הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, כנסת 23, פרוטוקול מספר 29, 2020-08-25 09:05

עודד פורר: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה לקידום מעמד האישה ושווין מגדרי.

עודד פורר: היום ה-25 באוגוסט ה' באלול תש"ף.

עודד פורר: הדיון הזה נקבע כדיון חירום בעקבות האירוע הקשה שאנחנו, הציבור, נחשף אליו באילת, כשהמשמעות היא והמהות קודם כל זה באמת העזרה הראשונה שניתנת לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית.

עודד פורר: הבסיס היה העובדה שבעיר כמו אילת לא היה חדר אקוטי.

עודד פורר: לצערי לא היינו צריכים להגיע למקרה כזה בשביל שבסוף זה יקרה, אבל אנחנו מבינים לפחות ממשרד הבריאות וממה ששמענו שנפתח חדר כזה, אבל בהחלט זה לא מספיק.

עודד פורר: צריך להבין שהיום חדרים אקוטיים יש בסך הכל במעט מאוד בתי חולים, אם זה בית החולים וולפסון בחולון, הדסה עין כרם בירושלים, בני ציון בחיפה, סורוקה בבאר שבע ופוריה בטבריה.

עודד פורר: אלה חמשת המקומות ועכשיו נוסף יוספטל אבל בהחלט אני חושב שאין שום סיבה שבכל בית חולים במדינת ישראל לא היה חדר כזה שבסף הכל על מה מדובר, מדובר באמת על מקום שאפשר לקחת בו דגימות ולתת את אותה עזרה ראשונה שנדרשת.

עודד פורר: להתחיל לשלוח מתלוננת על פגיעה מינית לכתת רגליה בין בתי החולים, קל וחומר שאני לא חושב שהציבור יודע בכלל באיזה בית חולים יש או אין, ואם מישהי נפגעת היא לא מתחילה עכשיו לראות, 'רגע, עכשיו בבית החולים הזה יש, בבית החולים הזה אין', 'אני כן אלך לפה אני לא אלך לפה', וכשמדברים על העלויות אז משרד הבריאות בעצמו בדיווח שהוא נתן לוועדה ב-2017 מדבר על זה שכל התקציב של כל אותם חמישה מרכזים זה סדר גודל של 3.7 מיליון שקלים.

עודד פורר: זה כל הסיפור.

עודד פורר: שגם צריך להבין, התקציב הזה בסוף זה לא איזה מכשור מיוחד שנדרש שם ברמות שהן בלתי נתפסות.

עודד פורר: אני חייב לומר שמבחינת נתונים שנתנו למרכז המחקר והמידע של הכנסת משרד הבריאות אמר שמבחינתו לא צריך לפתוח מרכזים נוספים ועל פי מדיניות המשרד צריך להפנות משאבים לשיפור הטיפול במרכזים הקיימים להכשרות ולקביעת תקנים.

עודד פורר: נראה לי שאולי המציאות טופחת על פניהם של מנהלי משרד הבריאות ואני מקווה שנשמע כאן גם על שינוי מדיניות בנושא הזה.

עודד פורר: צריכה להיות תכנית שתוך זמן קצר ייפתחו חדרים אקוטיים בכל בתי החולים.

עודד פורר: אולי עוד מילה על האירוע עצמו.

עודד פורר: אני חושב שהזעזוע הוא כמובן, הזעזוע התקשורתי היה מהמספרים אבל אין הבדל בסוף בתקיפה וברגע שאנחנו מגלים שיש תקיפה מינית, מבחינת הנפגעת, אחד, שלושה, 13, 30, התקיפה היא תקיפה נקודה וצריך לטפל בה במלוא חומרת הדין.

עודד פורר: עדיין אנחנו עדים לעובדה שבמדינת ישראל, לפחות לפי הנתונים שקיבלתי ממרכזי הסיוע בין 2014-2018, 1,250 פניות על פניה מינית קבוצתית.

עודד פורר: רק 84 חקירות נפתחו.

עודד פורר: המשמעות היא שהרבה לא מגישות בכלל את התלונות, לא רוצות לעבור את הסף הזה של התחקור שהן צריכות לעבור במשטרה, אפרופו הגשת תלונה.

עודד פורר: בנושא הזה צריך לטפל בכמה מישורים וגם בזה אנחנו נדון כאן.

עודד פורר: המישור המרכזי הוא החוויה שחווה המתלוננת כשהיא באה להגיש תלונה.

עודד פורר: אני חושב שגם כאן

עודד פורר: מעבר להכשרות שנדרשות וזה חוזר פה בכל דיון, במשטרת ישראל ואצל גורמי האכיפה, גם בבתי החולים, בכוונתי לעבור כאן קצת על הנהלים ולהבין מה קורה בבית החולים ואיזה תחקור מעבירים מתלוננת וגם איזה תחקור מעבירים מתלוננת במשטרה.

עודד פורר: אני הנחתי הצעת חוק שקובעת שמתלוננת לא תיחקר על עברה המיני, לא במשטרה, לא בבית המשפט והעניין הזה יהיה פשוט מחוץ לתחום, כי לא יכול להיות שבסוף על אירוע שקרה יש משמעות לאיך היא התנהגה לפני שנה או לפני שנתיים ואיזה הרגלי בילוי יש או אין.

עודד פורר: בוודאי ככל שזה אינו קשור לפוגע או למערכת היחסים עם הפוגע.

עודד פורר: אנחנו נפתח את הדיון.

עודד פורר: ניתן לחברות הכנסת ואחר כך נעבור למנהלת בית החולים יוספטל שנמצאת איתנו כאן.

עודד פורר: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה, בוקר טוב.

עאידה תומא סלימאן: אמרתי אתמול ואני אומרת שוב, אני מאוד מודה על העובדה שכינסת את הדיון הזה במהירות כי נכון, אי אפשר גם לפתוח את הדיון הזה בלי להתייחס לזעזוע העמוק שאנחנו עדיין שרויים בו לאחר ששמענו על המקרה האלים המבזה, אי אפשר כבר לתת כינויים.

עאידה תומא סלימאן: כבר עברנו כל גבול.

עאידה תומא סלימאן: ונכון, ברגע שיש תקיפה לא חשוב כמה תקפו, אבל התקיפה היא בעצמה, נכון זה סבל יותר ארוך, אבל יש אמירה שאי אפשר להתעלם ממנה שהיא יותר מזהירה בעניין החברה ומה שקורה בתוך החברה אם 30 או 20 גברים נמצאו בחדר אחד, ביניהם גם קטינים ואף אחד לא היה לו אפילו נקיפת מצפון לזוז ולעשות משהו כדי להגן על הצעירה במקרה הזה, אני חושבת שזה מחייב גם שאלות מאוד נוקבות על מה שקורה עם הדור הצעיר ואיזה סוג של חינוך ומסרים הם מקבלים לאורך הזמן, על איך להסתכל על אישה, איך להסתכל על צעירה ומה זה יחסי מין.

עאידה תומא סלימאן: את האמת, נאמר כבר הרבה גם כן על חדרי מיון ולצערי הרב אני ממש גם כן תוך שלוש-ארבע שנים לא הצלחתי להבין מה הקושי שיהיו אנשים מוכשרים לתת את הטיפול הזה ולקבל את האישה או הצעירה שבאה להתלונן, זה עניין של חדר רגיל.

עאידה תומא סלימאן: אני חשבתי כשביקרתי פעם ראשונה שם, שאמצא איזה חדר שיש בו איבזור שעולה המון כסף למדינה.

עאידה תומא סלימאן: בסופו של דבר זה חדר טיפול רגיל, אבל צריך אנשים שיהיו מוכשרים בתוך בית החולים, אפשר להשקיע בהכשרות.

עאידה תומא סלימאן: השאלה פה, כדי שלא נתחיל כל פעם מהתחלה את הדיון, השאלה המהותית בדיונים קודמים בוועדה נשאלו במשרד הבריאות והם הבטיחו ב-2017 שהם מוסיפים את התקציבים, שהם עושים הכשרות בכל בתי החולים כך שיהיה לפחות רופא או רופאה אחת בכל בית חולים שיכולים ומוכשרים לעשות את ה בדיקות.

עאידה תומא סלימאן: השאלה איפה זה עומד.

עאידה תומא סלימאן: האם באמת נעשו ההכשרות האלה.

עאידה תומא סלימאן: אני עוד פעם מעלה את השאלה.

עאידה תומא סלימאן: בכל אזור הצפון יש רק בטבריה.

עאידה תומא סלימאן: אמרתי את זה אלף פעמים.

ע'דיר כמאל מריח: בבני ציון יש גם.

עאידה תומא סלימאן: בבני ציון בחיפה.

עאידה תומא סלימאן: אבל יש את האזור של נצרת ועפולה וכל האזור הזה.

עאידה תומא סלימאן: לא ייתכן שיש בתי חולים, אפשר להכשיר.

עאידה תומא סלימאן: מה עוד שאין אפילו רופאה אחת ערביה או רופא ערבי שעברו את ההכשרה.

עאידה תומא סלימאן: יש אחת שאמרו לנו אז שהיא בחו"ל.

עאידה תומא סלימאן: אז כדאי להבין איפה אנחנו עומדות לאחר כל השנים האלה.

עודד פורר: תודה רבה.

עודד פורר: ח"כ ע'דיר כמאל מריח.

ע'דיר כמאל מריח: אדוני יושב הראש, אני משתפת אתכם, לפני חודש הייתי בבית חולים כי לא הרגשתי טוב ובמיון התקבלה, למרות כל הדיסקרטיות, מבינים מהמקרה שהתקבל מקרה עם חשד לאונס.

ע'דיר כמאל מריח: הגיעה נערה מפוחדת מבוהלת עם אמה ואתה מבין מעצם הסיטואציה שאם לא עכשיו יפנו לממ"מ כדי לבדוק איזה בית חולים יש בו חדר אקוטי או לא, ואתה מבין שזה שווה ערך לחדר הלם, מבחינה רפואית הבהילות והרמה שהמותקפות מגיעות אליו, זה ברמה של טיפול מיידי, מה עוד שאנחנו למדים ומבינים לעומק שה-SGB, סם האונס נעלם מזרם הדם בחלוף כשמונה שעות, אחרי 12 שעות לא מזהים אותו בשתן, אז יש כאן חשיבות קריטית לזמן, להגעה.

ע'דיר כמאל מריח: וכשאנחנו מבינים שדווקא אילת שקורה בה כל מה שקורה בה, רק מלחשוב שמתקפת עלולה להצטרך לנסוע 200 קילומטר לסורוקה, בלי לשטוף את הגוף שלה - - -

עודד פורר: בתחבורה ציבורית לעתים.

ע'דיר כמאל מריח: בלי לשטוף את הגוף.

ע'דיר כמאל מריח: עם חשד לאונס, 200 קילומטר, רק תחשבו מה זה אומר.

ע'דיר כמאל מריח: וכשהממ"מ בדקו במחקר שלהם שממחקר השוואתי עם מדינות בעולם רק הודו נמצאים במצב יותר גרוע מאתנו, למה?

ע'דיר כמאל מריח: למה כמדיניות מדינת ישראל אין לה תכנית רב שנתית מערכתית לא בבריאות ולא בשום דבר אחר והיא מגיבה לאירועים ולא יוזמת אירועים.

ע'דיר כמאל מריח: כאן אני מבקשת אולי כיו"ר ה וועדה, ניזום סיור, ניכנס לבתי החולים, אפרופו חדר הלם, זה לא ציוד רפואי - - -

עודד פורר: קודם כל היה כבר סיור של הוועדה בחדר אקוטי ובמרכז לנפגעות תקיפה מינית לפני כשבועיים, שלושה.

עאידה תומא סלימאן: לפני המקרה.

עודד פורר: לפני המקרה.

עודד פורר: החדרים האקוטיים לא השתנו מאז.

עאידה תומא סלימאן: לא, הכוונה שלי שהוועדה אפילו הקדימה ועשתה לפני.

ע'דיר כמאל מריח: הכוונה שגם נדגיש שלא מדובר במכשור רפואי ציוד של מיליוני שקלים.

ע'דיר כמאל מריח: זה ערכות פשוטות וחדר פשוט, אז מאוד חשוב שנפקח ונעמוד על זה.

