ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 23, פרוטוקול מספר 53, 2020-08-25 10:55

עופר כסיף: בוקר טוב לכולם.

עופר כסיף: אני מברך את כל הנמצאים המכובדים, בזום ופה.

עופר כסיף: אני אתחיל בכמה דקות להציג את הנושא שביקשתי לדון בו ולאחר מכן כמובן נפתח לדיון.

עופר כסיף: אחרי שאני אסיים את דבריי אני אתן את זכות הדיבור לחבר הכנסת האוזר, לאחר מכן נפנה לאנשים שנמצאים, הספרייה הלאומית, משרד האוצר, מרכז השלטון המקומי, ככל שנספיק, בתקווה שנספיק.

עופר כסיף: בספר 'שם הוורד' של אומברטו אקו, שפורסם ב-1980 במקור, הוא מעלה על נס את חשיבותם של הספר והספרייה.

עופר כסיף: לא ספר או ספרייה ספציפיים אלא כל ספר וספרייה באשר הם.

עופר כסיף: הספרים וביתם, כלומר הספריות, הם מקום של ידע ושל השכלה, של הגות ושל תרבות, בסיס לביקורת וחשיבה עצמאית, של מחקר ויצירה, והייתי אומר שבלעדיהם נאבד אפילו חלק מהאנושיות שלנו ומהיכולת לטפח ולתקן את החברה שבה אנו חיים, כל אחד, כמובן, על פי השקפתו.

עופר כסיף: הייתי אומר אפילו, במשפט אחד קצר: אין ספריות אין קידמה.

עופר כסיף: ספרים הם עבר, ספרים הם הווה והם עתיד.

עופר כסיף: ספרים הם תעודות, הם תרבות והם שירה.

עופר כסיף: הם מחאה, הם גאווה, הם דיון, הם צורך בסיסי של חברה ובמיוחד של חברה השואפת להיות חברה מתקדמת ודמוקרטית.

עופר כסיף: המשבר התקדימי שהוביל לסגירה, שאני מקווה זמנית, של הספרייה הלאומית, היה צריך לזכות להרבה יותר תשומת לב והתייחסות מצד הממשלה ומצדנו בכנסת.

עופר כסיף: בהזדמנות זאת אני רוצה לומר שאני מצר על כך שאין הרבה יותר חברי כנסת שנמצאים פה.

עופר כסיף: העובדה שהספרייה נאלצה להשבית את הפעילות שלה לשבועיים היא לא פחות מאשר כישלון, כישלון של המדינה ופגיעה חמורה לפחות בשלושה ערכים עיקריים, כפי שאני רואה אותם.

עופר כסיף: קודם כל וזה גם הדבר המיידי ביותר, זה הפגיעה הישירה בעובדים, שהוצאו לחל"ת.

עופר כסיף: חל"ת היא מכה קשה מאוד כמעט לכל שכיר, לרוב המכריע של השכירים.

עופר כסיף: חלק קטן יכול לעמוד בכך לתקופה מסוימת, אבל הרוב עלולים להיכנס לחובות, חלקם כבר מהרגע הראשון.

עופר כסיף: ככל שמצבך היה לא מזהיר קודם לכן, חופשה כפויה כזאת תפגע בך יותר.

עופר כסיף: כ-300 עובדים ועובדות של הספרייה הלאומית שוהים כעת כבר שבועיים בחופשה כפויה ואני מקווה שבדיון הזה נצליח להבין מהו עתיד העסקתם, גם ברמה המיידית וגם במבט צופה פני עתיד.

עופר כסיף: כמובן לא רק להבין אלא גם לעשות את הכול כדי שהעתיד יהיה ברור ולטובה.

עופר כסיף: ערך שני הוא האבסורד הנורא בהשבתה של היכל תרבות כַּספרייה הלאומית, דווקא בימים כאלה של משבר.

עופר כסיף: דווקא היום כשאנשים רבים יושבים שלא בטובתם בבית, ללא פרנסה, אולי ימצאו יותר זמן לקרוא ספרים.

עופר כסיף: חלק משמעותי מפעילותה של הספרייה הוא המפגש בין אדם לספר.

עופר כסיף: הרי אין סכנת הדבקה בקורונה במפגש שכזה, רק צריך לאפשר להם להמשיך לפעול בכל הפעילויות שניתן לקיים תוך שמירה, כמובן, על כללי הבטיחות.

עופר כסיף: ערך שלישי, שהייתי אומר שהוא רחב יותר, הוא העניין הדמוקרטי.

עופר כסיף: השכלה היא ערך דמוקרטי ממעלה ראשונה.

עופר כסיף: הרבה יותר קשה לשלוט וְודאי שלדכא, חברה משכילה.

עופר כסיף: ספרי עיון מעניקים לנו ידע, היסטוריה וניתוח.

עופר כסיף: סיפורת מרחיבה את אופקינו, את הדמיון שלנו ואת גבולות החשיבה.

עופר כסיף: החופש לכתוב ולקרוא ולהחליף רעיונות הוא קריטי לחירות האדם ולדמוקרטיה.

עופר כסיף: אני מוכרח להודות שהופתעתי כשנודע לי כיצד מתוקצבת הספרייה הלאומית.

עופר כסיף: מדובר במוסד שתפקידו ממלכתי לכל צורה ועניין ותפקידו מוגדר בחוק באופן מפורט.

עופר כסיף: מה שלא מוגדר בחוק זה אופן תקצובה של הספרייה.

עופר כסיף: לכן זה נקבע בהסדרים בין אוצר המדינה, שאחראי ל-50% מהתקציב, לבין האוניברסיטה העברית שמממנת כ-25% ולספרייה עצמה שאחראית לגיוס תרומות וליצירת הכנסות.

עופר כסיף: לפי נייר העמדה של הספרייה נראה שהמצב הזה חריג מאוד, כי ברוב המדינות שבהן יש ספרייה לאומית, זו המדינה שאחראית לתקציב במלואו או לפחות לרובו המכריע.

עופר כסיף: המצב הזה שתקציב הספרייה קוצץ חד-צדדית על ידי המדינה, ב-8.5 מיליון ₪ בחודש מרס, כלומר, במהלך השנה עצמה, הוא הרה אסון מבחינה כלכלית.

עופר כסיף: מדובר בקצת יותר מ-15% קיצוץ במהלך שנת תקציב.

עופר כסיף: מכיוון שהתקצוב מהאוניברסיטה מוצמד לתקציב של המדינה גם הוא קוצץ ובשל משבר הקורונה גם פחתו ההכנסות של הספרייה עצמה.

עופר כסיף: התוצאה היא שהספרייה נקלעה למשבר כלכלי שהוביל את ההנהלה להקפיא את פעילותה, בשלב הזה לשבועיים.

עופר כסיף: אני חייב לומר בצער שאי אפשר לנתק את המשבר שנוצר בספרייה מהכאוס שמחוללת הממשלה ככלל.

עופר כסיף: הכאוס הזה הוביל כמעט לסגירה של תכניות חינוכיות, לשביתה ארוכה של העובדות הסוציאליות, לשביתה קצרה של האחיות וכן הלאה.

