאות של מרכזי הסיוע נפתחים סיפורי פגיעה, וכאן עוד היתרון היחסי שלנו, כי אותו מנחה חינוך מביא איתו את כל המענים של מרכזי הסיוע מאחוריו.

איילת רזין בית אור: אז כשנפתח סיפור פגיעה, אנחנו מיד יכולים לתת את המעטפת של ליווי למשטרה, מיד אנחנו יכולים לתת את המעטפת של ליווי וסיוע, גם כמובן לתלמיד וגם למשפחה שלו, ותיווך לביטוח לאומי.

איילת רזין בית אור: כל שלל המענים.

איילת רזין בית אור: זאת אומרת, שהוא מביא איתו צ'ימידן של מענים לאותו סיפור פגיעה שנפתח.

איילת רזין בית אור: אני רוצה לספר משהו שפשוט אחרי שדיברתי קיבלתי אישור לציין אותו.

איילת רזין בית אור: סיפור מעלף בעיניי ואני מבטיחה לכם שהסיפור הזה לא היה נפתח באופן הזה ובצורה הזו כשהיה מדובר במורה של אותו נער.

איילת רזין בית אור: הייתה סדנת חינוך בבית ספר מסוים והיה שם את הכוכב של הכיתה, כיתה ח', שכבר היה לו ניסיון מיני אחד.

איילת רזין בית אור: הוא הגב-גבר של הכיתה מה שנקרא.

איילת רזין בית אור: באמת מעמדו היה רם.

איילת רזין בית אור: אחרי, כמו שאומר המנחה חינוך שלנו, הקסם קורה אחר כך, אחרי הסדנה, כשאני אורז לאט לאט את התיק, אז קורה הקסם ובאמת ניגשים ומדברים.

איילת רזין בית אור: ואותו נער, המלך, מלך הכיתה ניגש אליו וסיפר לו, שיתף אותו בבעיות שיש לו בתפקוד המיני.

איילת רזין בית אור: עכשיו מדובר בכיתה ח'.

איילת רזין בית אור: זה ילדים.

איילת רזין בית אור: ההורמונים עובדים מאוד ומשהו קרה שם.

איילת רזין בית אור: בסופו של דבר ברזולוציות שהוא סיפר לו מה הייתה אותה חוויה מינית, אתם תוכלו להבין למה היה לזה ביטוי אחר כך.

איילת רזין בית אור: אחיו הבגיר לקח אותו יחד עם החברים שלו לאילת והם הזמינו לו חוויה מינית עם אישה בזנות.

איילת רזין בית אור: זאת הייתה החוויה המינית הראשונה של אותו נער.

איילת רזין בית אור: הוא נגעל מהסיטואציה, ממנה, הוא לא רצה בסיטואציה הזאתי, אבל היה שם לחץ חברתי מאוד מאוד גדול.

איילת רזין בית אור: הוא חזר עם זה וסיפר לכולם כמובן שכבר יש לו התנסות מינית, אבל זה פצע אותו בנפש וגם בגוף.

איילת רזין בית אור: דבר כזה אני מרשה לעצמי לומר שאני בטוחה שהוא לא היה משתף את המחנכת שלו.

איילת רזין בית אור: אני בטוחה.

איילת רזין בית אור: אין לי ספק בכלל.

איילת רזין בית אור: וכאן הערך המוסף שלנו של מרכזי הסיוע וסדנאות החינוך.

איילת רזין בית אור: שיש עוד מקום.

איילת רזין בית אור: איתי דיבר על זה: אין לנו, אנחנו מרגישים שאין לנו לאן לפנות.

איילת רזין בית אור: במובן הזה אני מרגישה קצת כישלון, אבל הנה - -

עינב קאבלה: אבל זה לא כישלון שלכם! זה כישלון של משרד החינוך שלא מסכים לעשות בכם שימוש בבתי הספר.

עופר כסיף: וודאי, זה גם מה שהיא מתכוונת.

איילת רזין בית אור: אני ישר לוקחת על עצמי, אבל אני מוכנה שנישא באחריות משותפת.