עודד פורר: תודה.

עודד פורר: ח"כ סונדוס סאלח.

סונדוס סאלח: תודה אדוני היו"ר.

סונדוס סאלח: ברכות על הדיון המאוד חשוב ודחוף וכואב, הנושא מזעזע מאוד.

סונדוס סאלח: אני לא יודעת כמה מקרי אונס עוד צריכים לקרות בכדי לפתוח ליד כל מרכז הגנה, בתוך כל מרכז הגנה חדר אקוטי.

סונדוס סאלח: אני לא יודעת כמה אסונות עוד צריכים לקרות בכדי שנפתח בכל בית חולים חדר אקוטי.

סונדוס סאלח: הנערה שכולנו הזדעזענו לשמוע את הפרטים, אפילו לא התמונה השלמה, הזדעזענו מהסיפור שלה.

סונדוס סאלח: הנערה נאנסה משלושה גורמים, לא רק מאנסים גברים אלימים אלא גם כן מהתקשורת פעם נוספת וגם כן מהרשויות שלא מוכנות לטפל מיידית במקרה של אונס, במקרה של פגיעה מינית במיוחד בקטינות וקטינים.

סונדוס סאלח: אני הופתעתי לשמוע גם כן את השופטת בדימוס סביונה רוט לוי שאמרה שגם שופטות ושופטים לא מוכשרים מספיק בכל הנושא של הפגיעה המינית.

סונדוס סאלח: לפני כשבועיים יזמתי דיון על פגיעה מינית בקטינות וקטינים והופתעתי שרופאי ילדים ומטפלים בילדים ואנשים שבאים במגע עם ילדות וילדים גם הם לא מוכשרות ולא מוכשרים בכל הנושא של פגיעה מינית וגם השופטות והשופטים.

סונדוס סאלח: מה עוד צריך לקרות בכדי שנדע שכל גורם מטפל, כל רשות צריכה לדעת, להגביר את המודעות בנושא הזה ולהכשיר את האנשים לטפל באופן מיידי כי יש חשיבות ודחיפות לטיפול מיידי בזמן הנכון ובמקום הנכון.

סונדוס סאלח: תודה.

עודד פורר: תודה.

עודד פורר: מנהלת בית החולים יוספטל ואחריך נשמע עדות שביקשו להביא בפנינו.

רויטל בר אושר: בוקר טוב.

רויטל בר אושר: אני רופאת ילדים, אני ביוספטל תשעה חודשים, הייתי לפני כן סגנית מנהל בית החולים סורוקה.

רויטל בר אושר: ובסורוקה הייתי עסוקה המון בעניין של החדר האקוטי כך שבאתי מתוך ידיעה מה צריך לעשות.

רויטל בר אושר: ז היה לי ברור כבר מהיום הראשון שזה משהו שאני אקח על עצמי לקדם אותו, ובאמת זה מה שעשינו.

רויטל בר אושר: נכון שהציוד לא יקר, אבל מה שיקר זה כח האדם.

רויטל בר אושר: בעצם צריך להפעיל כוננות 24/7, של רופא בכיר ועובדת סוציאלית מנוסה.

רויטל בר אושר: זה העלויות.

רויטל בר אושר: כמו הרבה דברים אחרים הנושא של העלויות זה כח האדם ולא הציוד, הציוד הוא רכישה חד פעמית, ובעצם אם אנחנו צריכים לתת את התובנות שלנו על העניין הזה בעצם ההקצאה של הליין של הכוננים.

רויטל בר אושר: הכונן, הרופא שצריך להיות גם מוכשר לזה וגם זמין רק לזה.

רויטל בר אושר: הוא לא יכול להיות אדם שגם עושה באותו זמן ניתוחים קיסריים או מטפל במקרים אחרים במיון נשים, וזה בעצם הנושא הקריטי שעליו אנחנו צריכים לשים את הניירות על השולחן ולבין שזה הדבר החשוב והמאוד משמעותי.

רויטל בר אושר: אני רוצה לציין שזה לא שבבית החולים יוספטל לא טיפלנו בנשים שפנו אלינו נפגעות תקיפה מינית, בהחלט תמיד עד היום טיפלנו בהן, גם השנה וגם בשבוע שעבר אנחנו מטפלים בכל מי שפונה אלינו.

רויטל בר אושר: זה נכון שלא הייתה הקצאה מאורגנת אבל - - -

עודד פורר: מה היה קורה למישהי שפונה - - - קודם כל בואי נשים רגע על השולחן.

עודד פורר: נפתח חדר אקוטי בבית החולים יוספטל?

עודד פורר: פתוח?

עודד פורר: עובד?

רויטל בר אושר: אתמול אנחנו פתחנו, יש לי תמונות, אני יכולה להראות, עם כל הציוד.

עודד פורר: אנחנו מאמינים לך.

עודד פורר: צר לי שזה קורה רק אחרי שאנחנו מפעילים הרבה מאוד לחץ ואחרי שקורה אירוע מצער באילת.

עודד פורר: אבל לצערי אני די בטוח שגם בחדר הזה תהיה תעסוקה.

רויטל בר אושר: היו"ר, אני רוצה להדגיש באמת בהחלט מה שאתה אומר.

רויטל בר אושר: קודם כל, שוב, אנחנו כן טיפלנו בנשים.

רויטל בר אושר: לא היה לנו חדר ייעודי לזה ולא היה לנו כונן ייעודי כזה, זה היה on top דברים אחרים שעשינו, ואני מאוד מברכת על זה שאנחנו מגדירים את זה בצורה ברורה שאותו אדם מטפל בלבד רק באישה הזאת, זה מאוד חשוב.

רויטל בר אושר: זה דבר אחד.

רויטל בר אושר: דבר שני, אני חושבת שאנחנו צריכים בוועדה הזאת לדבר על מה שקורה בחדר האקוטי.

רויטל בר אושר: הרי שבסופו של דבר זה לא שבגלל החדר האקוטי היא לא טופלה או כן טופלה או בכל מה שקרה לה.

רויטל בר אושר: אנחנו צריכים פה להקים זעקה איך אנשים מגיעים לדבר כזה.

רויטל בר אושר: זה הנושא, זה האישיו.

רויטל בר אושר: כמו שאנחנו כועסים ונלחמים על תאונות דרכים, אנחנו לא נלחמים על חדר טראומה שבסופו של דבר הבנאדם שעבר תאונת דרכים, אנחנו צריכים למנוע את הדבר הזה, אנחנו צריכים, כל אחד מאיתנו מגיל אפס, לעשות חינוך שונה שלא יקרה דבר כזה שנערה תגיע למצב כזה, ודרך אגב גם יש נערים והנושא של ההכשרה של בדיקה של גברים בכלל לא מדברים עליו אבל הוא גם מאוד חשוב, זה נכון שזה פחות שכיח אבל גם על הנושא הזה אנחנו חייבים לקחת את הנושא הזה לסדר היום ולחנך את הילדים שלנו מגיל אפס, וזה הדבר שאני חושבת שצריך להיות על סדר היום.

ע'דיר כמאל מריח: אני מסכימה חלקית עם מה שאת אומרת, אני מקשיבה בקשב רב, אני מסכימה איתך שזה תלוי חינוך ומגיל לידה, אבל יחד עם זאת נניח וזה קרה, הנישה שלך זה רפואי, לתת מענה.

רויטל בר אושר: אני לא מתווכחת ואני גם אומרת שוב, אנחנו על זה ואני יכולה להגיד שכל מי שזקוק יקבל את כל מה שהוא זקוק.

ע'דיר כמאל מריח: כשלא היה חדר אקוטי איך המותקפות קיבלו מענה?

רויטל בר אושר: הן קיבלו מענה, הרופא שכבר היה אחראי על כל הדברים האחרים בבית החולים, גם טיפל באשה הזאת, כנ"ל לגבי העובדת הסוציאלית.

רויטל בר אושר: שבעצם ה-case manager בדבר הזה זו העובדת הסוציאלית שמלווה אותה מהרגע שהיא מגיעה למיון ומרימה את הדגל, לפעמים היא גם לא מרימה את הדגל ועל ידי זה שאנחנו מתשאלים אנחנו מבינים הרבה פעמים מבינים מהקונטקסט כמו שאמרתם קודם, ואנחנו עוטפים אותה ומלווים אותה ומטפלים בה, אבל זה היה חלק מעוד הרבה דברים אחרים.

רויטל בר אושר: זה נכון לשים את הליין רק עבורה.

עודד פורר: החשיבות לחדר אקוטי היא גם משפטית.

עודד פורר: בסוף אנחנו רוצים למצות את הדין עם הנאשמים, גם כדי למצות איתם את הדין למען הענישה אבל גם למען יראו וייראו.

עודד פורר: אנשים צריכים לדעת שיש מחיר למעשים האלה מעבר, אולי בהתייחסות למה שאת אמרת, היום בבוקר כתב בידיעות בן דרור ימיני, אני אצטט כי אני חושב שחשוב כן לשים את זה בקונטקסט, בזה אני מסכים איתך.

עודד פורר: 'שום אוירה ושום תרבות שיש לה גידולי פרא של בהמיות ושום אלכוהול ושום בגד חשוף ומגרה לא מצדיקים הטרדה ובוודאי לא אונס.

עודד פורר: צעירים שביצעו פשע מחריד צריכים להיענש.

עודד פורר: העניין הוא שגם החברה שבתוכה הם חיים שמעודדת החפצה של נשים צריכה לעשות חשבון נפש.

עודד פורר: לא רק החשודים באונס צריכים לשבת על ספסל הנאשמים, גם אנחנו כחברה'.

עודד פורר: בעניין הזה אני מסכים לחלוטין, זה נושאים שהם הרבה יותר רחבים מעיסוקה של הוועדה.

עודד פורר: אבל כן אנחנו בוועדה גם רוצים לדעת, כחלק מהטיפול של החברה, שהחברה מטפלת במקרים האלה כמו שהיא צריכה לטפל, ולטפל במקרים האלה כמו שהיא צריכה לטפל זה לאפשר את הבסיס שבו מי שנפגע או נפגעה יכולים להגיש תלונה, לא צריכים לחשוש מהגשת התלונה ושהתלונה הזו גם תבורר כדי שימצו את הדין עם הנאשמים.

עודד פורר: וזאת המשמעות בעיני של החדר האקוטי.

עודד פורר: אני שמח שעשיתם את הצעדים שעשיתם עד עכשיו, אני גם שמח שנפתח חדר אקוטי.

רויטל בר אושר: החדר באמת נותן מענה לשלושה אספקטים.

רויטל בר אושר: האספקט הראשון והחשוב מאד זה הרפואי, האספקט השני זה הפסיכו סוציאלי, לתת את המענה המיידי כי זה טראומה מטורפת, והאספקט השלישי כמו שאמרת נכון, זה האספקט המשפטי ובעצם כל הציוד שמדברים עליו זה הציוד שנותן לנו את המענה מבחינת התיעוד והוא מאוד חשוב.

עודד פורר: תודה.

עודד פורר: ח"כ סגלוביץ'.

יואב סגלוביץ': אני הייתי אומר גם כמה דברים קצת על אילת אבל לא רק על אילת.

יואב סגלוביץ': באופן כללי.

יואב סגלוביץ': תראו, אני לא נכנס לשאלה למה פתאום יצאה ההודעה, זה לא רלוונטי, טוב שנפתח החדר.

יואב סגלוביץ': החדר האקוטי באילת, ואני לא פונה למנהלת בית החולים כי היא בסך הכל רק כמה חודשים היא נמצאת בתפקיד, הוא נושא שנמצא שנים על סדר היום ואחת הבעיות הגדולות עם חדר אקוטי זה איך לגרום אחרי הפתיחה שלו שהדברים ימשיכו להיות ברצף, בצורה מסודרת, בייחוד באילת.

יואב סגלוביץ': מדוע ביחוד באילת?

יואב סגלוביץ': ושירתי באילת בזמנו, כי אילת הוא מקום אחר.

יואב סגלוביץ': רוב הנפגעים והנפגעות שיגיעו לשם זה לא מקום מגוריהם.