עופר כסיף: לצערי נכונו לנו עוד משברים רבים, כי אין תקציב מדינה וככל הנראה גם לא יהיה ב-120 הימים הבאים, בשל החוק שעבר אתמול בערב.

עופר כסיף: הפגיעה בספרייה הלאומית, כפי שאמרתי בתחילת דבריי, היא פגיעה בשלושה מוקדים עיקריים, בעובדים, בתרבות ובמרחב הדמוקרטי.

עופר כסיף: ולסיכום הייתי אומר בפרפראזה לדברים המפורסמים של היינריך היינה, במקום שבו סוגרים ספריות, אולי גם יסגרו בני אדם.

עופר כסיף: אני מקווה שביחד כוועדת חינוך נמצא פתרון גם בטווח המיידי וגם לשנים הבאות.

עופר כסיף: אני נותן לעמיתי, חבר הכנסת צבי האוזר, את רשות הדיבור ולאחריו עמיתי וחברי, חבר הכנסת אבו שחאדה.

יהודית גידלי: חברת הכנסת תהלה פרידמן בזום.

עופר כסיף: סליחה, תהלה, כמובן.

עופר כסיף: וכמובן לאחר מכן, ככל שנספיק, לכל הנוכחים הנכבדים.

עופר כסיף: בבקשה, חבר הכנסת האוזר.

צבי האוזר: תודה רבה, אדוני יושב הראש, ותודה רבה על הדברים שלך, שהם מאוד חשובים.

צבי האוזר: בימים אלה של ציניות, ששוליים הופכים להיות מרכז ומרכז הופך להיות שוליים, אני חושב שהדיון הזה הוא דיון חשוב.

צבי האוזר: הוא דיון חשוב בהיבט המהותי, הוא חשוב בהיבט הסמלי.

צבי האוזר: ולא בכדי אנחנו יושבים כאן, בירושלים, באותה ציוויליזציה שנבנתה על הספר ואולי תרומתה לעולם הייתה ברעיון הספר.

צבי האוזר: אין דבר בהיבט הסמלי שלו, איום ונורא יותר מזה שהמדינה הזו, שמייצגת ציוויליזציה אלפי שנים, המבוססת על הספר, סוגרת את שערי ספרייתה הלאומית.

צבי האוזר: בימים כתיקונם היו אומרים: נפל דבר בישראל.

צבי האוזר: בימים כתיקונם הדבר היה פותח את כותרות העיתונים או את מהדורות החדשות, היה מופיע בכותרות העיתונים והיה נכנס לספרי ההיסטוריה כנקודת ציון, כי למיטב הבנתי ויתקנו אותי כאן חבריי, הספרייה הלאומית, נדמה לי, קמה ב-1892 ואז הרעיון הזה בא לידי ביטוי כחלק מתפיסה, לא רק של חזרת העם לארצו, אלא ביסוס מובהק של מורשתו, בימים שהם היו ימי בראשית של אותה התארגנות, התארגנות ציונית.

צבי האוזר: במובן העמוק אמרו: רגע, רגע, איפה הספר, איפה מקומו של הספר?

צבי האוזר: 1892, אנחנו מדברים ממש כרעיון בראשיתי, עוד לפני הקונגרס הציוני הראשון, קמה אותה ספרייה שהופכת לימים לספרייה הלאומית ומאז היא לא נסגרה עד ימים אלה.

צבי האוזר: בלתי נתפס.

צבי האוזר: זאת לרבות בזמנים שאותה ספרייה שכנה במובלעת בהר הצופים, עם קושי פיזי, סכנת חיים להגיע לשם והאמירה שהמקום פתוח הייתה בה לא רק אמירה של שפיות, של נורמאליות, לא רק הסתכלות לכאן ועכשיו, אלא הסתכלות של 4,000 שנה אחורה ו-4,000 שנה קדימה.

צבי האוזר: והיום, באבחת יד, במחי יד, בלי משים, סוגרים שעריה של ספרייה וכמו שאמרתי בתפיסתי האישית-התרבותית, בהווייתי, בראייתי את התפיסה הלאומית שלנו והתפיסה הציוויליזציונית שלנו, הדבר הזה פוגע במֵח העצמות של האתוס של העם הזה.

צבי האוזר: זה לא נתפס, קול הדממה הדקה שהאירוע הזה מלוּוה.

צבי האוזר: לא נתפס שכאן, על האולם הזה, לא צובאים 120 חברי כנסת, שדופקים בידיהם ורוקעים ברגליהם ואומרים: לא יעלה על הדעת.

צבי האוזר: אנחנו כאן יושבים, וכמו שאמרתי, אני מברך על הדיון, על אלה שלוקחים, אבל כסאותיהם הריקים של אלה שלא הגיעו לכאן מהדהדים ומהדהדים בצורה סמלית.

צבי האוזר: אדוני היושב הראש, במקום שבו נשמרים ואמורים להיות פתוחים ונגישים, פתוחים לעיון הקהל ונגישים לעיון הקהל, כל אותם נכסי תרבות, כל אותם דברים שנאספו, בשפה העברית, בשפה הערבית, של המקום הזה, חובה עלינו לפתוח את השערים ולהבטיח את נגישותם המלאה.

צבי האוזר: ואולי המשבר הזה, הזמני, דווקא יהיה אפשר להגדיר אותו אולי כמשבר לטובה, כי עם האירוע הבלתי נתפס הזה בהקשר התרבותי, צריך לשים על סדר היום שלא עוד ספרייה לאומית נתמכת במסגרות התקציביות הקיימות ואתה פירטת את זה.

צבי האוזר: הגיעה העת שהבית הזה יעשה את המעשה הברור מאליו, המובן, המחויב, גם לעבר וגם לעתיד, והוא מחויב.

צבי האוזר: תפקידנו לוודא שתקציבה של הספרייה הלאומית יהיה בבסיס התקציב.

צבי האוזר: אנחנו מדברים על עלויות זניחות אל מול החובה ההיסטורית שלנו לילדינו, לנכדינו ולאלה שיבואו לאחריהם, לשמור על אותו אתוס ייחודי מכבד, מכובד וראוי, למדינת מופת.

צבי האוזר: הייתי אומר במובן האצילי ביותר, על הנטל שלקחנו עלינו לשאוף להיות אור לגויים.

צבי האוזר: אי אפשר להיות אור לגויים ולסגור ספרייה לאומית.

צבי האוזר: לכן אני מצטרף לדברים שנאמרו כאן ואני אעשה ככל האפשר כדי להבטיח שזה ייכנס לבסיס התקציב.

צבי האוזר: אמרתי אתמול שנעשה ככל האפשר שהממשלה הזאת לא תתפזר, שהכנסת הזאת לא תתפזר.

צבי האוזר: אני חושב שבמסגרת ההסדר של אתמול להמשך התקציב ומתן אותה תוספת אחוזית שאחרי זה באה לביטוי ב-11 מיליארד, קודם כל כעזרה ראשונה מיידית, חייבים לפתוח מחר בבוקר את הספרייה.

צבי האוזר: נדמה לי ש-12 מיליון שקל חסרים, אבל התרופה המיידית הזאת, הטיפול הנמרץ הזה שצריך לתת, הוא לא הדבר היחידי שניתן עליו דעתנו ונמשיך הלאה, אלא פה צריך לעצור ולתקן את הדבר הזה.