איילת רזין בית אור: אבל עכשיו אנחנו נתחבר ונעניק את שיתוף הפעולה.

איילת רזין בית אור: איתי יעזור להנגיש את הכלים והמענים שלנו לכל התלמידים ואני מקווה שגם משרד החינוך יעזור לנו להנגיש אותם לכל המורים.

יאיר גולן: אני חייב להגיד לך שריגשת אותנו.

יאיר גולן: סוף סוף אנחנו רואים שיוצא מהוועדה משהו חיובי.

עופר כסיף: תודה רבה.

עופר כסיף: אני רוצה לשמוע את עו"ד עו"ס לירון אשל מהמועצה לשלום הילד.

לירון אשל: תודה אדוני, באמת תודה על הדיון החשוב הזה.

לירון אשל: רק אתמול באמת היינו בדיון מאוד חשוב ומשמעותי בוועדה לזכויות הילד על פגיעות מיניות בילדים, ואין ספק שהתקופה היא תקופה מאתגרת.

לירון אשל: אני אגיד, לצד האתגרים שקיימים ממילא בתחום הזה עבור ילדים, תקופת הקורונה רק מחדדת את הצרכים הנוספים, מעצימה את המצוקות.

לירון אשל: אני אגיד שבאופן עקרוני אני מנהלת את המרכז לליווי ילדים נפגעי עבירה.

לירון אשל: אנחנו מלווים מאות ילדים במהלך השנה לאורך ההליך הפלילי, וחלק מהנתונים שהזכרנו אתמול זה שרק בשנת 2018 נפתחו 2,500 תיקים בגין חשד לביצוע עבירות מין בילדים.

לירון אשל: כמובן זה רק המקרים המדווחים, המוכרים.

לירון אשל: הרבה מן המקרים לא מדווחים ונמצאים מתחת לרדאר, אבל זה אומר בהכרח שאם אנחנו מדברים על קטינים ש-2,500 הילדים האלה, ואלפי הילדים שאולי לא מדווחים משולבים בתוך מערכות החינוך.

לירון אשל: אני רוצה לומר שאולי חלק מהסיבות שמתקיים הדיון הוא ההכרה במשמעות של מערכת החינוך, הכרה בחשיבות של גורמי החינוך בעולמם של ילדים במהלך השגרה.

לירון אשל: שם הם נמצאים ברוב שעות היום, ולכן גם יש משמעות לדייק את השיח ואת הכלים.

לירון אשל: התקופה, כמו שאמרו כבר לפניי, התקופה היא משתנה.

לירון אשל: הזירות משתנות, אנחנו רואים יותר ויותר פגיעות גם ברשת, פגיעות קבוצתיות, ולכן גם הכלים צריכים לעבור דיוק.

לירון אשל: אני אגיד שאני חושבת שלא צריכים לנהל את הדיונים האלה כל פעם רק אחרי התפוצצות של פרשה גדולה, אלא באמת צריך להיות איזשהו מערך, וזה גם אמרנו אתמול, מערך כולל בין- משרדי שרואה את הילד בכל השלבים השונים ועובד בשיתוף פעולה.

לירון אשל: מבחינתנו צריכים לעבוד בכל החזיתות השונות, במניעה אם זה בהקשרים של הסברה, וכמו שאמרו פה, חינוך למיניות בריאה, לשוויון כחלק מהמערכת הקבועה וכחלק משיעורי חובה; באיתור וזיהוי כמו שאמרו, הכשרות לאנשי מקצוע וזה החל מיועצת בית הספר ועד למורה לחינוך גופני.

לירון אשל: מחקרים אומרים שילדים נוהגים בשעת מצוקה לשתף אדם משמעותי בסביבתם וזה אומר שני דברים.

לירון אשל: אחד, באמת צריכים לפתוח עבורם ערוצי תקשורת שעובדי ההוראה על כל הרצף יהיו מספיק משמעותיים ויפתחו שיח של אמון עם הילדים כדי שהם יוכלו לפנות בשעת מצוקה, וגם לתת להם את הכלים להתמודד איתם.

לירון אשל: דבר אחרון באמת, מעטפת וליווי גם אחרי שמתגלה דבר כזה.