יואב סגלוביץ': הטיפול פה הוא לא רק הטיפול שיקרה באילת בבית החולים יוספטל או במשטרת אילת, ואחר כך נגיד שתי מילים על המשטרה, אלא מה קורה עם רצף הטיפול כשהיא נוסעת למקום מגוריה לאחר מכן, אפילו בשאלה הכי בסיסית איך היא מגיעה הביתה.

יואב סגלוביץ': יש פה שאלות איך מגיעה הנפגעת, מי לוקח אותה, איך מעבירים אותה בתקופה שהיא הכי קשה לה, או ביום הכי קשה לה, איך היא מגיעה הביתה, לתל אביב, לנהריה או לכל מקום אחר.

יואב סגלוביץ': על מי האחריות פה, מי לוקח על זה את האחריות.

יואב סגלוביץ': סיימנו את הכל, ניקח את המצב האידיאלי.

יואב סגלוביץ': הרופא הגיע ואספו ראיות פורנזיות ושמרו אותן, ותיכף נדבר על השמירה של הראיות, מי אחראי עליהן, איך השרשרת הולכת, מה הקשר לתוך המשטרה, איך זה מגיע הלאה.

יואב סגלוביץ': אבל בסוף אני רוצה לדבר על האישה, איך היא אחרי זה, מי לוקח את האחריות כשהיא יוצאת מבית החולים יוספטל באילת וצריכה להגיע לתל אביב.

יואב סגלוביץ': הדבר הזה הוא דבר שאין עליו נוהל מסודר, ובוודאי באילת חייב להיות משהו שונה ממקום רגיל, גם בגלל שאלת המרחק, כי אילת הכל מיוחד בה.

עודד פורר: האמת שראש עירית אילת רצה להתחבר ואני אשמח אם יחברו אותו, כי דווקא פה אני חושב שמחלקת הרווחה העירונית יש - - - זו נקודה מאוד מאוד חשובה.

יואב סגלוביץ': נכון, אבל אני אומר, אנחנו נמצאים תחת האירוע ותחת הרושם הקשה של האירוע.

יואב סגלוביץ': אני אומר את זה בכאב ואני אומר את זה גם מניסיון.

יואב סגלוביץ': המבחן שלנו הוא לא היום, הוא עוד חודש מהיום, מה מחזיק מכל מה שאמרנו.

יואב סגלוביץ': כי רואים את זה אפילו במקומות שנחשבים הכי טובים, קחו את בית חולים וולפסון.

יואב סגלוביץ': לכאורה הרופאים שם זה הרופאים המשפטיים של אבו כביר שבאים לתת, ים של בעיות יש עם הדבר הזה.

יואב סגלוביץ': כלומר במקומות הכי טובים מקצועית יש בעיות, על אחת כמה וכמה במקומות שעוד לא קיימים, ועודד, דיברנו עם סגן שר הבריאות על הסיפור שקורה בבית חולים מאיר בכפר סבא שעוד לא קרה כלום, אז אם כבר שר הבריאות בשוונג, שיפתח גם אותו, אבל בפועל הבעיות הן הרבה יותר - - - קחו נושא שראינו אותו גם כשהיינו בביקור המשותף בירושלים, מה קורה עם הראיות.

יואב סגלוביץ': למי יש את המפתח, על מי האחריות על שרשרת ה- - - אגיד עוד משפט אחד.

יואב סגלוביץ': בעניין הזה, עד שלא יהיה נוהל סדור, הוא לא קיים היום במשרד הבריאות.

יואב סגלוביץ': אז על אחת כמה וכמה במקומות - - -

עודד פורר: תיכף נדבר על הנוהל, יש לי הרבה שאלות על הנוהל.

עודד פורר: רצית עוד משפט, ד"ר בר אושר.

רויטל בר אושר: אני ממש ממש מסכימה איתך, זה לא נגמר באותו רגע שהיא מגיעה ועושים לה את הבדיקות, צריך לתת את המענה המלא.

רויטל בר אושר: הרבה פעמים גם הן לא רוצות שהמשפחה למשל תדע, כי זה באמת משהו שחושף אותן וצריך גם לשמור פה על הסודיות מהבחינה הזאת ובאמת כל מה שקשור לשינוע - - -

עודד פורר: מי מטפל בנושא של השינוע באמת?

רויטל בר אושר: כמו שאמרת זה לא סדור, אבל אנחנו בהחלט לא משאירים אותה לבד.

רויטל בר אושר: אני חושבת שפה זה - - -

עודד פורר: מחלקת הרווחה העירונית לוקחת חלק?

רויטל בר אושר: אנחנו בקשר מאוד הדוק עם העיריה, אנחנו בעצם סוג של עובדים ביחד, אנחנו גם הקמנו ועדת היגוי בעניין הזה שמשתפת את כולם, כולל גם את המשטרה וגם את הגורמים של צה"ל כי הרבה פעמים זה גם חיילות של צה"ל שמגיעות, אנחנו מתכננים לעבוד ביחד בדבר הזה.

רויטל בר אושר: בהחלט יש מקום להכניס לנוהל את העניין של איך משנעים ועל מי העלות של השינוע.

עודד פורר: תודה.

עודד פורר: פני בבקשה.

פני אפרצב: שלום לכולם.

פני אפרצב: קוראים לי פני אפרצב אני רק אגיד שהכנתי מראש, כי לדבר ספונטנית על תקיפה זה קצת קשה, אז סליחה אם אני אחזור על דברים.

פני אפרצב: כמו שאמרתי קוראים לי פני אפרצב אני בת 27, במקור אני מקצרין שברמת הגולן ומתגוררת כיום בירושלים.

פני אפרצב: אני בוגרת תכנית פוליטיקאיות צעירות שבזכותה יש לי את הכוחות לדבר מולכם בפנים גלויות וזו ההזדמנות להודות לניצן סניור, יוזמת התכנית וגם לכם, כבוד יו"ר וחברות הוועדה הנכבדות.

פני אפרצב: בעברי הייתי יו"ר באגודת הסטודנטים באוניברסיטה העברית, סיימתי תואר ראשון בהצטיינות באוניברסיטה ואני מתחילה תואר שני בקרוב, הספקתי לעשות הרבה דברים מרשימים בזמן קצר, בין מכלול הדברים שמרכיבים אותי אני גם סובלת מפוסט טראומה מורכבת כתוצאה מתקיפה מינית, ועל כך באתי לדבר היום.

פני אפרצב: כשהייתי בת 19 חיילת בסוף שבוע בבית, אדם קרוב ומוכר אנס אותי בחדר השינה הפרטי שלי צמוד לבית הורי, המקום הכי בטוח שהכרתי בזמנו.

פני אפרצב: הוא מזג לי משקה מהמקרר שלי, ערבב בו סם אונס והשתמש בגופי כדי לספק יצר אלים של שליטה, שבינו לבין יחסי מין אין כל קשר או קירבה.

פני אפרצב: כשהתעוררתי בבוקר היה לי חור בזכרון שהתחיל בשיחה ידידותית בין חברים קרובים והסתיים בגוף חבול וכאוב ובכל התחושות שהיום אני יודעת שהן תוצר של ניקוי סם האונס מהמערכת.

פני אפרצב: הרגשתי שמשהו נורא קרה.

פני אפרצב: לא הצלחתי לזכור מה.

פני אפרצב: האופציה של אונס עלתה מיד ולא על ידי, התגובה האוטומטית שלי הייתה הכחשה.

פני אפרצב: מנגנון ההגנה המוכר במקרים האלה.

פני אפרצב: זה קרה לפני שמונה שנים.

פני אפרצב: באותן שנים לא הייתה מודעות לסם האונס, לא ידעתי לקשר בין אבדן הזכרון לבין שתיה עם חבר קרוב ולא היה לי מושג שקיימת עבורי האופציה להגיע ולהיבדק בבית חולים, תוך קבלת הזדמנות לבסיס ראייתי במקרה הלא סביר בו הייתי רוצה להתלונן במשטרה.

פני אפרצב: אבל זה לא הנושא היום.

פני אפרצב: היום אני רוצה לדבר על ה'מה אם'.

פני אפרצב: אם הייתי יודעת שאני צריכה להגיע למיון, הייתי נוסעת למיון זיו בצפת, זה המיון שהיה עבורי מוכר ורגיל בתור מתנדבת במד"א, בתור אדם פרטי.

פני אפרצב: בזיו היום אין חדר אקוטי, שלא לדבר על לפני שמונה שנים, המצב בקצרין טוב יותר מבאילת יש לומר, החדר האקוטי הקרובה ביותר אלינו נמצא בפוריה, על יד טבריה, כ-50 דקות נסיעה.

פני אפרצב: לומר את האמת, אם הייתי עושה את כל הדרך עד צפת, 40 דקות נסיעה, על פי כל כללי הפרוטוקול, בלי להתקלח, בלי לשטוף ידיים אפילו מיד אחרי שנאנסתי באלימות, לא הייתי מוסיפה נסיעה של שעה לפוריה כדי לבקר בחדר אקוטי.

פני אפרצב: הדבר האחרון שמתחשק לך לעשות אחרי שאונסים אותך זה להמשיך להתבוסס בצחנת האיש שכפה את עצמו עליך.

פני אפרצב: כל האינסטינקטים שלך אומרים לך להתרחק מבדיקות פולשניות, גם אם ההיגיון הסביר אומר 'את חייבת את הראיות הללו כדי שהמשטרה תסכים להסתכל לכיוונך'.

פני אפרצב: המוח שלך צורח עלייך ללכת להתקלח ולשפשף מעלייך כל זכר מהזוועה שעברה עלייך.

פני אפרצב: מעבר לאבדן הראיות חוסר נגישות לחדר אקוטי דוחה את קבלת המשאבים לריפוי בצורה משמעותית.

פני אפרצב: אם לצורך העניין היה לי חדר אקוטי בצפת והייתי יודעת שאליו אני צריכה להגיע, הייתי מקבלת את הוודאות שנאנסתי, מה שלא היה לי כנאנסת תחת סם האונס.

פני אפרצב: הייתי מקבלת גישה לעובדת סוציאלית והייתי רוצה לקוות שגם לפסיכולוגית ופסיכיאטרית, סביר להניח שהייתי עוצרת בזמן התקבעות של מנגנונים אגרסיביים שהמוח מפתח כדי להגן על הנפש.

פני אפרצב: העובדה ששמונה שנים אחרי, אני רק בשנתיים האחרונות מטפלת בעצמי, מוכיחה לדעתי כמה קריטית היא הגישה לחדרים אקוטיים.

פני אפרצב: לסיום אני רוצה להגיד כמה מילים על אשמה ועל אחריות, שצוין פה על ידי כמה מהדוברים.

פני אפרצב: עצם העובדה שאני יושבת כאן בפנים גלויות ומזדהה בשמי המלא, זה שזה קורה אחרי שנערה נאנסה קבוצתית לא בפעם הראשונה בישראל אך לראשונה מקבלת כזו תמיכה ציבורית רחבה עד כדי דיון כמו זה בכנסת, זה בגדר חלום שמעולם לא העזתי לחלום.

פני אפרצב: אחת החוויות המצלקות ביותר לאחר אונס היא חוויית האשמה על מה שקרה לך.

פני אפרצב: ודיברתם על אחריות ואיך נוסעים והכל, את לבד.

פני אפרצב: זה לא משנה כמה יש מראית עין של תמיכה, את מרגישה לבד.

פני אפרצב: לכן החדרים האקוטיים האלה הם כל כך קריטיים.

פני אפרצב: חדרים אקוטיים יכולים לעזור למזער ולו במקצת את החוויה הזאת שהיא אחד הגורמים המכריעים בהיווצרותה של פוסט טראומה לאחר פגיעה מינית אצל רבות מאתנו.

פני אפרצב: ככל שניתן יותר כלים לנפגעות להתמודד עם הפגיעה בהן, כך נגדיל את סיכויי הריפוי המהיר.

פני אפרצב: בחברה שעדיין רואים בה חזק את תרבות האונס, זו החובה שלנו לדאוג שנפגעות יקבלו את מלוא ארגז הכלים להתמודד עם הטראומה הקשה, וגם אם היום אנחנו עדיין לא נמצאים בחינוך, זה תפקיד של המדינה ושל בתי החולים לתת לנו מענה עד שהחינוך הזה - - -.

פני אפרצב: תודה.