צבי האוזר: לסדר אותו, כדי שאלה יבואו אחרינו כבר לא יצטרכו להתעסק בזה.

צבי האוזר: המחזה הזה שכל שנה יבואו חברים מהספרייה הלאומית הוא כמו קבצנים שהופיעו באינספור ספרים המאוחסנים בספרייה הלאומית, כדמותו של הקבצן.

צבי האוזר: הסיפור בסיפורת היהודית, הוא גם מיתולוגי, אבל אין זה ראוי לספרייה לאומית שתידפק על שערינו כקבצנית, לקושש את אותן מעות ולהבטיח את המשכה של הרוח והמשכו של החומר.

צבי האוזר: עד כאן, תודה רבה.

עופר כסיף: תודה רבה.

עופר כסיף: חבר הכנסת אבו שחאדה, בבקשה.

סמי אבו שחאדה: אין לי מה להגיד עכשיו.

עופר כסיף: חברת הכנסת תהלה פרידמן.

תהלה פרידמן: שלום, תודה.

תהלה פרידמן: הייתי שמחה להיות בדיון עצמו אבל אלו הנסיבות.

תהלה פרידמן: חבר הכנסת האוזר כבר אמר את רוב הדברים אז אני לא רוצה להאריך.

תהלה פרידמן: אני רק רוצה להוסיף כמה נקודות קצרות.

תהלה פרידמן: האחת, בכל זאת, רק להדהד את דבריו, כי אתה, אדוני היו"ר, דיברת על החשיבות הדמוקרטית של הספרייה הלאומית ואני רוצה לומר מדינה יהודית ודמוקרטית, על החשיבות היהודית של הדבר הזה.

תהלה פרידמן: בצדק אמר צביקה שבתחילת המפעל הציוני, כשהיינו עניים הרבה יותר, עם הרבה פחות יכולות, הקמנו ספרייה לאומית, הצבנו אותה במרכז, אז היום על אחת כמה וכמה.

תהלה פרידמן: בכל זאת כמה נקודות תוספת.

תהלה פרידמן: אחת, הספרייה היא לא רק מקום מחקר, היא לא מגדל שן.

תהלה פרידמן: בשנים האחרונות הספרייה עושה הרבה מאוד פעילות חינוכית, היא פותחת את שעריה להרבה מאוד בתי ספר לפעילויות שונות ומגוונות, לציבור רחב.

תהלה פרידמן: בתור משתמשת אני יכולה לומר שהספרייה הפכה לנגישה הרבה יותר וזמינה הרבה יותר ולכן הפגיעה היא לא רק פגיעה במחקר ובהגות, שזה דבר חשוב דיו בשביל להזעיק אותנו, אלא גם פגיעה חינוכית רחבה.

תהלה פרידמן: הרבה פעמים אלה ילדים שלא נחשפים לעולמות האלה בדרך אחרת.

תהלה פרידמן: דבר שני, עובדים בספריה 300 אנשים, זו פגיעה רצינית מאוד, כלכלית, בכלכלה של ירושלים.

תהלה פרידמן: זה מקם עבודה משמעותי ולו רק בגלל זה.

תהלה פרידמן: הדבר השלישי הוא שיש פה איזו מציאות אבסורדית, אני לא יודעת אם יש עוד דברים כאלה בחוק הישראלי, שיש לנו חוק שמחייב הקמה וכללים של גוף מסוים אבל לא מתקצב אותו.

תהלה פרידמן: יש פה איזה אבסורד שאני לא כל כך מבינה איך הוא יכול להיות.

תהלה פרידמן: הלוואי ונצליח להשתמש במשבר הזה כדי לתקן את המציאות הזו, להכניס את הספרייה אל בסיס התקציב, לחלץ אותה מן המצב הזה שבו היא צריכה לנהל משא ומתן כל שנה ולהביא אותה למקום הראוי לה והמקום הראוי לנו, במדינה שבה אנחנו רוצים להיות.

תהלה פרידמן: תודה.

עופר כסיף: תודה רבה.

עופר כסיף: לפני שאני נותן למר דוד בלומברג, יושב ראש דירקטוריון הספרייה, אני רוצה להתייחס למה שנאמר.

עופר כסיף: אני לא רוצה להיכנס לוויכוח שהוא קיים, הוא ויכוח לגיטימי.

עופר כסיף: אני בדבריי אמרתי ולא במקרה גם התחלתי עם ציטוט של אומברטו אקו, הרי יש גם כמובן רבים אחרים ולא ניכנס גם להיסטוריה של איך נוצרה הספרייה הראשונה וכן הלאה, אבל הערך המרכזי לדידי בספריות ובספרים, ולא משנה אם קוראים את הספר מימין לשמאל, משמאל לימין או מלמעלה למטה, הערך המרכזי הוא ערך אוניברסלי.

עופר כסיף: לכן הדגש על הנושא, גם של זכויות העובדים שהזכרתי והזכירה גם חברת הכנסת פרידמן, גם הנושא של החינוך, של השכלה ושל ידע, של ביקורתיות ושל דמוקרטיה, אלה הם ערכים אוניברסליים.

עופר כסיף: הספרייה, ככל ספרייה, אנחנו דנים היום בספרייה הלאומית אבל כל ספרייה, הערך היסודי שלה, העיקרי שלה, בין אם זו הספרייה הלאומית, ספריית הכנסת, ספרייה באיזושהי אוניברסיטה או ספרייה עירונית, כל ספרייה הערך המרכזי שלה, על בסיס הערכים שהוזכרו פה, הוא קודם כל, לטעמי, ערך אוניברסלי אנושי.

עופר כסיף: לדעתי משם זה נגזר, אבל אני מניח שיש גם דעות אחרות.

עופר כסיף: בבקשה, מר בלומברג.

צבי האוזר: לא חושב שמישהו חולק על מה שאמרת.

עופר כסיף: גם אם חולקים – בסדר.

עופר כסיף: מר דוד בלומברג, בבקשה.

דוד בלומברג: תודה רבה.

עופר כסיף: אני מבקש רק, אם אפשר שכל אחד ייצמד לשלוש דקות כדי שנעמוד במשימה.

דוד בלומברג: אני אציג את הדברים שלי בכפולות של שלוש דקות.

דוד בלומברג: האמת היא שאני קצת נרגש ולא קצת, להופיע בפניכם היום.

דוד בלומברג: זה לא דבר של יום ביומו, שאני מסתובב במסדרונות הכנסת ומנסה לקדם את נושא הספרייה הלאומית.

דוד בלומברג: אני מעורב בתהליך של בנייתה מחדש, הקמתה מחדש של הספרייה הלאומית, למעלה מ-18 שנה.

דוד בלומברג: 18 שנה שאני מעורב, בהתנדבות מלאה, בפרויקט הזה, בראש ובראשונה שאני מאמין, אני מאמין בצורך הזה של קיום ספרייה לאומית ראויה לעם הספר.

דוד בלומברג: במרס 1950, בשיאה של מלחמת העצמאות, בימים של מצוקה כלכלית נוראה, עד כדי פת לחם, בתקופת הצנע, כותב ראש הממשלה דוד בן גוריון מכתב לשר האוצר אליעזר קפלן, שבו הוא מבקש ממנו, מורה לו, להקדיש סכום כסף, משמעותית הרבה יותר גדול ממה שאנחנו מדברים פה היום, סכום כסף כדי - - -

צבי האוזר: 50,000 לירות.