לירון אשל: איך בעצם לעטוף את הילד.

לירון אשל: אם זה תוכניות מוגנות בתוך בית הספר, לתת את הכלים לגורמי החינוך.

לירון אשל: צריכים לומר, אנחנו מדברים גם על משאבים.

לירון אשל: אנחנו ממשיכים ומנהלים דיונים.

לירון אשל: כולם מבינים מה החשיבות, כולנו פה באחידות דעים על הצורך בפיתוח תוכניות ולתת איזשהו מענה יותר הרמטי במשרד החינוך.

לירון אשל: מצד שני, התקצוב הוא תקצוב נמוך.

לירון אשל: אין מספיק משאבים, אומר את זה גם משרד החינוך בכנות, והוא רוצה לעשות יותר אבל כרגע כשיש יועצת אחת על 1,000 תלמידים או פסיכולוגית, זה לא רק שהיא צריכה לתת מענה ל-1,000 תלמידים, היא גם צריכה בסופו של דבר, וגם המפקחות על המיניות, הן צריכות לתת מענה גם לאנשי החינוך שלא תמיד יודעים להתמודד עם איזושהי פרשה גדולה שקורית כרגע בבית הספר.

לירון אשל: אני כן קוראת לעבודה רב-מקצועית ובין- משרדית משותפת שתסייע גם למשרד החינוך.

לירון אשל: גם משרד הרווחה צריך לקחת פה חלק.

לירון אשל: אני לא יודעת אם הם חלק מהדיון הזה, אבל גם להעביר תקציבים ולהגדיל את כוח האדם כדי שבאמת לא כל פעם נמצא פתרון שהוא פלסטר, אלא נמנע את הפגיעות הבאות בתוך המערכת ומחוץ למערכת, אבל שהמערכת עוטפת אותם ומכילה.

עופר כסיף: תודה רבה, ואנחנו תמיד חוזרים לזה בכמה וכמה דיונים- העניין התקציבי.

עופר כסיף: ברור שאם לא יפנו תקציב לדבר הזה, ואני רוצה לחזק את מה שאמרה ח"כ קאבלה קודם, זה צריך להיות חלק מתוכנית חובה בכלל בלי לחשוב פעמיים - -

עינב קאבלה: ואז התקציב יבוא כי זה עניין של מדיניות.

עופר כסיף: -- בוודאי.

עופר כסיף: זה חייב להיות עניין של חובה.

עופר כסיף: אני לא מומחה אני לא יכול להגיד מאיזה גיל, אבל המומחים יגידו מאיזה גיל, הגיל הכי נמוך שמתאים.

עופר כסיף: זה חייב להתחיל, הייתי אומר דרך משל מגיל אפס.

עופר כסיף: אני אומר דרך משל כי אני באמת לא יודע, אני לא בקיא בזה.

עופר כסיף: אין שום ספק שמהגיל שבו ראוי להתחיל זה צריך להתחיל והתקציב כמו שאת אומרת יימצא, חייבים למצוא אותו.

עופר כסיף: שי גולדברג בבקשה.

שי גולדברג: בוקר טוב.

שי גולדברג: אני רוצה פה להצטרף למה שנאמר ולא התייחסו פה - -

עופר כסיף: סליחה, את יכולה רק להציג את עצמך ואת הארגון גם שאת מדברת בשמו?

עופר כסיף: את התוכנית?

שי גולדברג: -- אני מהמשרד להשכלה גבוהה ומשלימה.

עופר כסיף: כן, אבל מה זאת התוכנית הספציפית שזה לא - -

שי גולדברג: אני מנהלת את תוכנית להב"ה שהיא תוכנית למניעת התנהגויות סיכון במרחב הכפרי שהיא שותפות של משרד החינוך.

שי גולדברג: היום המשרד להשכלה גבוהה ומשרד הרווחה, יש פה את רינת חכים שהיא שותפה גם ממרכז המועצות האזוריות.

שי גולדברג: מדברים פה המון על בתי הספר ושוכחים גורם משמעותי.

שי גולדברג: ראש העיר אילת ירד.