ע'דיר כמאל מריח: תודה ששיתפת.

ע'דיר כמאל מריח: כל הכבוד לך.

עודד פורר: פני תודה.

עודד פורר: ד"ר זהר לביא, מנהלת המחלקה לעבודה סוציאלית לאלימות במשרד הבריאות.

עודד פורר: אחריה שי מעוז.

עאידה תומא סלימאן: אפשר לפני זה להתייחס?

עודד פורר: חברת הכנסת תומא סלימאן.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: בוקר טוב ד"ר זהר.

עאידה תומא סלימאן: את האמת רק כדי שאולי נתמקד לבדוק אם זזו דברים מאז, עבר הרבה זמן מהדיונים האחרונים ובזמנו ובהמשך למה שאמר היו"ר שעניין החדר האקוטי יש לו גם מטרה לעזור לנפגעת בלחפש את הצדק אחר כך ולהעניש את מי שפגע בה, השאלה האם היום החדרים האקוטיים קיבלו הוראות ברורות עד מתי הם צריכים לשמור והם אכן שומרים את מלוא הראיות הפורנזיות, האם מקיימים את הבדיקות שעושים את זה, כלומר איך מתבטאת הבקרה שלכם, הדבר השני הוא גם, בעבר היה מקרה שאם הפונה אומרת בהתחלה שהיא לא רוצה או מביעה שהיא לא רוצה להגיש תלונה, לא היו אוספים את הפורנזיות ואנחנו הדגשנו שבדרך כלל באותו רגע היא עוד לא קיבלה החלטה וצריך לשמור לה את הראיות למקרה והיא תחליט שכן בעתיד.

עאידה תומא סלימאן: האם השתנו הדברים גם בעניין הזה.

עודד פורר: תודה.

עודד פורר: זהר בבקשה.

זהר סהר לביא: בוקר טוב.

זהר סהר לביא: לגבי שאלתך ח"כ סלימאן, לפני שנתיים כל המרכזים האקוטיים וכל בתי החולים בעצם קיבלו הנחיה שאין להשמיד שום ראיה שקשורה לתהליך הבדיקה סביב פגיעה מינית בבית החולים.

זהר סהר לביא: מבחינת בקרה שאנחנו עושים על המרכזים האקוטיים, אנחנו עושים בדיקות קבועות עם בתי החולים גם לגבי הכרת ההנחיות וגם לגבי המקרים שיש חשד לתלונה שהדבר לא יתקיים.

זהר סהר לביא: אנחנו בוודאי פונים לבית החולים, מקבלים את תגובתם, בודקים האם אכן כך היה.

זהר סהר לביא: לפי בדיקות שאני עורכת באופן קבוע עם הצוותים במרכזים האקוטיים ההנחיה מבוצעת ולא שמעתי עד היום על בעיה שהייתה בשנתיים האחרונות סביב הנושא הזה.

זהר סהר לביא: אני רוצה להגיד דבר נוסף לגבי הסוגיה שעלתה פה על פרישת החדרים האקוטיים והמענה שניתן בבתי חולים כלליים.

זהר סהר לביא: קודם כל חשוב לי להגיד שכל נפגע או נפגעת תקיפה מינית או אלימות שמגיעים לבית חולים, כל בית חולים, לא קשור אם הוא בית חולים שיש בו מרכז אקוטי או בית חולים שאין בו מרכז אקוטי, דבר ראשון בוודאי שמקבלים טיפול.

זהר סהר לביא: גם אם אין צוות שעבר את ההכשרה הפורנזית או ההכשרה הייעודית, הצוותים אמורים להכיר את הנושא – שוב, תיכף אחדד על זה – אבל בוודאי שאמורה להיקרא עובדת סוציאלית דבר ראשון, כדי לפגוש את הנפגעת, מתוך הבנה שהפגיעה המינית היא דבר ראשון טראומה קשה.

זהר סהר לביא: היה לפני שבועיים דיון בנושא של סם האונס, בסוף 2018 יצא גם נוהל בנושא הזה שרלוונטי לבתי החולים הכלליים.

זהר סהר לביא: אנחנו כן עובדים עכשיו מאוד קשה על הטמעתו מאחר ונאמר שהוא מוטמע רק באופן חלקי.

זהר סהר לביא: קיימות גם היום הנחיות שצריך לטפל בנפגעים.

זהר סהר לביא: אני כן אוסיף ואגיד שבשנה האחרונה יש ועדה מייעצת למשרד הבריאות כדי בדיוק לחדד את הדברים שאנחנו רוצים לתת, אגיד את זה אחרת, לחדד את המענים שנפגעי תקיפה מינית אמורים לקבל בכל מסגרת רפואית.

זהר סהר לביא: זה נכון שהיום אין צוותים בכל בית חולים שעברו הכשרה ייעודית לנושא הזה.

זהר סהר לביא: לפני שנה נעשתה הכשרה במכון לרפואה משפטית שנפתחה גם לרופאים שאינם במרכזים האקוטיים, כדי להתחיל ולהרחיב את מספר הרופאים שמכירים את הנושא גם בבתי החולים הכלליים והיו גם שם מספר רופאים שאינם רופאים בבתי חולים שיש בהם - - -

עודד פורר: אני מבקש שתתכנסי טיפה גם קצת לנושא.

עודד פורר: מה התכניות שלכם לגבי הכשרת רופאים ולגבי פתיחה של עוד מרכזים אקוטיים?

זהר סהר לביא: אני אחלק את זה.

זהר סהר לביא: בשלב ראשון יש כמו שנאמר פה גם דיונים על פתיחת חדר נוסף באזור השרון, אנחנו כבר למעלה משנה במשא ומתן עם שני בתי חולים כדי לראות היתכנות של פתיחה, אני מקווה שהדברים יתקדמו בתקופה הקרובה קצת יותר מהר.

עודד פורר: מה מונע פתיחה של חדרים אקוטיים בכל בתי החולים?

זהר סהר לביא: אני תיכף אתן לד"ר חן קובל מהמכון לרפואה משפטית להרחיב על זה אבל כן חשוב לי להגיד שמה שנאמר פה זה הכי נכון.

זהר סהר לביא: אנחנו לא מדברים רק על החדר פיזית ועל הציוד שנדרש, זה באמת לא ה- - - וגם ד"ר רויטל מבית החולים יוספטל ציינה את זה היטב.

זהר סהר לביא: אנחנו לא מדברים על העלות - - -

עודד פורר: הבעיה היא תקציבית?

זהר סהר לביא: - - - את השאלה.

עודד פורר: הדיון הזה לא יכול להמשך לנצח.

עודד פורר: אנחנו מדברים על בעיה תקציבית או בעיה מקצועית?

עודד פורר: מה העמדה של משרד הבריאות?

זהר סהר לביא: יש פה שני חלקים.

זהר סהר לביא: החלק הראשון אכן יש בעיה תקציבית שאנחנו כרגע בתקווה בניסיון לפתור אותה.

עודד פורר: כמה כסף?

זהר סהר לביא: כרגע אנחנו מתמחרים עלות של הפעלת חדר אקוטי בסביבות ה-950,000 שקל.

זהר סהר לביא: אני אגיד שהיום יש גם חדרים שפועלים בתקצוב - - -

עודד פורר: מה הבעיה ברמה המקצועית?

זהר סהר לביא: ברמה המקצועית, אני אתן תיכף לד"ר קוגל להרחיב אבל אגיד שאנחנו מדברים פה על מיומנות שהיא לא רק נמדדת בזמן של הכשרה של שבוע, חודש או שנה, אלא גם על נושא של כמה רופאים יכולים לעסוק בזה, כמה מקרים הם רואים שזה חלק אחד.

זהר סהר לביא: בחלק השני אנחנו מדברים שכדי לתת את המענה הראוי אנחנו צריכים להציב טור של כוננים ייעודי שזה מעלה מאוד מאוד את העלות - - -

עודד פורר: חזרת לתקציב.

עודד פורר: זה לא ש- - -

זהר סהר לביא: רגע, שאלת שאלה, אני אענה לך.

עודד פורר: את עונה את אותה תשובה פעמיים.

סונדוס סאלח: לא, היא לא מספקת.

זהר סהר לביא: לא מספקת אז - - -

עודד פורר: את אומרת שיש פה שני טעמים, אחד זה תקציב והשני זה עלות.

עודד פורר: זה אותו טעם.

סונדוס סאלח: - - - הקצב של - - - כבר מדאיגה.

יואב סגלוביץ': אני אתן נתון.

עודד פורר: ח"כ סגלוביץ'.

יואב סגלוביץ': אנחנו גם דיברנו בזמנו, גם בבית חולים מאיר וגם דיברתי עם סגן השר יואב קיש וגם הייתה שאילתה בכנסת ואחרי שדיברתי עם כל הגורמים מאחורי הקלעים מדובר כרגע על תקן וחצי בוויכוח, את אומרת לי לא ואני אומר לך כן - - -

זהר סהר לביא: לא, כי אנחנו לא נותנים תקנים.

זהר סהר לביא: אני לא יודעת, אתה כל הזמן אומר את המושג הזה.

יואב סגלוביץ': אני יודע בדיוק מה העלות, הייתי בביקור בבית חולים מאיר, הם עושים שם פרויקט נפלא, הם עושים אותו לבד בלי משרד הבריאות, הם מוכנים, הם צריכים בסך הכל סכום לא גבוה, סגן השר קיש הבטיח לי גם בשאילתה רשמית אבל לא רק, שהוא מטפל - - -

עודד פורר: תיכף ניתן למנהל בית החולים - - -

זהר סהר לביא: אנחנו כרגע נמצאים במשא ומתן עם שני בתי החולים ואנחנו מקווים שזה יתקדם.

עודד פורר: מה המשא ומתן, אני חייב להבין.

עודד פורר: לא מדובר פה על הסכמי השכר של כל הרופאים במדינת ישראל.

עודד פורר: מה יושב במשא ומתן ביניכם לבין בתי החולים כדי לפתוח חדר אקוטי.

עודד פורר: מה הפערים, משא ומתן זה אומר שיש מישהו שצריך לתת ומישהו שצריך לקחת.

עודד פורר: נושאים ונותנים.

עודד פורר: מה אתם נושאים ונותנים.

עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה שאם היו נותנים לבתי החולים, לא היו אומרים 'לא'.

זהר סהר לביא: קודם כל אני אגיד שזה לא שכל בתי החולים רוצים לפתוח מרכז אקוטי, אנחנו יכולים להגיד שגם באילת עד שהגיעה מנהלת בית החולים הנוכחית לא היה רצון לפתוח.

עודד פורר: מה הממשלה רוצה?

זהר סהר לביא: כרגע אנחנו אכן מדברים על עניינים של פערים תקציביים שבית חולים מאיר מציב פער תקציבי שזה לא משהו שהמשרד תומך במרכזים הקיימים, אני מקווה שנגיע עם אחד מבתי החולים בהקדם לאיזה שהוא עמק השווה.

יואב סגלוביץ': על כמה הוויכוח?

יואב סגלוביץ': מה הדלתה, מה הפער?

עודד פורר: יושבים פה חברי כנסת שיכולים לסייע לכם בוועדת הכספים.

עודד פורר: תגידי לנו מה הוויכוח.

עודד פורר: זה 100, 200?

עודד פורר: זה הסכומים שמדברים בוועדת כספים שאנחנו באים עכשיו, סדרי גודל של בין 100-200 מיליון, על כמה כסף אנחנו צריכים להילחם בוועדת הכספים כרגע בשביל הנושא של חדרים אקוטיים כי משרד הבריאות לא מצליח בתוך תקציבו שאני לא רוצה לנקוב, אבל הוא סדר גודל של מיליארדים לא בודדים, מה הפער?

זהר סהר לביא: אולי אגף התקציבים אצלנו יענה אבל אני יכולה להגיד, מה הפער לצורך לכל בתי החולים?

עודד פורר: לא, אתם עכשיו מנהלים משא ומתן.

עודד פורר: על מה?

עודד פורר: על מה הפער?

יואב סגלוביץ': רק על מאיר.

יואב סגלוביץ': כמה זה על מאיר?

סונדוס סאלח: אולי אתם מחכים לעוד מקרה אונס?