דוד בלומברג: 50,000 לירות דאז, אנחנו הפרטנו את זה ללמעלה מ-50 מיליון שקל של היום.

דוד בלומברג: הוא מבקש ומורה לו להיכנס לפרויקט חדש של איסוף כתבי היד היהודיים בעולם, באשר הם, כדי לאסוף כמה שיותר, משום שנכסי התרבות האלה, נכסי הרוח האלה, אלה שורש קיומנו האמיתי.

דוד בלומברג: ראש הממשלה ושר הביטחון אומר ש'זה הרבה יותר חשוב מאשר כלי הנשק שאנחנו דורשים אותם.

דוד בלומברג: לכן אני מבקש, כבר עכשיו, לעת הזאת, להיכנס לפרויקט של הקמת המכון לתצלומי כתבי יד בספרייה הלאומית'.

דוד בלומברג: וזה הביא אותנו למצב שהפכנו להיות המוקד המרכזי בעולם לאוסף כתבי היד היהודיים.

דוד בלומברג: למעלה מ-93% מכתבי היד, בין במקור, בין צילומים שלהם, נמצאים בספרייה הלאומית.

דוד בלומברג: זאת הייתה השקפת עולמו של ראש הממשלה ושר הביטחון דאז ואני לא מדבר פוליטיקה.

דוד בלומברג: אני רוצה להגיד שהחשיבות הזאת שייחס בן גוריון לנכסי הרוח כשורש קיומנו, היא הדבר שעמד לנגד עיניו וחייב לטעמי, לעמוד לנגד עינינו.

דוד בלומברג: אני לא פוליטיקאי אבל אני מוכרח להגיד משפט שאני חש אותו בכל אותן שנים ארוכות שאני מצוי בספרייה הלאומית, הקמת מדינת ישראל כמדינה עצמאית, לא הושלמה ללא קיומה של ספרייה לאומית.

דוד בלומברג: בלי ספרייה לאומית לא הושלם חזון הקמת המדינה.

דוד בלומברג: אני רוצה להגיד שכשיצאנו לדרך בתהליך התחדשות הספרייה, לפני בערך 15 שנה, הספרייה הלאומית לא הייתה קיימת כספרייה לאומית, היא הייתה קיימת כספרייה אוניברסיטאית.

דוד בלומברג: נקראה באותם ימים 'בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי', אבל שימשה בעיקר את אנשי המחקר, את אנשי האוניברסיטה העברית כחוקרים.

דוד בלומברג: כדי לקבל מושג לגבי מקומה ומעמדה הלאומי של הספרייה הלאומית דאז, במשך עשרות שנים, בקיומה העצמאי של מדינת ישראל, אומר לכם שמספר המבקרים השנתי בספרייה הלאומית, בקיומה כספרייה לאומית ואוניברסיטאית, הסתכם ב-100 איש בשנה.

דוד בלומברג: 100 איש בשנה ביקרו בספרייה הלאומית, התעקשו לראות את שכיות החמדה של העם הזה, של הארץ הזאת, של התרבות שלנו, במשמעות הרחבה.

דוד בלומברג: 100 איש בשנה.

דוד בלומברג: אנחנו חשבנו שהספרייה הלאומית צריכה לשנות פניה וצריכה להיות אבן שואבת ומקום מפגש של תרבויות באשר הן.

דוד בלומברג: לכן נכנסנו לפרויקט, ביוזמה, אם תרצו, במידה רבה, פרטית, של גורמים, של קרנות, של תורמים פרטיים, כדי להקים ולחדש את פניה של הספרייה הלאומית.

דוד בלומברג: ואכן, אנחנו מצויים היום בשלבים מתקדמים של בניית הבניין החדש של הספרייה הלאומית, סמוך מאוד לבניין הקרוב ביותר לכנסת, שמקומו הובטח בין היתר, בעזרתו האדיבה של חבר הכנסת, או צביקה דאז, להקצאת הקרקע הזו.

דוד בלומברג: אנחנו נמצאים היום שנתיים לפני פתיחת הבניין של הספרייה הלאומית החדשה, מקום שבו יבקרו מדי שנה לא 100 איש ולא 100,000.

דוד בלומברג: יש לי ויכוח עם אוֹרן, מנכ"ל הספרייה הלאומית, אם יבקרו שם חצי מיליון או מיליון מבקרים בשנה.

דוד בלומברג: הספרייה הלאומית הופכת למוקד התרבות מספר אחד בארץ הזו ובעולם היהודי.

דוד בלומברג: אני רוצה להדגיש, מספר המבקרים היום והאוכלוסיות המבקרות היום בספרייה הלאומית, כוללות קבוצות מאוד מגוונות, ניכרת בהן בעיקר האוכלוסייה הערבית, כמות התלמידים בערבית שמבקרים בספרייה הלאומית, אין מוסד תרבותי אחר בארץ הזאת, שמארח ומאכלס קבוצות תלמידים כאלה כמו הספרייה הלאומית.

דוד בלומברג: באותה המידה אוכלוסיות חרדים.

דוד בלומברג: ציבור המבקרים בספרייה הלאומית היום הולך ומתגבר, הולך ונהיה רחב ותופס תאוצה.

דוד בלומברג: כאשר נכנסנו בראשית הדרך, נשאלנו האם בכלל יש צורך בספרייה, האם בעולם דיגיטלי יש מקום לזה.

דוד בלומברג: קמה ועדה בינלאומית מכובדת שהגיעה למסקנה חד משמעית, אין פה ספרייה לאומית, לא קיימת, יש חובה לקיומה של ספרייה לאומית.

דוד בלומברג: עברנו תהליך, יצאנו לדרך, התחלנו לבנות בנין חדש.

דוד בלומברג: מספר המבקרים היום בספרייה הלאומית הוא כמו שלא היה מעולם.

דוד בלומברג: מספר החוקרים שמבקרים היום ומתדפקים על שעריה של הספרייה לא היה כמוהו.

דוד בלומברג: לצורך זה אנחנו הכפלנו את מספר מקומות הישיבה לחוקרים בבניין החדש.

דוד בלומברג: זה הרקע לדבר הזה אבל, חברים, לא ייתכן שספרייה לאומית, שמחזיקה בנכסי תרבות לאומיים שהם באמת שורש קיומנו, תחיה על כספים פילנתרופיים בעיקר.

דוד בלומברג: לא ייתכן הדבר הזה.

דוד בלומברג: כשם שפרויקט של F-35 לא ממומן על ידי פילנתרופיה יהודית ברחבי העולם, לא ייתכן שעיקר קיומה של ספרייה לאומית יהיה מבוסס על פילנתרופיה.

דוד בלומברג: גם אם היינו יכולים לעשות את זה.

דוד בלומברג: אני חושב שזו טעות היסטורית, טעות מושגית בכלל לחשוב במונחים האלה.