שי גולדברג: הייתי שם לפני שלושה שבועות.

שי גולדברג: מי שנמצא בשטח הם עובדי מחלקת נוער שנותנים מענה מרכזי לא פחות מבתי הספר, אם לא יותר.

שי גולדברג: הם מדברים ופוגשים את הנוער בשעות הלא פורמליות ומדברים איתם בגובה העיניים.

שי גולדברג: באמת מחלקות הנוער נותנות כלים גם למדריכים שנמצאים בשטח, וכן אנחנו עושים הכשרות ומנסים לתת כלים.

שי גולדברג: זה מאוד מאוד חשוב.

שי גולדברג: הם אלה שפוגשים את הנערים על הדשאים, בספסלים, בשעות לא שעות וזה גורם מאוד מאוד משמעותי שיש להתייחס גם אליו.

שי גולדברג: גם באירוע של אילת, בצער רב, הראשונים לדעת הם המדריכים של מחלקות הנוער שפוגשים את הנוער שהוא נסער ב- 02:00 בלילה, 01:00 בלילה ואיתו הם מדברים.

שי גולדברג: הוא גורם מאוד מאוד מאוד משמעותי.

שי גולדברג: הם גם החבר'ה שהרבה יותר מדברים עם נערים על מה שמטריד אותם.

שי גולדברג: מהידע שלנו הרבה יותר מאשר מדברים עם המורים.

שי גולדברג: אני לא מקטינה את המקום של בתי הספר, אני חושבת שיש שותפות וצריך לראות בהם כצלע מאוד משמעותית.

שי גולדברג: אנחנו עושים המון מאמץ בהכשרה שלהם כדי שהכתובת שנמצאת בשטח בשעות הלא פורמליות יהיה לה את הכלים הראשוניים כדי להמשיך ולסייע ולתמוך בנער או בנערה.

שי גולדברג: ובאמת, אני חושבת שאמרו פה כבר, אנחנו מדברים על חינוך לקשר ותקשורת בין המינים ועל חינוך למיניות בריאה מהמקום הסולוטוגני, הבריא במאמץ לחזק.

שי גולדברג: אני חושבת שחשוב נורא לדבר על כל תנועות הנוער, ארגוני הנוער, כל החינוך הבלתי פורמלי ששייך למנהל, חברה ונוער באמת שעושה ונמצא ונוכח.

שי גולדברג: זהו.

עופר כסיף: תודה רבה.

עופר כסיף: עינב לוק ואחר כך עינב.

עינב לוק: טוב, תודה.

עינב לוק: אני רוצה להמשיך ולהתייחס לדברים שאיריס אמרה ולהגיד שבאמת התוכנית שהצגנו פה "מיניות במרחב בטוח" הייתה איזה ניסיון לייצר קודם כל שיח משותף עם כל משרדי הממשלה, הרשות המקומית והארגונים, ולייצר ידע משותף שיאפשר לנו בסופו של דבר לייצר שיח רשותי שבו נמצאים הילדים.

עינב לוק: הילדים נמצאים גם בבתי הספר, גם בתנועות הנוער, גם במסגרות של הרווחה, והיה ניסיון באמת לייצר את אותו שיח.

עינב לוק: אני חושבת שאחד ההישגים של התוכנית "מיניות במרחב בטוח" שפעלה כמובן, כמו שציינה איריס, בחמש רשויות, ההישג המשמעותי שלה הוא הדיאלוג עם משרדי הממשלה וחיבור והשותפויות שנוצרו כחלק מהתהליך הזה כולל עם ארגוני הסיוע.

עינב לוק: אנחנו מנסים ופועלים כדי לנסות לבדוק באיזה מידה ניתן להרחיב את התוכנית ולהמשיך אותה, ואנחנו נעשה הכל כדי לראות איך ניתן לקיים את התוכנית.

עינב לוק: אני חושבת שהמפתח לנושא הזה הוא לנסות ולהגיע לבני הנוער בכל הדרכים האפשריות.

עינב לוק: לא רק בשיעור.

עינב לוק: בתנועות הנוער, בבית, בכל הגורמים המשותפים.