סונדוס סאלח: כמה מקרי אונס עוד צריך שיקרו - -- משא ומתן?

עודד פורר: אני אנסה לקבל את התשובה ממנהל תחום תקצוב רפואה שי מעוז.

יואב סגלוביץ': אולי גם אפשר שאלה ספציפית על מאיר, הם מוכנים - - - מיליון וחצי איש אין - - -

עודד פורר: נגיע לשם.

עודד פורר: שי מעוז, מנהל תחום תקצוב רפואה בריאות הציבור.

עודד פורר: לפני ששי ידבר אני רוצה כמה מילים מהממ"מ.

נורית יחימוביץ כהן: בוקר טוב.

נורית יחימוביץ כהן: אני ממרכז המחקר והמידע של הכנסת.

נורית יחימוביץ כהן: אני כתבתי את המסמך מ-2017.

נורית יחימוביץ כהן: אני לא אחזור על דברים שנאמרו עד עכשיו, אני כן רוצה לציין נקודה שעדיין לא הוסברה כאן שעולה מהנתונים, הנתונים כאן הם מ-2014 ו-2015, כאשר בשנת 2015 נרשמו בערך 600 נפגעות בכלל החדרים האקוטיים ו-87 נפגעות בבתי חולים ללא מרכז אקוטי.

נורית יחימוביץ כהן: שאלה אחת שעולה זה איך ייתכן שכל כך מעט בבתי חולים ללא מרכז אקוטי, כי בסך הכל רוב בתי החולים אין בהם מרכז אקוטי, ודבר שני שעולה מהנתונים האלה, זה שבעצם כל ה-87 נפגעות הן בגירות ולא נרשמו בכלל קטינות.

ע'דיר כמאל מריח: כלומר קיימות אך לא מדווחות.

אורלי אלמגור לוטן: איפה שיש חדרים אקוטיים רואים שיש אחוזים של קטינות גם שמגיעות לשם.

אורלי אלמגור לוטן: איפה שאין חדרים אקוטיים לא מגיעות קטינות.

אורלי אלמגור לוטן: יודעים ולא מגיעות קטינות.

אורלי אלמגור לוטן: זו הנקודה פה.

עודד פורר: מה זאת אומרת יודעים ולא מגיעים?

אורלי אלמגור לוטן: איפה שאין חדרים אקוטיים, מה שנורית אמרה, היו 87 שהגיעו בשנים האלה גם לבתי החולים ודיווחו על פגיעה ואחר כך אפשר לעשות את ההעברה למקום אחר אבל היו רק בגירות, לא היו דיווחים על קטינות, ואיפה שיש חדרים אקוטיים היו רק קטינות.

אורלי אלמגור לוטן: אז כשמדברים על הצורך בחדרים אקוטיים, ואפרופו המקרה באילת, צריך לזכור גם את הסיפור של הקטינים שכנראה לא מגיעים למקומות שאין בהם את החדרים האקוטיים.

אורלי אלמגור לוטן: לתוך כל ה- - - פשוט הוסיפו את הסיפור של הקטינות והקטינים.

עודד פורר: שי בבקשה.

שי מעוז: תודה רבה גם על הדיון החשוב וגם על המילים הלא פשוטות והחשובות שאנחנו שומעים.

שי מעוז: אני אומר את זה קודם כל כאדם.

עודד פורר: אני אשמח אם גם תתייחס לזה בנושא של עמדת משרד הבריאות, על זה שנפגעת מקצרין נדרשת לנסוע ספציפית לבית החולים בני ציון.

שי מעוז: בהמשך למה שציינה זהר, אני חושב שמאוד חשוב לשמוע גם את הגורמים המקצועיים, את ד"ר חן קוגל - - -

עודד פורר: נגיע גם אליו.

עודד פורר: גם אליו יש לי כמה שאלות.

שי מעוז: לגבי המשמעויות של סוגיית ההכשרה לסוגיית ההפעלה של המרכזים, אני אתייחס רק לסוגיה התקציבית ברשותכם כי באמת אני לא איש המקצוע לגבי שאר התחומים.

שי מעוז: לעניין הסוגיה התקציבית, בעצם המשרד בשנתיים האחרונות תיגבר והשווה את התקצוב של המרכזים הקיימים כחלק מאותה תפיסה שגם ציינתם כבר של חיזוק המרכזים גם בהדסה, גם בסורוקה וגם בוולפסון ואנחנו נסיים השנה גם להסדיר את התקצוב בהשוואה לסטנדרטים גם בפוריה וגם בבני ציון.

שי מעוז: באמת השבוע התחיל לפעול ביוספטל המרכז וזה דבר גדול ומבורך, וכמו שגם צוין פה בעבר אנחנו מאוד רוצים להפעיל מרכז נוסף בשרון, בין אם בבית החולים מאיר או בית החולים הלל יפה.

עודד פורר: מה הפער התקציבי עם בית חולים מאיר?

שי מעוז: להבנתי הפער הוא בסדר גודל של מאות אלפים.

יואב סגלוביץ': 750,000 שקל וזה נפתח.

שי מעוז: זה הסדר גודל שגם אני מכיר.

שי מעוז: כן אנחנו מבינים שיש לנו איזה שהוא סטנדרט הפעלה וגם אם נרצה להרחיב בהמשך אנחנו - - - אני כן יכול לומר שכבר האצנו בשבועות האחרונים את המאמצים מול שני בתי החולים כך שנוכל לבשר את הבשורה הזאת - - -

יואב סגלוביץ': משרד הבריאות מתקצב משהו כמו 600,000 נכון להיום את מאיר.

יואב סגלוביץ': צריכים 1.5 מיליון, פער של 750,000 שקל, שנים של ויכוחים על הדבר, הם בשלים, הם מוכנים.

יואב סגלוביץ': זו פשוט גרירת רגליים.

עודד פורר: אני חייב לומר משהו, סליחה בכל הכבוד גם שי גם זהר, זה לא בגזרה שלכם.

עודד פורר: זה בגזרה מעליכם.

עודד פורר: איפה השר, איפה המנכ"ל, איפה מי שקובע את סדרי העדיפויות של המשרד?

עודד פורר: מה תקציב משרד הבריאות?

שי מעוז: כמו שציינתי, באמת הנושא הזה נכנס לדגשים של - - -

עודד פורר: זה לא מה ששאלתי.

עודד פורר: שאלתי מה תקציב משרד הבריאות.

שי מעוז: התקציב התפעולי שלנו הוא סביב ה-9 מיליארד שקלים, רובו עובר לשירותים לפי חוק כך שהתקציב הגמיש הוא הרבה יותר קטן.

עודד פורר: כמה הוא?

שי מעוז: סדר גודל של עשרות מיליונים של תקציב שאנחנו יכולים להשפיע, וכפי שאתם יודעים יש נושאים רבים וחשובים וזה לבטח גבוה מאוד ברשימה.

שי מעוז: ואכן כמו שגם נאמר פה, אנחנו מבינים שהנושא הזה הוא בדגש של שר הבריאות, אנחנו נעשה את כל המאמץ כדי שגם המשא המתן שלו, גם על ההיבטים המקצועיים שלו וגם על ההיבטים התקציביים שכאמור הם באמת לא מאוד גדולים יסתיים ונוכל - - -

עודד פורר: אני נמצא בוועדת הכספים חמש שנים.

עודד פורר: מעולם לא הגיע איש ממשרד הבריאות ואמר לוועדת הכספים 'תקשיבו, חסרים לנו 5 מיליון שקלים כדי לפתוח עוד מרכזים אקוטיים בחמישה בתי חולים.

עודד פורר: מעולם.

עודד פורר: פעם אחת לא הגיע נציג של משרד הבריאות.

עודד פורר: הנושא הזה פשוט לא נמצא אצלכם על סדר היום.

עודד פורר: זה הכל.

עודד פורר: זה הסיפור.

עודד פורר: ואני אומר לכם, אנחנו לא נרד מהנושא הזה, והוא יישב על סדר היום.

עודד פורר: עוד פעם, זה מעליך, אבל אני מבטיח לך, אתה תראה מהר מאוד איך בתוך תקציב משרד הבריאות ועם אגף התקציבים, אתם בשנה הבאה, אני מוכן להבטיח את זה, אתם תפתחו עוד מרכזים אקוטיים כי אתם לא תעמדו בלחץ הציבורי, זה הסיפור.

עודד פורר: פשוט טאטאתם את העניין הזה מתחת לשולחן.

עודד פורר: אני רוצה לדבר עם ד"ר חן קוגל מנהל המכון לרפואה משפטית.

עודד פורר: אני אשמח אם קצת תפרט ברמה המקצועית מה מונע מכם לפתוח חדרים אקוטיים ודבר שני, קצת על הנוהל של טיפול בנפגעי תקיפה מינית שאתם העברתם וכרגע לפיו פועלים בבתי החולים.

חן קוגל: אני רוצה לומר שאנחנו כמובן ניתן את הליווי המקצועי ואת ההדרכה הצמודה לכל חדר אקוטי שייפתח כפי שאנחנו עושים היום לכל מי שיש לו חדר אקוטי ומעוניין גם לקבל, כי לא כולם מעוניינים.

חן קוגל: אבל בעניין המקצועי רציתי לומר שאני חושש, אני רוצה להעלות בעיה לחברי הכנסת הנכבדים שאני חושב שאתם יכולים לעזור בפתרון שלה.

חן קוגל: אנחנו שמענו כאן איזו שהיא אמירה שזה חדר פשוט וכל העניין הוא עניין כספי ורק צריך חדר וציוד פשוט, זה קצת רדוקציה של העניין כי יש גם עניין של המיומנות של הצוות המקצועי וזו מיומנות נרכשת וניסיון וזה לא רק ההכשרה של השבועיים שעושים אותה, כמו שאף אחד לא רוצה שמנתח שלמד קורס של שבועיים ינתח אותו, כך גם הנפגעת או הנפגע, היו רוצים שמישהו שיודע.

חן קוגל: גם אני, שעשיתי הכשרה של חמש שנים, לקח לי זמן להבין מה שאני רואה, זו הבעיה.

חן קוגל: תיכף אציג מה אני חושב שאפשר לפתור אותה.

עודד פורר: השאלה בתוך הבעיה הזו שהצגת, האם העדיפות היא שהנפגע לא יקבל שום טיפול.

חן קוגל: לא, ודאי שלא.

עודד פורר: כי צריך להבין שיש נפגעות ונפגעים שפשוט לא יקבלו טיפול כי הם לא ילכו לבית חולים אחר.

חן קוגל: אתה צודק.

חן קוגל: אני מעלה את הבעיה ואז אני אתן את ההצעה שלי לפתרון.

חן קוגל: שניה.

חן קוגל: מה שאני אומר, שייצא שכרנו בהפסדנו אם רק ניתן שבועיים הכשרה או לא משנה כמה ונסתפק בזה ונשאיר את הרופאים בשטח, כי גם, בואו נחשוב, במרכז אקוטי נניח שנפתח נאמר בצפת, אז יהיו נניח 20 נפגעות בשנה וכל רופא שמטפל שם יראה שתי נפגעות בשנה.

חן קוגל: זה לא המיומנות שלו.

חן קוגל: מה הפתרון שאני מציע ואיך אתם יכולים לעזור?

עודד פורר: לפני כן עוד מילה.

עודד פורר: סליחה, אני מצטער שאני קוטע אותך.

עודד פורר: לא יודע אם שמעת את הנתונים על 1,250 פניות למרכזי הסיוע בין 2014-2018 על פגיעות מיניות קבוצתיות ורק 84 תלונות שהגיעו.

עודד פורר: אני לא יודע כמה מתוך אותן 1,250 גם הלכו לבתי חולים.

עודד פורר: יש עניין, והעלינו את זה לא פעם פה בוועדה בהקשרים אחרים, בנושאים אחרים.

עודד פורר: יש עניין של יכולת לקבל את התלונות והפניות כדי שאנשים גם יתלוננו ויפנו.

עודד פורר: זה כמו שיש מוקד שלא פונים אליו, כי אף אחד לא מאמין שמקבלים שם טיפול.