דוד בלומברג: החשש העיקרי שלנו ובגלל זה אנחנו יושבים פה, וחבר הכנסת האוזר אמר ורמז את הדברים האלה, לא ייתכן שנעמוד כל שנה כעניים בפתח ונבוא וננסה לדאוג לכסף תקציבי, שיקיים מחצית מצורכי הספרייה הלאומית בלבד.

דוד בלומברג: הספרייה הלאומית של ישראל זו הספרייה היחידה בעולם, שבה התקציב הממשלתי הוא כל כך נמוך.

דוד בלומברג: אני לא רוצה לחשוב במונחים של איך נירָאה, ודיברת על דמוקרטיזציה של הידע, אדוני היושב ראש, אני לא הייתי רוצה שספרייה לאומית עם נכסי התרבות השקופים שהיא מחזיקה, הבלתי תלויים פוליטית בכל צורה שהיא, תהיה תלויה בכספם של תורמים ממדינות הים.

דוד בלומברג: מדינת ישראל חייבת לעמוד ולהבטיח את קיומו של המוסד הזה בדרך הראויה.

דוד בלומברג: תודה רבה.

עופר כסיף: תודה רבה.

עופר כסיף: חבר הכנסת אבו שחאדה ואחר כך אני אבקש מחיים הלפרין, מנהל תוכניות משלימות למידה במשרד החינוך.

סמי אבו שחאדה: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

סמי אבו שחאדה: אני לא הייתי רוצה להיכנס לכל הפוליטיקה של הידע, אבל אי אפשר להתעלם מזה.

סמי אבו שחאדה: לפעמים כשאתה לא אומר את עמדתך בדברים האלה, זה נראה כאילו שאתה מסכים עם מה שנאמר ואני לא רוצה להיות שם.

סמי אבו שחאדה: הפרויקט הקולוניאלי הציוני לא שונה בהרבה מהמון ניסיון קולוניאלי ממקומות אחרים בעולם והספרייה הלאומית פה, גם היא, לא פסח עליה הפרויקט הקולוניאלי.

סמי אבו שחאדה: אני עבדתי כמה שנים טובות, כחוקר של ההיסטוריה של פלסטין בספרייה הלאומית וכמו שב-British Library גנבו מכל מקום שהיו בו בעולם והעשירו את הספרייה שלהם, גם בספרייה הלאומית פה בירושלים היה מבצע רציני מאוד של גניבת אוצרות התרבות והספרים הפלסטינים לפני כן.

סמי אבו שחאדה: היה מבצע, זה כלל למשל ספריות מאוד חשובות כמו הסופר הפלסטיני הכי חשוב בתקופת המנדט, ח'ליל א-סכּאכּיני.

סמי אבו שחאדה: ואני, למשל, עבדתי על הארכיון של עיתון 'פלסטין', 'אל-דפאע', ו'אל-ג'אמעה אל-אסלאמייה', שגם הוא לא הגיע לשם בקנייה.

סמי אבו שחאדה: אין ספק שהדברים האלה הם קרו.

סמי אבו שחאדה: הם לא היו הכי מוסריים בעולם, בלשון המעטה.

סמי אבו שחאדה: עם זאת, אני מסכים לגבי קיומה של ספריה חשובה במדינה, אבל עם זה שהספרייה הזאת גם תוכל להתחבר קצת יותר למאה ה-21, ומדברים כבר כמה שנים טובות על הבניין החדש ותפיסה חדשה.

סמי אבו שחאדה: תפיסה של רב-תרבותיות כתפיסה המייסדת של הספרייה, פותחת לה אופקים חדשים והופכת אותה לפרויקט הרבה יותר אנושי והרבה יותר צודק והרבה יותר נכון, במיוחד בחברה שאין בה רק יהודים.

סמי אבו שחאדה: המשך ההיתקעות הזו של עם הספר שבנה לעצמו ספרייה, גם מגביל את היכולת ההתפתחותית של הספרייה הזאת, כמוסד תרבות בחברה שהיא חברה רב תרבותית שנמצאת דווקא במזרח התיכון.

סמי אבו שחאדה: והאופציה שלה לְפתח פה תרבות אנושית, עשירה, שרואה הרבה מעבר, זה היה עוזר לפרויקט הזה לעלות בצורה הרבה יותר - - -

צבי האוזר: על חורבות אוצרות לאום, על חורבות לאום יהודי.

סמי אבו שחאדה: אני לא חושב - - -

עופר כסיף: שנייה.

צבי האוזר: לפחות עם יהודי יש איזה זה, אבל אתה אומר: זה שוליים.

סמי אבו שחאדה: אין סתירה, להיפך.

סמי אבו שחאדה: לא רק שאין סתירה.

צבי האוזר: אז הבנתי אותך לא נכון, בסדר.

סמי אבו שחאדה: לא רק שאין סתירה, אני חושב שזה מעשיר גם וגם.

סמי אבו שחאדה: הרי מה שתוקע, בעיניי, את הפרויקט, זה המשך התפיסה הציונית של הפרויקט, שרוצה לראות חלק אחד מהעולם ולא חלקים אחרים.

סמי אבו שחאדה: הרי המדינה והספרייה - - -

דוד בלומברג: סליחה, חבר הכנסת - - -

עופר כסיף: שנייה, שנייה, תנו לסיים.

דוד בלומברג: מתי ביקרת בפעם האחרונה בספרייה הלאומית?

סמי אבו שחאדה: אני מכיר את כל הפרויקטים החדשים - - -

דוד בלומברג: מתי ביקרת בפעם האחרונה בספרייה?

עופר כסיף: רגע, מר בלומברג, אני מבקש, אין לנו הרבה זמן, אז אם לא תפריעו איש לרעהו זה מאוד יעזור.

סמי אבו שחאדה: אדוני, אני די מבקר בספרייה הלאומית, אוקיי?

סמי אבו שחאדה: ואם כבר אתה שואל, אני מכיר את כל הפרויקטים החדשים, של הכנסת העיתונות הערבית למאגר האלקטרוני והניסיונות להכניס גם תלמידים.

סמי אבו שחאדה: זו רמה מסוימת של פעילות, אדוני.

סמי אבו שחאדה: אני רואה את זה ברמה הרבה יותר רחבה.

סמי אבו שחאדה: אני רואה את התפיסה הזאת ברמה הרבה יותר רחבה.

סמי אבו שחאדה: ברמה של הדירקטוריון של הספרייה, התקציבים של הספרייה, העובדים של הספרייה ותפיסת העולם לאן רוצים לכוון את הספרייה.

סמי אבו שחאדה: היא יכולה, דרך אגב, היא יכולה להמשיך להתפתח כמו שהיא, היא פשוט תתפתח פחות טוב, זה הכול.

סמי אבו שחאדה: כשהתחלת את הדיון, עופר, דיברת על החשיבות של הפרויקט והוא אכן פרויקט חשוב.

סמי אבו שחאדה: וזה שיש פה זכויות עובדים וצריך לכבד אותן, אני מסכים לגמרי.

סמי אבו שחאדה: אני גם מסכים לגמרי עם צביקה, שפרויקט בגודל הזה לא יכולים להתייחס אליו במדינה כאילו הוא באמת קבצן.

סמי אבו שחאדה: זה לא מכובד לשום מדינה ולשום תרבות.

סמי אבו שחאדה: להפך, אני בעד פיתוח הספרייה.