עינב לוק: ככל שאנחנו נגביר את השיח בינינו, את השותפות ונעביר מסרים אחידים ומשותפים, אז נצליח לייצר את אותו מסר חברתי שאליו אנחנו כל כך שואפים.

עינב לוק: אני רוצה להתייחס לעוד סוגייה, זה הנושא של הרשת.

עינב לוק: אנחנו היום מבינים שהנושא של פגיעה יש לו, גם אם הוא נעשה בעולם הפיזי, יש לו ביטויים בעולם במרחב הווירטואלי.

עינב לוק: יש לנו שותפות עם מוקד 105 ומפקחות שפ"י שנמצאות במוקד 105.

עינב לוק: גם כאן העבודה היא חשובה ומשמעותית להגביר את המודעות של מה קורה במרחב הזה.

עינב לוק: להשלכות של פרסום סרטונים, להשלכות של התנהלות ברשתות החברתיות.

עינב לוק: עוצמת הפגיעה ברשת בנוסף לפגיעה בעולם הפיזי, היא עוצמת הפגיעה באופן קשה ביותר וגם על כך אנחנו ערוכים והולכים לבנות תוכניות ככל הניתן כדי להגביר את המודעות.

עינב לוק: אני מסכימה שיש צורך במשאבים נוספים, בהגדלת מודעות, בהגדלת המניפה שאנחנו מגיעים אליה, ואנחנו פועלים כדי לראות איך נוכל להגדיל את התהודה של אנשי המקצוע.

עינב לוק: חשוב לי לציין שבשפ"י, מעבר ליועצים ולפסיכולוגים, יש לנו ביחידה למיניות ומניעת פגיעה בילדים ובני נוער למעלה מ-80 מדריכים שבעצם מנחילים את הידע הזה גם ברמה הפרו-אקטיבית, וגם עסוקים בטיפול באירועים שמגיעים לפתחנו.

עינב לוק: זו עבודה מאוד מאוד מורכבת שמחייבת ידע מקצועי, וזה אחד התפקידים המרכזיים של היחידה – להכשיר את אנשי המקצוע ואת המורים להיות מסוגלים לקיים את השיח המורכב הזה.

עינב לוק: אני מברכת על הדיון הזה ורוצה להגיד ששפ"י ומשרד החינוך מחזקים את השותפויות, רוצים לקדם את השותפויות גם עם הארגונים, עם כל הגורמים שנמצאים.

עינב לוק: התהליך של "מיניות במרחב בטוח" תפקידו היה קודם כל לחזק את השותפויות, כי אין לי ספק שאנחנו צריכים את כולנו ביחד, גם את הרשויות המקומיות, גם את הארגונים, את אנשי המקצוע בתוך משרד החינוך, את ההורים, את כולם כשותפים כדי להעביר מסר משמעותי.

עינב לוק: אני אגיד רק עוד מילה.

עינב לוק: אחד הדברים שמדאיגים אותנו בשיח לפעמים זה לא רק השיח בכיתה, מה אנחנו מדברים, אלא תגובות ודעות מורכבות שילדים לפעמים מחזיקים בהם ושקשה לנו לשמוע אותם, וגם איך אתה מגיב לשיח כזה.

עינב לוק: זה תהליך לא פשוט של הכשרה ולא רק גינוי של איזושהי אמירה וחשיפה.

עופר כסיף: עינב רציתי, מאחר ואין לנו זמן, ממש שאלה מאוד מאוד קצרה אם את יכולה בחצי דקה ולא יותר כדי שנוכל לסיים.

עופר כסיף: קודם כל מה התקציב שעומד כרגע לרשותכם?

עופר כסיף: דבר שני, אחת מהשאלות שלא עלו זה לגבי אוכלוסיות שונות שלא הוזכרו פה בדיון.

עופר כסיף: למשל האוכלוסייה החרדית, הערבית והדתית-לאומית.

עופר כסיף: עד כמה אתם מעורבים ויש שיתוף פעולה עם האוכלוסיות האלה, מעקב וכן הלאה.

עופר כסיף: אבל אם את יכולה ממש בחצי דקה.