עודד פורר: אתה מתאר מצב, לפי המספרים שאתה מכיר היום, הרי אנחנו יודעים שהמספרים יותר גדולים, אנחנו יודעים שיש כאלה שבכלל לא מגיעים לקבל - - - ואני מעריך שאתם תופתעו לגלות שברגע שאתם תפתחו חדר אקוטי יגיעו עוד פניות כי יש המון מקרים שפשוט לא מגיעים לכדי בירור והמשמעות היא שמסתובבים חופשי פוגעים ואנשים שהעניין הזה אפילו לא הגיע לחקירה וגם לא הגיע לתלונה.

ע'דיר כמאל מריח: מה שמעניין שד"ר קוגל אומר שחלק מבתי החולים לא מעוניינים בחדר אקוטי.

ע'דיר כמאל מריח: על סמך מה אתה אומר את זה?

עודד פורר: ממש לא מעניין אותי מה הם מעוניינים או לא.

ע'דיר כמאל מריח: לא, כי זה מה שהוא אמר.

עודד פורר: יש משרד בריאות.

חן קוגל: אמרתי שיש חדרים אקוטיים שלא מעוניינים לקבל את ההכשרה או את ההדרכה הצמודה.

חן קוגל: קודם כל מה שאמרתם כולכם זה נכון, ודאי שיש המון מתלוננות שלא מגיעות בכלל, וודאי שאם יפתחו עוד מקומות שהן יכולות להגיע, אנחנו נראה שיש יותר פניות.

חן קוגל: אבל הבעיה היא, ואני רוצה לחזור רגע לעניין המקצועי, שזה כמו להגיד 'או.

חן קוגל: קיי.

חן קוגל: מישהו יעשה הכשרה של שבועיים ברפואת עיניים ונפתח לו קליניקה באיזה מקום והוא ייתן - - -', זה לא העניין.

חן קוגל: איך אני מציע לפתור את זה?

חן קוגל: כי הרי צריכים שיהיה מענה, אני מציע את העניין של טלמדיסין, כלומר שגם כאשר יושב רופא שאין לו מספיק ניסיון ועבר הכשרה, אבל האינטרפרטציה של החבלות והאינטרפרטציה היא המשמעותית גם להליך המשפטי, אתה רואה משהו ואתה צריך להגיד ממה זה נגרם, והדבר הזה ייעלם עוד כמה שעות או כמה ימים ולכן מישהו צריך להיות מנוסה ולהגיד לו 'או.

חן קוגל: קיי, מה שאנחנו רואים, תעשה כך ותעשה כך'.

חן קוגל: טלמדיסין זה פתרון טוב, לטלמדיסין יש בעיות משפטיות, ואתם כחברי כנסת לדעתי יש לכם את היכולת – אני לא מתמצא – אבל אני חושב שיש לכם יכולת בעניין הזה של הטלמדיסין.

ע'דיר כמאל מריח: השאלה אם זה נכון הטלמדיסין הזה.

חן קוגל: הנושא שלי כמובן זה ההכשרה המקצועית וההדרכה והליווי המקצועי לאורך זמן ואני אומר , או.

חן קוגל: קיי, בואו נשים חדרים וניתן להם הכשרה של שבועיים, לא טוב.

חן קוגל: צריך למצוא פתרון חוקי שאתם יכולים אולי לתת, איך עושים את זה עם מישהו שיכול לתת גם מרחוק, איזה שהוא ייעוץ ואנחנו ניתן את זה בשמחה, יש לנו כוננים, אנחנו יכולים ומוכנים לעשות את זה, אבל אין לנו את המענה החוקי לעניין הזה.

חן קוגל: אולי יש לכם את היכולת לסייע בדבר הזה.

יואב סגלוביץ': אני יכול להעיר משהו על זה?

יואב סגלוביץ': שאלתי על זה שאילתה והיא תיענה ביום רביעי, משרד הבריאות הוציא נוהל שיש מקום שאפשר להתקשר אליו ולקבל טלמדיסין.

יואב סגלוביץ': עשתה פה יעל שרר והאנשים שלה, 30 פניות לא נענו, לקוח סמוי.

יואב סגלוביץ': בסוף כל ההצעות הן טובות, אחרי שיהיו החדרים האקוטיים.

יואב סגלוביץ': לא לפני.

עודד פורר: ברור.

עודד פורר: אם כבר מדברים על הנוהל, אני מסתכל על הנוהל בתוקף, ותיכף נדבר על זה שאני יודע שיש טיוטה לגבי הנוהל שהולך להשתנות, על נוהל טיפול בנפגעי ונפגעות תקיפה מינית.

עודד פורר: נספח מס' 1 בעמוד 14 מדבר על הבדיקות הקליניות של נפגעות ונפגעי תקיפה מינית, ביניהם לקבל מידע על היסטוריה רפואית כללית.

עודד פורר: מסמך בסעיף 3.

עודד פורר: ז' שאני מניח שאתה מכיר את הסעיף הזה, אני אשמח להבין את המשמעות.

עודד פורר: מדוע נפגעת שמגיעה צריכה לעבור תשאול כזה בבית החולים ברמה הראשונית, איפה זה קשור ברמת הבדיקה?

חן קוגל: יש מחלות שונות שמדמות פציעות באברי המין ויש מחלות שונות שגורמות לרגישות גדולה יותר, לא רק באברי המין, הפגיעה היא גם במקומות אחרים.

חן קוגל: אני יכול לתת לכם שמות, - - - יש מחלות כאלה.

חן קוגל: אבל הדבר שאולי מטריד אתכם זה לשאול על קיום יחסי מין בזמן האחרון ואולי - - -

עודד פורר: לא, אני מדבר, בנוהל אתם מבקשים לשאול על הרגלי האוננות.

עודד פורר: אני רוצה להבין מה המשמעות של זה.

חן קוגל: תעזוב, זה עבר זמנו.

עודד פורר: אבל זה הנוהל שלכם, חברים.

עודד פורר: זה הנוהל בבתי החולים לתשאול נפגעת בתקיפה מינית.

עודד פורר: זה עבר זמנו, אני מסכים איתך שזה עבר זמנו, אבל זה הנוהל.

חן קוגל: הנוהל צריך להשתנות והוא משתנה, וכבר כשהוא נכתב ב-2003 זה לא היה רלוונטי, אני מסכים, אין לי מה לעשות אלא לומר שהנוהל כרגע - - -

עודד פורר: אני מסתכל על הטיוטה של משרד הבריאות, אותו דבר.

עודד פורר: שיניתם פשוט את המינוח ל'הרגלי נגיעה עצמית'.

חן קוגל: מדובר על ילדים והשאלה שנשאלת היא, אני חושב שאוננות זה באמת מוגזם, אבל הנקודה שצריך לברר זה האם היו יחסי מין לאחרונה מכיוון שכאשר מבודדים שם דנ"א של מישהו - - -

עודד פורר: לא על זה שאלתי.

עודד פורר: גם לנו יש קצת קומן-סנס.

עודד פורר: אתה צריך להבין גם את הרמה הרגשית בעניין הזה.

עודד פורר: גם אם תגיד לי שמבחינה רפואית יש צורך לעניין הזה, ואתה אפילו את זה לא אומר, אז - - -

חן קוגל: זה ירד.

חן קוגל: הטיוטה היא לא טיוטה שהוגשה עדיין לאישור.

חן קוגל: העניין הזה ירד, אני מבטיח שהעניין הזה ירד.

חן קוגל: זה עדיין אפילו לא עבר אותי, הטיוטה הזאת, ואני לא יודע איך זה הגיע אליכם, אבל העניין הזה לא יהיה.

חן קוגל: ברור שזה לא יהיה.

עודד פורר: מסתבר שהצוות פה יודע לעשות עבודה טובה.

חן קוגל: כן.

חן קוגל: אבל בוודאי שזה לא יהיה, זה טיוטה, זה לא יהיה בנוהל הסופי, יש עוד הרבה דברים שעוד ירדו.

חן קוגל: אני לא יודע איזה טיוטה קיבלתי כי אני קיבלתי משהו שהיה מאוד ראשוני ושלחנו את זה להערות נוספות.

חן קוגל: זה לא רלוונטי, ברור שזה לא רלוונטי.

עודד פורר: ראש עירית אילת מאיר יצחק הלוי.

עודד פורר: אני חושב שחשוב לקבל את ההתייחסות שלך ולשמוע גם איך עירית אילת מתמודדת עם האתר הלא פשוט כי העיר אילת היא ייחודית בהרבה מאוד דברים, גם בנושא הזה של צעירים שמגיעים מכל הארץ לנפוש ולבלות ובעיקר בחודשים האלה, ועלתה פה גם שאלה שכבר מגיעה נפגעת כזאת ורוב הנפגעות והנפגעים באילת, החבר'ה הצעירים, זה לא מקום המגורים שלהם.

עודד פורר: כל נושא הליווי עד ההגעה הביתה ואיפה אתם, אני מניח שמחלקת הרווחה שלכם מכירה את הנושאים האלה.

עודד פורר: בבקשה מאיר.

מאיר יצחק הלוי: אדוני היו"ר תודה רבה.

מאיר יצחק הלוי: אני אתחיל ואומר ברמה האישית, אני בימים מאוד עצובים, אתם יודעים שהעיר אילת ב-15, 16 השנים שבהן אני מכהן, קיבלה החלטה שהיא החלטה מטורפת יש לומר, שפותחים תכנית שנקראת 'קיץ בטוח באילת' שבעצם מוכוונת לטובת בני הנוער, אם תרצו עשרות אלפי בני נוער המגיעים אלינו בחודשי הקיץ.

מאיר יצחק הלוי: אנחנו מהשבוע השלישי של חודש יוני ועד השבוע האחרון של חודש אוגוסט, כל הצוות, מדריכים, עובדים סוציאליים, פסיכולוגים, הורים מתנדבים, בני נוער, אוכלוסייה שמונה קרוב ל-140 איש מתגייסת מדי שנה במשך כשישה שבועות לקלוט את עשרות אלפי בני הנוער המגיעים אלינו מחדרה, מאשקלון, מרחובות, תל אביב, ומכל אזור אחר, ומגיעים לתפוס ראש באילת.

מאיר יצחק הלוי: אני רוצה שנזכור, מדובר בילדים שלנו.

מאיר יצחק הלוי: זה לא ילדים שהגיעו מעבר לקסיופיאה לתוך אילת, אלא אלה ילדים שלנו ומה שהצוות שלי רואה מדי שנה, והוא נפגש כל שנה עם סדרי גודל, תקשיבו טוב למספרים, בשיחות, סדרי גודל של כ-15,000 בני נוער ובשיחות אישיות משהו בסדר גודל של 2,000 בני נוער, אלה מספרים פנומנליים, ואנחנו מבינים שנושא החדר האקוטי, אני אגדיר את זה כך, זה אירוע הקצה.

מאיר יצחק הלוי: אנחנו צריכים להתחיל לברר היכן תבנית נוף ילדותם של אותם נערים, ילדים, שבאים ובאמת פורקים עול.

מאיר יצחק הלוי: אני חושב שהעיר אילת עושה פה פעולה אצילית, זו מחווה שאין כמותה במדינת ישראל, לדעתי גם לא בעולם, שכל האוכלוסיות המטפלות מתגייסות במשך כשישה-שבעה שבועות, לטפל בבני הנוער שהם לא בני נוער אילתים.

מאיר יצחק הלוי: אני כבר הרבה זמן זועק את הזעקה הזאת.

מאיר יצחק הלוי: גם השלטון המקומי, אני פונה גם לראשי רשויות שהם חברי, אני אומר 'חבר'ה, תבינו, מדובר בילדים שלכם שמגיעים אלינו, אנחנו מאוד אוהבים אותם, רוצים לחבק אותם, רוצים לאהוב אותם, אבל תסייעו בידינו, תשלחו אותם עם ארגז כלים יותר רציני ואחראי' כי באמת אנחנו נתקלים בתופעות שהן תופעות לחלוטין לא פשוטות.

מאיר יצחק הלוי: אני יכול להגיד שאנחנו גם נוחלים הצלחות כי אנחנו מאתרים הרבה מאוד בעיות ומטפלים בהם אם זה באוהל, אם זה באתרים האחרים שהם כולם מופרשים ומוקצים לטובת בני הנוער.