סמי אבו שחאדה: אני פשוט מציג דרך אחרת.

סמי אבו שחאדה: אני לא אומר שצריך ללכת להרוס את הספרייה, כי היא גנבה ועשתה וכו' – לא.

סמי אבו שחאדה: אני אומר שהספרייה הזאת היא נכס, צריך לראות אותו בנרטיב הרבה מעבר ללאומי, במיוחד בחברה שאין בה רק לאום אחד.

סמי אבו שחאדה: במיוחד בחברה שקמה על חורבות לאום אחר.

סמי אבו שחאדה: זה יעשיר אותה בסך הכול, כפרויקט תרבותי זה יעשיר אותה.

סמי אבו שחאדה: זהו, תודה עופר.

עופר כסיף: תודה רבה אדוני.

עופר כסיף: מר חיים הלפרין, ממונה תכניות משלימות למידה, משרד החינוך.

עופר כסיף: נמצא פה?

עופר כסיף: בזום?

חיים הלפרין: אני אדבר בקצרה, כי אני מבין ששומעים אותי קצת.

חיים הלפרין: אחת, צריך לזכור שחלק מן החשיבות של הספרייה הוא העובדה שמשרד החינוך רואה בה - - -

עופר כסיף: חיים, לא שומעים.

עופר כסיף: קשה מאוד להבין.

עופר כסיף: נבדוק.

עופר כסיף: בינתיים אני אבקש מאורלי ליימן עיני, רפרנטית חינוך, משרד האוצר.

עופר כסיף: אוּרי או אוֹרי אליס, רכז ספריות במשרד התרבות והספורט, נמצא?

עופר כסיף: אוּרי או אוֹרי אתנו?

עופר כסיף: גם לא?

עופר כסיף: איתמר גורביץ', מנהל העמותה פורום מוסדות תרבות?

עופר כסיף: איתמר גורביץ'?

איתמר גורביץ': אני מנהל את עמותת פורום מוסדות תרבות ואמנות, הפועלת למען המוסדות וגופי התרבות הנתמכים.

איתמר גורביץ': אני מצטרף לדברים של היושב ראש, לחבר כנסת האוזר, כל מילה בסלע.

איתמר גורביץ': באמת, דיברתם, הצגתם את המצב בדיוק כפי שהוא.

איתמר גורביץ': אין צורך ומיותר להסביר את חשיבותה של הספרייה הלאומית ובעצם כל ספרייה אחרת.

איתמר גורביץ': ההתעלמות מסגירת הספרייה שווה להתעלמות מפגיעת כל עולם התרבות בתקופה האחרונה.

איתמר גורביץ': אנחנו עדים להתייחסות לעולם התרבות, כאילו זה נכס שאין לו חשיבות, לא כבסיס לאומי.

איתמר גורביץ': הפעילות לפתיחת עולם התרבות נעשית בצורה מאוד איטית, בניגוד לכל מה שקורה בהרבה תחומים אחרים.

איתמר גורביץ': הטיפול בספרייה רק מחדד את היחס לעולם התרבות, אשר נענש קשות בזמנים האלו, בהשוואה לכל אותם תחומים שכבר נפתחו ורצים, אם נדבר על מטוסים ואם נדבר על מסעדות ואם נדבר על הרבה מקומות אחרים.

איתמר גורביץ': לסיום אני רוצה להגיד.

איתמר גורביץ': מוסד לאומי, נכון וצריך להיתמך במלואו, במלוא צרכיו על ידי המדינה.

איתמר גורביץ': אם לא, שלא יקראו לו מוסד לאומי.

איתמר גורביץ': מוסד לאומי הוא מוסד של המדינה, המדינה צריכה לתמוך בו.

איתמר גורביץ': והוא לא צריך, כמו שאמר היושב ראש וכמו שהוזכר פה, לרוץ ולקושש כסף מתורמים.

איתמר גורביץ': אנחנו מקווים, אני מקווה, שהישיבה הזאת אכן תביא לפתיחת הספרייה ולשינוי היחס אליה, תודה רבה.

עופר כסיף: תודה רבה.

עופר כסיף: האם יש אפשרות להעלות את חיים הלפרין עכשיו?

חיים הלפרין: שלום לכולם, מה שאני מבקש לומר הוא שני דברים.

חיים הלפרין: חשיבותה של הספרייה ברורה, משרד החינוך גאה בה.

חיים הלפרין: שרים קודמים הספיקו ושמחו מאוד לבקר בה.

חיים הלפרין: השר הנוכחי עוד לא הספיק.

חיים הלפרין: ביטוי לעובדה הזאת שהמשרד רואה בה ערך, הוא שהמשרד ביקש מהספרייה להיות גם מרכז למורים במדעי הרוח, מקבילה למרכז של מכון ויצמן, שמשמש כבית למורים למתימטיקה ומדעים.

חיים הלפרין: במובן הזה ברור שהספרייה היא נכס תרבותי, אמרתם את זה טוב ממני.

חיים הלפרין: הנקודה המהותית היא, שכיוון שהספרייה היא גוף אוטונומי, אז היא מסכמת את התקציב השנתי שלה, או הרב-שנתי שלה, יחד עם אגף תקציבים באוצר, כשהמשרד משמש סוג של משקיף לוודא שהזיכרון הארגוני נשמר והמחויבויות של המדינה בסיכום התקציבי הראשוני, שדוד דיבר עליו, שהושג לפני בערך 17 שנה, עומד בעינו.

חיים הלפרין: לצערי, גם העובדה שאנחנו בשנת אין תקציב וגם העובדה שהושת קיצוץ חריג על הספרייה, גורמות למצב העצוב והמכעיס הזה, שבו הספרייה נאלצת לסגור את שעריה בפני הציבור.

חיים הלפרין: אני חושב שאגף תקציבים באוצר צריך לתת לזה מענה.

חיים הלפרין: הייתה לנו שיחה מקדימה על זה עם נציגת אגף תקציבים, אני מקווה שהיא תעלה לדיון ותגיד איך האוצר מתכוון לפתור את הסוגיה הזו, בהיבט של מענה מיידי ולא רק בסיכומים תקציביים, שבסוף, בפועל, לא תמיד עובדים.

עופר כסיף: תודה רבה לך.

עופר כסיף: היית קצר וקולע.

צבי האוזר: זה נשמע קצר וקולע והייתי אומר עצוב.

צבי האוזר: אם היה קם לתחיה מנדלי מוכר ספרים, היה כנראה כותב פרק נוסף בספר שלו "ספר הקבצנים".

צבי האוזר: אתה יודע, פישקה החיגר היה מצטרף לבלומברג – איפה הוא?

צבי האוזר: נעלם, והיינו אולי כותבים.

צבי האוזר: זה: נורא תומכים בכם, אבל האוצר.

צבי האוזר: ..

עופר כסיף: אם תרשו לי, בתור מרקסיסט, תמיד טענתי שהבסיס הוא הכלכלה, אז כך שאני הראשון שחותם על זה.

עופר כסיף: תודה.

עופר כסיף: אורלי ליימן עיני הצטרפה?

עופר כסיף: אורלי?

אורלי ליימן עיני: בוקר טוב לכולם.