עינב לוק: קודם כל אני אגיד שהתקציב הבסיסי הוא העבודה של היועצים והפסיכולוגים ו-80 ימי הדרכה.

עינב לוק: אפשר לחשב את התקציב הזה.

עינב לוק: זה התקציב הבסיסי, ותקציב פיתוח של חומרים.

עינב לוק: אני יכולה לעשות חישוב כולל ולהגיד מה זה אומר.

עינב לוק: בגדול לשפ"י יש כ-80 ימי הדרכה ביחידה למיניות ומניעת פגיעה ותקציב פיתוח.

עינב לוק: בנוסף לשאלתך אני אגיד שכל העבודה נעשית על פי כל המגזרים.

עינב לוק: זאת אומרת שאם יש לנו 80 ימי הדרכה, רבע מהם בחברה הערבית על פי הריכוז באוכלוסייה.

עינב לוק: גם בממלכתי-דתי, גם בחרדי.

עינב לוק: גם הפיתוחים, שזה אחד הדברים המורכבים, בפיתוחים שדיברנו על חומרים טובים, אמרנו שזה גם מורכב לפתח חומרים מכיוון שההתאמה המגזרית דורשת מקצועיות ומומחיות.

עופר כסיף: תודה רבה.

עופר כסיף: אני נותן לח"כ עינב קאבלה לסכם ושוב מעלה על נס את היוזמה שלך.

עינב קאבלה: תודה רבה, תודה רבה.

עינב קאבלה: כדי שלא נגיע לשעת מליאה ואני מכבדת את כללי העבודה פה בכנסת, אז אני אקצר.

עינב קאבלה: אסור לעזוב ידיים אחרי הדיון הזה.

עינב קאבלה: זה מה שברור לי.

עינב קאבלה: אסור לעזוב ידיים מהנושא, אני אציע גם ליו"ר הוועדה רם שפע, חברי, להמשיך ולעקוב אחרי הנושא הזה בפרט אחרי מה ששמענו, וההבנה שחייבים לעשות מהר מהר הרבה הרבה יותר.

עינב קאבלה: זה נכון שקיימים גורמים נוספים ואני מברכת על זה.

עינב קאבלה: ברשויות, בתנועות הנוער, במרכזי הסיוע, גורמי חברה אזרחית אחרים, זה באמת מבורך, אבל אסור שזה ייתן לנו פטור לפטור את משרד החינוך מהאחריות שלו כי בסוף הוא בקשר הכי הדוק עם ילדנו במערכת החינוך.

עינב קאבלה: חייבים שיהיו פתרונות קבועים עם קו סדור לאורכה ולרוחבה של מערכת החינוך, בכל המגזרים כפי שצוין פה.

עינב קאבלה: כמו שאמרנו מקודם, תקציב שברור שצריך פה תוספת תקציב כדי לתת מענה נאות, והוא גם נגזרת של מדיניות ברורה מצד משרד החינוך.

עינב קאבלה: אני מצפה מהגורמים הכי בכירים שם לתת את הדעת לזה ואני גם מצפה שלא נחכה חלילה לאירוע הקיצוני הבא כדי להיזכר בזה ולהידרש ליישם את הפתרונות.

עינב קאבלה: זה צריך להיות כאן ועכשיו ותודה רבה על הדיון הזה.

עופר כסיף: תודה רבה לך על היוזמה.

עופר כסיף: תודה רבה לכל המשתתפים.

עופר כסיף: איך אומרת הקלישאה?

עופר כסיף: זו רק ההתחלה.

עינב קאבלה: תם ולא נשלם.

עופר כסיף: וודאי.

עופר כסיף: אנחנו לא ניתן לזה להיעלם בשום פנים ואופן.

עופר כסיף: ואני גם חוזר על ההצעה שלי, אני מניח שאת מקבלת אותה ונראה לי שלא צריכה להיות התנגדות להקמת וועדת משנה שתעסוק בזה.

עינב קאבלה: בזה צריך כמובן להתייחס יו"ר הוועדה.

עופר כסיף: בוודאי חד משמעית.

עופר כסיף: אוקיי, תודה רבה.