מאיר יצחק הלוי: אני רוצה להגיד שאין ספק שהחדר האקוטי הוא הדבר החשוב ביותר, התקבלה כבר החלטה ב-4 באוגוסט 2019 ולשמחתי ד"ר רויטל מנהלת בית החולים יוספטל לקחה את הנושא והאיצה אותו, וטוב שכך, וצריך שיהיה בכל בית חולים, אין על זה בכלל ויכוח.

מאיר יצחק הלוי: דרך אגב מדובר בקמחא דפסחא, מדובר בכסף קטן, לעומת האירוע הגדול לטפל באותן נערות שהקושי הזה ילווה אותן כל חייהן.

מאיר יצחק הלוי: אני חושב אבל שאנחנו צריכים לדון הרבה יותר לעומק והרבה קודם בתבנית נוף ילדותנו.

מאיר יצחק הלוי: צריך היום ללכת לאותו בית ספר אזורי שבו היו אותם נערים שראו את החברה שלהם נאנסת על ידי אנשים מבוגרים, צריך לבדוק מה קרה עם אותו מבוגר שהגיע ועשה את מה שעשה וצריכה מערכת שלמה להתחיל לבדוק איך מקרים בהמיים שכאלה אסור שיחזרו על עצמם.

מאיר יצחק הלוי: אנחנו באילת מבינים שאנחנו עיר תיירות, עשינו פעולות, אני אומר עוד פעם, חסרות תקדים.

מאיר יצחק הלוי: יש לנו סיירת הורים, משטרת תיירות, עובדים סוציאליים, מדריכי נוער, פסיכולוגים, כולם מגויסים בתקופה הזאת למען ילדי מדינת ישראל, אבל זה לא יכול להסתיים באירוע הזה.

מאיר יצחק הלוי: חייב לדעת מה קרה קודם ובעיקר בעיקר.

מאיר יצחק הלוי: חשוב מאוד שהשולחים של בני הנוער, המדהימים יש לומר, 95% זה בני נוער נפלאים, כאלה שיהיו בשייטות, בסיירות, מקסימים.

מאיר יצחק הלוי: אבל יש גם כאלה שחוסנם לא עומד להם או שהם עשבים שוטים כמו אותו בחור בן 27 מחדרה, מה שאנחנו שומעים עכשיו, שמתנהג כפי שמתנהג בצורה בלתי נסבלת.

מאיר יצחק הלוי: יש כאן טיפול מערכתי אז הנושא של החדר האקוטי טוב שאתה דן בו, אדוני היו"ר, טוב שהוא יהיה בכל בית חולים, ואני אומר, בכל בית חולים, אבל זה כבר אירוע הקצה.

מאיר יצחק הלוי: נדמה לי שצריך לדון בתהליכים הרבה יותר קודם.

עודד פורר: בעניין הזה אין מחלוקת, אבל אתה יודע, אנחנו כן מנסים פה בוועדה למקד את הדיון, יחד עם זאת גם אני – ותיכף משה ארבל ישאל אותך שאלה – אבל לי כן חשוב לדעת, נפגעת שכבר מתלוננת ומגיעה להתלונן, עוד פעם, מדובר על נפגעת צעירה שהיא לא מהעיר, איך היא חוזרת הביתה?

מאיר יצחק הלוי: יש אגף שירותים חברתיים, זה צד אחד, שהוא אמון על העניין הזה, והוא אמור ללוות ברגע ונודע לנו על מקרה כזה ודרך אגב, אנחנו מקבלים כל הזמן הודעות כאלה, שיהיה ברור.

מאיר יצחק הלוי: האירוע האחרון הוא פשוט אירוע מטורף, אבל אנחנו באופן קבוע בחודשי הקיץ מטפלים בעשרות מקרים שכאלה, שאנחנו מאתרים את הנערה או הנער, יש גם מקרים שנערים מתקשרים לגורמי הסעד בישוב שלו או להוריו והם מובילים אותו בהליך טיפולי מסודר למחוז חפצו.

מאיר יצחק הלוי: אנחנו עובדים עם צוותים טיפוליים, עם מדריכי נוער, עם פסיכולוגים.

מאיר יצחק הלוי: יש צוותים שלמים שברגע שמאתרים אירוע כשזה אנחנו מיד מתחברים למקום הישוב של הנערה או הנער ומטפלים בהם.

מאיר יצחק הלוי: אני שמח שעכשיו יש לנו גם את החדר האקוטי שנוכל לתת מענה.

מאיר יצחק הלוי: תמיד ניתן מענה, חשוב גם את זה לדעת, אבל הפעם הוא יהיה מענה הרבה יותר מקצועי עם כל הסעדים הנדרשים, כדי שהוא יוכל לתת את המענים הטובים.

עודד פורר: תודה.

עודד פורר: ח"כ ארבל בבקשה.

משה ארבל: מכובדי ראש העיר, רציתי להפנות אליך שאלה.

משה ארבל: כמובן האתגרים שאילת עומדת בפניהם הם מאוד משמעותיים, גם עירית תל אביב כעיר תיירות ועיר שמתמודדת עם אוכלוסיות שמגיעות מחוץ לשעריה, אבל אין מה להשוות את תקציביה של עירית תל אביב לתקציבה של עירית אילת לכן אני מברך את הפעילות שלכם, יחד עם זאת כן הייתי רוצה לשאול, כי אמנם הצבעת על נקודות קריטיות בסוגיה הזאת ביחס לרשויות אחרות או למקומות אחרים או למערכות חינוך, שהם חשובים כשלעצמם, אבל כיצד אתם פועלים כרשות מקומית ולא כמשטרה, ויש לכם סמכויות מצד חוק רישוי עסקים או מצד חקיקת עזר אחרת, או סמכויות פיקוח אחרות, בכל הסוגיה של מכירת אלכוהול לקטינים אצלכם בתוככי העיר אילת?

מאיר יצחק הלוי: ההשוואה לתל אביב היא השוואה קצת מורכבת.

משה ארבל: לא, סייגתי את ההשוואה תוך כדי דיבור.

מאיר יצחק הלוי: עירית תל אביב עושה עבודה מצוינת, אין עיר שבה מגיעים לשבוע ימים עשרות אלפי בני נוער בו בעת.

משה ארבל: נכון.

משה ארבל: אני גם אמרתי שהמשאבים של תל אביב ושל אילת לא דומים בכלל.

מאיר יצחק הלוי: נכון.

מאיר יצחק הלוי: אין אירוע כזה.

מאיר יצחק הלוי: אני מציע, נמצאת פה מנהלת רשת המתנ"סים שלנו גברת איריס כהן שהיא מנהלת מצטיינת.

מאיר יצחק הלוי: אולי היא תספר לכם מהחוויות מהשטח איך אנחנו מתמודדים עם השאלות שעכשיו מופנות אלי בנושא של אלכוהול, בנושא של סמים.

מאיר יצחק הלוי: שוב אני מדגיש, מדובר באוכלוסייה שהיא לא אוכלוסייה אילתית.

משה ארבל: סוגיית רישוי עסקים שקשורה לאילת.

משה ארבל: בסוף עסק שמוכר אלכוהול לקטין הוא עסק אילתי שמקבל רישוי עסקים מעירית אילת.

משה ארבל: עליו אני מדבר.

מאיר יצחק הלוי: מי שאמון על נושא אלכוהול זו משטרת ישראל כפי שאתם בוודאי יודעים.

עודד פורר: אבל מי שאמון על רישוי עסקים זו העיריה, מאיר.

עודד פורר: אי אפשר לגלגל את זה לכולם.

עודד פורר: אנחנו איתך בעניין הזה ואני לא חושב שעירית אילת צריכה לטפל בעצמה בכל תחלואי החברה הישראלית, הפוך.

עודד פורר: אני חושב שעירית אילת צריכה לקבל סיוע בהערכות החברתית שברור לכולם עכשיו, אחרי שרואים, אתה יודע, אנחנו רואים כמו שאתה אומר את מקרי הקצה.

עודד פורר: אנחנו לא רואים את מאות המקרים שאתם מטפלים בהם, אני בטוח שיום יום, שעה-שעה, אתם לא צריכים להתמודד עם זה לבד, זה אתגר של החברה הישראלית, אבל מה ששואל ח"כ ארבל, בסוף יש משהו שכן נוגע אליכם, הסוגיה הזאת של רישוי עסקים.

מאיר יצחק הלוי: אני אחזור ואומר, מי שמנפיק את רישוי העסקים, אתם מכירים את זה, אתם אנשים שבאים מהתחום המוניציפלי, זו אכן עירית אילת.

מאיר יצחק הלוי: מי שמאשר את תחנות הדרך זה הרבה מאוד גורמים, משרד הבריאות, משטרה, כיבוי אש וכן הלאה.

מאיר יצחק הלוי: מי שאוכף בקטע של האלכוהול, יש גורם אחד, ולא שאנחנו בורחים משום דבר, ההיפך, אנחנו עוזרים.

מאיר יצחק הלוי: יש משטרה משולבת של עירית אילת עם משטרת ישראל, יש סיירת תיירות, יש משטרה רגילה, יש משטרה של משמר הגבול, יש סיירת הורים באילת שהוקמה באילת שבה עשרות הורים שותפים פעילים בתוך הנושא הזה ובהחלט יש כאן עבודה מאוד לא פשוטה.

מאיר יצחק הלוי: אני לרגע אחד לא מוכן, לשנייה, לנכס את האירועים הללו לתפקודה של עירית אילת.

מאיר יצחק הלוי: לא - - -

עודד פורר: אף אחד לא שם את זה על השולחן ואני אומר לך מאיר, להיפך.

עודד פורר: כמו שאמרת קודם, אני חושב שאתם מתמודדים עם אתגרים שאף אחד אחר לא מתמודד איתם.

עודד פורר: אתם לא צריכים להתמודד איתם לבד, על זה אין שאלה.

עודד פורר: תודה.

עודד פורר: אני רוצה לחזור לנושא שהתחלנו איתו, רועי קאהן, רפרנט בריאות באגף תקציבים במשרד האוצר בבקשה.

רועי קאהן: לגבי הנושאים התקציביים שעלו היום באמת כפי שנאמר על ידי משרד הבריאות אנחנו תיקצבנו השנה כמו בכל שנה את החדרים, את התפעול של החדרים הקיימים בישראל, אנחנו לא מכירים בקשה לאיזה שהוא תקציב של חדר אקוטי - - -

עודד פורר: מה התקציב השנתי לחדרים הקיימים?

רועי קאהן: התקציב של החדרים הקיימים, החדרים שהם לא שייכים למשרד הבריאות, זה 1.6 מיליון שקל, זה התפעול של החדרים בבתי החולים סורוקה והדסה, והשלושה האחרים של משרד הבריאות מתוקצבים גם בבסיס תקציב משרד הבריאות, אני חושב שהתקציב שלהם הוא איפה שהוא באזור ה-800,000 שקל בשנה, יכול להיות ששי מעוז יידע לטייב את המספרים טוב ממני.

רועי קאהן: בנוסף יש את החלטת הממשלה של אילת, שבמסגרתה מוקצים כ-75 מיליון בין השנים 2020-2023 לטובת הקמה ושדרוג של לא מעט תשתיות רפואיות, בין היתר להקמת חדר אקוטי לנפגעי תקיפה מינית.

עודד פורר: ומה עמדתכם לגבי פתיחת החדרים, כל מה שעלה פה בדיון?

עודד פורר: בסוף יש היום בסך הכל בשישה בתי חולים חדרים אקוטיים.

רועי קאהן: אנחנו מבינים כמובן את הצורך.

רועי קאהן: עד היום משרד הבריאות לא פנה אלינו בדרישה כזאת.

עודד פורר: עד היום לא הייתה פניה של משרד הבריאות לאגף תקציבים לפתוח ולתקצב עוד חדרים אקוטיים?

ע'דיר כמאל מריח: זה הטייטל של הדיון הזה.

רועי קאהן: אני לא מכיר שהייתה, לפחות לא בשנה האחרונה, אולי אני שוגה.

רועי קאהן: אם הם חושבים שהייתה הם מוזמנים כמובן להתפרץ לדבריי.

רועי קאהן: אני לא זוכר - - -

משה ארבל: אולי תלחץ 'קבל' באימייל, לראות אולי יגיע לך.