עופר כסיף: בוקר אור, תודה.

עופר כסיף: כן, בבקשה, אורלי.

עופר כסיף: אם אפשר מהדוברים, כדי שכולם יוכלו, כל הרשימה, יש עוד כמה, אם כל אחד יוכל לקצר, שתיים שלוש דקות, זה יהיה מצוין, תודה.

עופר כסיף: בבקשה, אורלי.

אורלי ליימן עיני: אני אנסה לקצר.

אורלי ליימן עיני: כמו שכולם יודעים, אנחנו נמצאים כרגע בתקציב המשכי.

אורלי ליימן עיני: אני אתן רק את ה-framing הכללי.

אורלי ליימן עיני: בתקציב המשכי בהתאם לחוק, חוק יסוד משק המדינה, סעיף 3(ב), בכל חודש המדינה יכולה להוציא 1/12 מן התקציב הקודם.

אורלי ליימן עיני: בתוך המסגרת הזאת אנחנו מחויבים לתעדף קודם כל בראש ובראשונה שכר ומחויבויות על פי חוק, ואת שאר התקציב המשרד יכול לתעדף בהתאם לשיקולים המקצועיים שלו.

אורלי ליימן עיני: לכן, בהגדרה, דברים שהם לא חוק, כמו למשל הספרייה הלאומית, נאלצו להיות מקוצצים במסגרת תקציב ממשלתי.

אורלי ליימן עיני: כמובן שכשיהיה תקציב מדינה יהיה הרבה יותר קל ולבוא ולתת להם מענה.

אורלי ליימן עיני: אנחנו כן היינו בדיונים, בגלל שאנחנו רואים את החשיבות הרבה של המשך פעילות הספרייה, אנחנו היינו בדיונים לאורך כל השנה עם הגורמים בספרייה, וניסינו לתת לזה מענה.

אורלי ליימן עיני: גם הגדלנו את התקציב המקורי, מ-38.4 בתקציב ההמשכי בתחילת שנה ל-47.8, על ידי הסטה מתקציב הבינוי, שזה כן היה אמור לצאת מ - - - אני מבינה שיש גם דברים שלא קשורים לתקציב המדינה, כמו ירידה בתרומות וכו' בעקבות הקורונה.

עופר כסיף: הזכרתי כאן קודם וחשוב להזכיר ש-25% מן האוניברסיטה העברית נגזרים מתקציב המדינה, כך שזה לא רק ה-50% שהמדינה ישירות נותנת, אלא גם השלכה על האוניברסיטה.

עופר כסיף: כלומר, למעשה, מעבר ל-25% של תרומות שנפגעות כתוצאה מהקורונה, 75% נפגעים למעשה באופן ממשי.

אורלי ליימן עיני: אני מבינה, אני מבינה את המשמעות הקשה של הדברים על הספרייה, וגם היינו בקשר ארוך איתם ועם משרד החינוך.

אורלי ליימן עיני: אין לנו אפשרות לעשות דברים בניגוד לחוק.

צבי האוזר: ההחלטה של אתמול, של הכנסת, כיצד היא משנה קונקרטית את הסוגיה בה אנחנו דנים?

אורלי ליימן עיני: אני עוד לא יודעת להגיד בוודאות איך ה-11 מיליארד יחולקו, זה כרגע בדיונים מקצועיים ואין לי כרגע תשובה מתאימה.

אורלי ליימן עיני: זה קרה רק אתמול בלילה ואנחנו עוד לא יודעים מה תהיה ההשפעה של זה ספציפית על תקציב החינוך ועל הספרייה.

צבי האוזר: אבל האם הנושא הזה אמור לבוא לידי פתרון בגדר אותה החלטה?

צבי האוזר: בלי לתפוס אותך במילה.

אורלי ליימן עיני: שוב, אני לא יודעת, זה עבר רק אתמול בלילה בקריאה שנייה ושלישית וזה עוד מוקדם להגיד איך התקציב הזה יחולק ומה יקבל מענה ראשון.

צבי האוזר: בהינתן שהכנסנו שם הוראה מפורשת לעניין כספי תמיכות, האם הספרייה הלאומית עומדת בגדר של אותה הגדרה?

אורלי ליימן עיני: הספרייה הלאומית לא משולמת מכוח תמיכות של סעיף 3(א).

אורלי ליימן עיני: יכול להיות ושוב, זה עוד מוקדם להגיד, אני לא אוכל להתייחס לזה כרגע.

צבי האוזר: אז מה, היא במסגרת תקציב?

צבי האוזר: מהי אותה תוספת?

צבי האוזר: איך זה מוגדר?

צבי האוזר: מעבר ל'צרות החגיגיות' שלנו, אני רוצה להבין ברמה הקונקרטית, איך מחברים את הקצוות של החוט פה?

אורלי ליימן עיני: אני יודעת להתייחס כרגע אל התקציב ההמשכי ובתקציב ההמשכי התנהלנו בהתאם לחוק.

אורלי ליימן עיני: השינויים מאתמול בערב, אני עוד לא יודעת להתייחס למה תהיה ההשפעה שלהם ספציפית על הספרייה הלאומית ועל תקציב משרד החינוך, זה עוד מוקדם להגיד.

אורלי ליימן עיני: ברגע שיסתיימו הדיונים המקצועיים אנחנו כמובן נעדכן את הספרייה.

צבי האוזר: אם זה לא תקציב תמיכות אז מה זה?

צבי האוזר: אם זה לא בסיס התקציב וזה לא תקציב תמיכות אז מה זה כן?

אורלי ליימן עיני: זה כן בבסיס התקציב.

אורלי ליימן עיני: יש חוק הספרייה הלאומית, התקציב לא מעוגן שם ולכן ההיקף התקציבי הוא לא מכוח חוק, זה ממשלה במסגרת תקציבים של משרד החינוך, לא תמיכות.

צבי האוזר: זה סעיף תקציבי בתקציב משרד החינוך?

אורלי ליימן עיני: נכון.

אורלי ליימן עיני: יש תקנה בתקציב משרד החינוך, שם משולם התקציב של הספרייה הלאומית.

צבי האוזר: אז מה הטענה של הספרייה לעניין - - -

עופר כסיף: שנייה, היא תסיים ואז אני אתן למר וינברג גם בהקשר הזה.

אורלי ליימן עיני: אני סיימתי.

עופר כסיף: תודה רבה.

עופר כסיף: בבקשה, מר אורן וינברג, מנכ"ל הספרייה הלאומית.

אורן וינברג: בוקר טוב, רק לנושא הבהרה מי אנחנו.

אורן וינברג: אנחנו כנראה החיה המוזרה ביותר בין גופים דומים לנו.

אורן וינברג: אנחנו לא גוף מתוקצב אלא גוף נתמך.

אורן וינברג: מתייחסים אלינו כאל תאגיד מתוקצב, אבל את המקור התקציבי לוקחים מסיכומים תקציביים שסוכמו ב-2008.

אורן וינברג: המשמעות שלהם תהיה רק אחרי הבניין החדש וגם הם לא תמיד עמדו בהם, בכל הסיכומים התקציביים.

אורן וינברג: וכאן האבסורד.

אורן וינברג: אנחנו כן מנהלים משא ומתן מדי שנה.

אורן וינברג: עובדה שזו תקנה של משרד החינוך.

אורן וינברג: משרד החינוך אומר: אנחנו לא אחראים, אנחנו אחראים רק על החוק אבל לא על התקציב.

אורן וינברג: בסוף אנחנו מנהלים דיון מדי שנה או מדי שנתיים לקבוע מהי המסגרת התקציבית, שמשאירה אותנו בדיוק בנקודה הזאת.

צבי האוזר: צריך תיקון של חוק הספרייה הלאומית, להכניס את התקציב.

צבי האוזר: אולי אפשר לעשות פה הצעת חוק משותפת.

עופר כסיף: מה שחשבתי, בהחלט, ככה זה נשמע, שזה מה שצריך לעשות.

תהלה פרידמן: זה באמת סעיף שחסר בחוק.

תהלה פרידמן: סעיף תקציב חסר.

אורן וינברג: אין פתרון אחר, אלא תיקון חוק הספרייה הלאומית.

עופר כסיף: אנחנו נקדם את זה.

אורן וינברג: מעבר לבעיה הספציפית כרגע, שלצערנו לא שמענו כאן תשובה ברורה שיהיה לזה פתרון בשבועות או בחודש הקרוב.

צבי האוזר: במסגרת הדיון בוועדת הכספים, שנערך ב-72 שעות האחרונות, אני הזכרתי את הדברים כמה וכמה פעמים.

צבי האוזר: זה הוזכר.

צבי האוזר: נדמה לי שראש אגף תקציבים מבין שהנושא הזה, הגם שהוא סכום קטן – חשיבותו גדולה.

צבי האוזר: בכוונתי להילחם ולעשות כל דבר ונדמה לי שאני פה יכול לדבר גם בשם יושב הראש, שהנושא הזה ייכנס.

צבי האוזר: אין פה מחלוקת של אופוזיציה או קואליציה, נדמה לי, ואנחנו נכניס את זה לאותם 11 מיליארד שקלים.

צבי האוזר: לבטח יימצאו אותן המעות ל'פישקה החיגר של הספרייה הלאומית'.

עופר כסיף: תודה רבה.

עופר כסיף: אוּרי או אוֹרי אליס הצטרף?

דוד בלומברג: אני יכול משפט אחד עוד להוסיף?

עופר כסיף: רק שנייה בבקשה, ברשותך.

עופר כסיף: בוא ניתן לרות דיין מדר, מנהלת מחלקת חברה במרכז השלטון המקומי, היא נמצאת?

עופר כסיף: גם לא?

עופר כסיף: אז בבקשה.

דוד בלומברג: חבר הכנסת האוזר, הדבר לטעמי, המשפיל ביותר, זה להיענות להצעותיהם של תורמים פילנתרופיים מכובדים, שמוכנים לתת יד כדי להוציא אותנו מהמשבר.

דוד בלומברג: זה משפיל.

דוד בלומברג: מבחינה לאומית זה ממש משפיל.

דוד בלומברג: לא יכול להיות מצב כזה.

דוד בלומברג: לא יכול להיות דבר כזה.

דוד בלומברג: והאמן לי, אנחנו דוחים הצעות של תורמים שיגידו: מה הבעיה?

דוד בלומברג: אנחנו ניתן את הדבר.

דוד בלומברג: אבל זה לא ייתכן.

צבי האוזר: כן, אתה יצאת והזכרתי את זה, וזה איכשהו התקשר לי בקונטקסט למנדלה מוכר ספרים, 'ספר הקבצנים', היה כותב פרק נוסף.

דוד בלומברג: כן.

עופר כסיף: אוקיי, תודה.

עופר כסיף: גלית והבה-שאשו נמצאת איתנו?

עופר כסיף: ראש מינהל תרבות במשרד התרבות והספורט?

עופר כסיף: גם לא?

עופר כסיף: מה זה ההיעדרויות האלה?

עופר כסיף: ורד ליאון ירושלמי, דוברת של הספרייה הלאומית?

עופר כסיף: טוב, אז נראה לי שבאופן מאוד מאוד חריג, הזמן אפילו עודף, משום שחלק לא נמצאים, אז אם מישהו רוצה להוסיף.

צבי האוזר: היושב ראש, אני חייב לעזוב, אבל אני הייתי כן מציע אולי, איך אומרים, לפעמים הגורל מקבץ אנשים, גם מרקסיסטים וגם כאלה שאינם מרקסיסטים, יחד לשולחן וגם תהלה כאן.

צבי האוזר: תהלה, יכול להיות שאנחנו יכולים, שלושתנו, כיוון שמצאנו את הזמן ואת החשיבות להגיע לכאן, לקחת את זה הלאה להצעת חוק משותפת.

תהלה פרידמן: מסכימה מאוד, לכבוד הוא לי ואני חושבת שזה דבר שאנחנו צריכים לעשות.

צבי האוזר: נעשה את זה ביחד, נציע לעוד אנשים גם לעשות, להצטרף ולעשות את זה.

אורלי פרומן: אני אשמח להצטרף, למרות שלא הייתי בדיון.

צבי האוזר: סליחה, לא ראיתי אותך, אורלי.

צבי האוזר: הנה, אז יש לנו פה אפילו איזון בין קואליציה לאופוזיציה, אפילו בהיבט המספרי.

תהלה פרידמן: וגם מגדרית אנחנו מאוזנים.

צבי האוזר: וגם מגדרי, מצוין, אבל אנחנו נפתח את זה לעוד.

צבי האוזר: בסדר, עופר?

עופר כסיף: בהחלט כן.

עופר כסיף: תיכף נביא את זה במסגרת ההמלצות, רק שאלה שרציתי, מישהו הזכיר פה שייקח עוד חודש עד שהעניין הזה יסתדר, האם זה אומר שהעובדים יהיו עוד חודש בחל"ת?

אורן וינברג: אנחנו מתכננים להחזיר את העובדים ב-1.9 לעבודה.

אורן וינברג: את המשמעויות לגבי פתיחת הספרייה אנחנו עדיין לא יודעים.

צבי האוזר: אני אשוחח עוד היום עם ראש אגף תקציבים בנושא הזה, בהמשך לדיון שהיה אתמול בלילה ונראה איך אנחנו מקצרים טווחים.

עופר כסיף: תעדכן אותי בבקשה?

צבי האוזר: כן, כן.

תהלה פרידמן: אני רק רוצה להגיד שלחוקרים, ספטמבר הוא חודש קריטי, בגלל ששנת הלימודים עוד לא מתחילה וזה חודש שהם יכולים לעבוד בו, הילדים כבר בבית ספר והאוניברסיטאות עוד לא התחילו.

תהלה פרידמן: אם אפשר להחזיר אותם זה יהיה מאוד משמעותי.

עופר כסיף: קודם כל, אם יש מישהו שרוצה להוסיף זה הזמן, ואם לא, אז אני מודה לכולם.

עופר כסיף: כפי שאמר ידידי חבר הכנסת האוזר וחברות הכנסת פרומן ופרידמן, אנחנו נגבש הצעת חוק ונקדם את זה, בתקווה שנוכל לתת לזה מענה הולם בקרוב.

עופר כסיף: תודה לכל המשתתפים.