עודד פורר: אתם תצליחו באגף תקציבים לאתר עוד 3-4 מיליון שקלים לטובת פתיחת חדרים אקוטיים?

עודד פורר: מהיכרותך עם תקציב המדינה.

רועי קאהן: החשיבות של הנושא ברורה, כמובן שאם משרד הבריאות יציף את הצורך הזה - - - אנחנו מבינים שלא מדובר בסכום גדול.

עודד פורר: אני אעשה לך את העבודה קלה.

עודד פורר: אני לא צריך את משרד הבריאות.

עודד פורר: הוועדה לקידום מעמד האישה בכנסת דורשת תוספת של 5 מיליון שקלים לטובת פתיחת חדרים אקוטיים נוספים.

עודד פורר: משרד הבריאות יחליט איפה ואיך הוא מחלק אותם בין המוסדות הקיימים.

עודד פורר: אנחנו ממשיכים בדיון.

עודד פורר: תעלה בבקשה לממונים עליך, תגיד 'זאת הדרישה מהכנסת' הדרישה הזאת תתחיל לעלות מול אגף התקציבים יום-יום, שעה-שעה בכל דיון שיעלה בוועדת הכספים, 5 מיליון שקלים בסך הכל.

עודד פורר: אני הייתי שמח לדעת א.

עודד פורר: מהי עמדת הממונה, מהי עמדת המנכ"לית ומהי עמדת השר, האם אתם מצליחים למצוא בתוך התקציב את אותם 5 מיליון שקלים.

עודד פורר: נסה להשיג תשובה עד סוף הדיון.

עודד פורר: הדיון ממשיך, אני היום עד הצהריים ברצף של דיונים.

עודד פורר: יעל שרר בבקשה.

יעל שרר: תראו, אני חייבת להגיד שהיו לי ארבעה ימים עם הרבה מאוד התרגשות ואני ממש ממש מברכת על הפתיחה של החדר האקוטי ביוספטל, זה מאבק שמתנהל מ-2014.

יעל שרר: ביום הראשון לכניסתי לתפקיד טסתי להיפגש עם ד"ר בר אושר שנמצאת כאן, וחשוב לי להזכיר שזאת הבטחה שזה ייפתח, שנתתי לד"ר יצחק קדמן בעקבות דיון בכנסת שהיה ב-2014, אמרתי לו שייפתח חדר אקוטי באילת, וזה מרגש אותי שזה קורה.

יעל שרר: אני רואה התקדמות גדולה בהכרה בחשיבות של זה בצמרת משרד הבריאות ובלשכת השר.

יעל שרר: אבל זה לא אומר שאנחנו יכולים לנוח על זרי הדפנה כי המצב היום בשטח הוא בבעיה, ופריסת החדרים האקוטיים לא מתאימה לצרכי האוכלוסייה.

יעל שרר: חדר בשרון זה דוגמה קלאסית שבה משרד הבריאות סגר את השירות האקוטי בשנת 2016, אמר עם הסגירה שהוא הולך למצוא פתרון לסוגיה הזאת והשנה 2020 ואיפה הפתרון?

יעל שרר: נמצאים עדיין בדיונים.

יעל שרר: אלה 1.5 מיליון בני אדם באזור השרון והמשולש שאין להם פתרון והם כולם נפלו על בית החולים וולפסון שעכשיו הוא מטפל במקום במיליון בני אדם שזה הסדר גודל ההגיוני של קליטה, הוא מטפל ב-3.3 מיליון בני אדם שזה פי 3, והם לא מסוגלים לעמוד בזה.

יעל שרר: אני רוצה להגיד לכם, בטח הייתם חושבים שאני מקבלת טלפונים קורעי לב רק מנשים וגברים שהיו בחדר האקוטי והם מתלוננים.

יעל שרר: הטלפונים הכי גרועים שאני מקבלת זה מצוות בבית החולים וולפסון שמתבייש, מתבייש, בשירות שהוא נותן היום.

יעל שרר: אני שומעת מהבנות וממי שמגיע לוולפסון מה הם עוברים שם וזה היה גם בעיתונות.

יעל שרר: אני רוצה להגיד לכם, מה שלא יצא לעיתונות זה יותר גרוע מזה, וכבר שנה אנחנו זועקות שהסכסוך בין משרד הבריאות לבית החולים וולפסון על התקציב ועל הכספים הוא נעשה מעל הראש של הנאנסות והוא נעשה מעל הגוף המדמם שלהם.

יעל שרר: התקציב שהם רוצים ולא מקבלים, בסדר, אין בעיה.

יעל שרר: אבל מי שנפגע מזה זה הנשים, במקום הכי פגיע שלהן, עד 72 שעות אחרי האונס, ובאופן אקטיבי כדי להפעיל לחץ על משרד הבריאות וולפסון מרעים עוד ועוד את השירות כטקטיקה ואני חושבת שזה מחפיר שזה משרת אותם.

יעל שרר: זה ויכוח שנעשה מעל הגוף של נשים וגברים, אני אומרת בדיון הזה - - -

ע'דיר כמאל מריח: יעל, דברייך נוגעים ללב אין ספק, ואנחנו מאוד מתחברים וכל יושבי השולחן, אתם לא צריכים לשכנע את המשוכנעים, אנחנו איתך במאבק הצודק הזה ואני חושבת שזה המקום שנפנה לגורמי מקצוע בכדי לנסות ולקדם פתרונות, אז אני כן מציעה שנבדוק עם ד"ר פומרנץ, אם הוא איתנו עכשיו.

יעל שרר: אבל אני רוצה להגיד, באמת.

יעל שרר: חייבים להעביר את התקציב הזה.

יעל שרר: זה לא יכול שהמלחמה הזאת נעשית על חשבון אנשים שמגיעים לחדר האקוטי.

יעל שרר: זאת אלימות.

יעל שרר: אני לא מסכימה לזה.

יעל שרר: אני קוראת מכאן למשרד הבריאות, סבבה, זה אירוע חטיפה והחוטף רוצה כסף, תתנו לו.

יעל שרר: תתנו לו.

יעל שרר: אין לי אופציה אחרת היום, אין לי מזור לתת לאנשים שפונים אלי ומתקשרים אלי.

יעל שרר: תעבירו את הכסף.

עודד פורר: או.

עודד פורר: קיי.

עודד פורר: ד"ר דליה אדמון, מנהלת מחלקת נשים בבית החולים תל השומר ואחריה ד"ר איריס שהם.

דליה אדמון: אני רוצה לברך.

דליה אדמון: אני מעל 30 שנים במקצוע, אני לא זכיתי לדיון כזה ענייני, מחובר, יורד לפרטים.

דליה אדמון: יש בי רוח של אופטימיות ובאתי די באדישות שביקשו ממני, אז אני אשתתף בעוד דיון.

דליה אדמון: אני חייבת לומר.

דליה אדמון: אז תודה.

דליה אדמון: אני אשמח ללוות ולומר ולספר מנסיוני.

דליה אדמון: רבותי, אי אפשר להפחיד את הרופא במיון, 'אתה תיקח לא נכון את העדות והכל ייגמר ולא יהיה משפט' כי זה מה שעושים 30 שנה.

דליה אדמון: חן, היית בא איתי בלילות גם כשלא עבדת במכון הפורנזי, והיית עוזר שוב ושוב ושוב.

דליה אדמון: אבל כנראה שבמעבר לעשות את זה מערכתי זה לא קורה.

דליה אדמון: והדור הצעיר שוב לומד שאם הוא לא ייקח את זה נכון, ובהשתלמות הנפלאה שריקרדו וזהר ארגנו לנו לפני שנה, עד עכשיו לא קיבלנו תשובה אם מותר או אסור לפתוח לא בתוך חדר אקוטי, ערכת אונס משטרתית.

דליה אדמון: הדעות חלוקות, יש פה אי בהירות משוועת.

דליה אדמון: אז את הדברים האלה צריך לתקן.

דליה אדמון: זה ברור ומובן, ובוודאי לא בשנת קורונה שכמה שהמכובדים יילחמו, אנו לא נפתח מחר חדרים אקוטיים בכל הארץ, אבל אפשר לעשות דברים, והטלמדיסין סופר מבורך, שנגיע לזה שאישה שהגיעה, והיא כמובן רוב הפעמים לא רוצה לעבור למיון אחר, ידאגו לה בצורה טובה במקום שהיא מגיעה.

דליה אדמון: זה כל מה שאנחנו מבקשים, והרופאים - - -

עודד פורר: תודה רבה.

עודד פורר: לפני ד"ר איריס שהם אני רוצה לתת את רשות הדיבור לד"ר איילת רזין מאיגוד מרכזי הסיוע שצריכה לצאת לדיון בוועדה אחרת.

איילת רזין בית אור: תודה.

איילת רזין בית אור: אז קודם כל הדברים הנוכחיים ששמענו עכשיו ואני שמחה שעוד הספקתי לשמוע אותם זה זעקה מן השטח של אי בהירות, אנחנו שומעים את זה כל הזמן, בכל הדיונים שקיימת בזמן הקצר שאתה היו"ר, בנושא הזה, אי בהירות, והדבר הזה צריך לבוא לידי סיום.

איילת רזין בית אור: עאידה, היו"ר הקודמת ב-2017, הדיון הראשון שהשתתפתי בו בתפקיד שלי, אולי זה היה כבר 2016, היה בנושא הזה, ואנחנו דורכים באותו מקום.

איילת רזין בית אור: הדבר היחיד שהשתנה זה מאתמול, חדר אקוטי באילת, והדבר השני שלא משמידים ערכות.

איילת רזין בית אור: הדבר הזה זה לפתחכם ולפתחנו לקדם, הנושא של תיקון חקיקה בנושא שחייב פשוט להסדיר את זה, שפשוט לא להשמיד ערכות.

איילת רזין בית אור: מאוד פשוט.

איילת רזין בית אור: זה הפתרון בהקשר הזה.

איילת רזין בית אור: כל הזמן אנחנו מתקדמות עם הטכנולוגיה, יש פיתוחים טכנולוגיים, מה שאנחנו לא יודעים לפצח היום, עוד 20 שנה אולי נדע.

איילת רזין בית אור: לא להשמיד ערכות.

איילת רזין בית אור: אני רוצה לדבר על מה המשמעויות, הדיון עסק בפריסה, מה המשמעויות כשאין חדר אקוטי.

איילת רזין בית אור: אני רוצה להעלות שלושה נושאים.

איילת רזין בית אור: אחד – הנושא שבכלל לא מגיעות להתלונן, שמענו, והדברים היו מאוד נכוחים מפיה של פני ובמרכזי הסיוע אנחנו מכירות את זה היטב, שהיא בכלל לא מבינה בטווח הזמנים הקצר שעומד לרשותה מה קרה לה.

איילת רזין בית אור: מה היא אמורה לעשות עם מה שקרה.

איילת רזין בית אור: היא כל כך עסוקה בכאב, בבלבול, היא לא מבינה.

איילת רזין בית אור: והמשמעות של נסיעה, שאנחנו כל הזמן מדברים על אילת וסורוקה, זה לא רק זה, מה, מנהריה קל להגיע לצפת או לחיפה, מקרית שמנוה, ממטולה?

איילת רזין בית אור: אנחנו כאילו הצטמצמנו לאילת ואי אפשר להישאר שם.

איילת רזין בית אור: למשל עכשיו מדובר, לפחות בקרב אוכלוסיית אשדוד, על אשדוד.

איילת רזין בית אור: הכנתי מצגת והעברתי אותה באיחור, אבל אם מסתכלים על הפריסה מסורוקה עד תל אביב – שממה.

איילת רזין בית אור: אין שם חדר אקוטי.

איילת רזין בית אור: מה עם האוכלוסייה הזו?

איילת רזין בית אור: וכמובן השרון.

איילת רזין בית אור: אז המשמעות היא שא.

איילת רזין בית אור: אין בכלל תלונות.

איילת רזין בית אור: דבר שני, סגירת תיקים.

איילת רזין בית אור: בשבוע שעבר התבשרנו על האונס הקבוצתי שהארץ סערה ממנו בשנה שעברה של הילדה בת ה-11 שבין היתר אחד הכשלים המשמעותיים שהיו שם זה שלא לקחו אותה לקחת דגימות פורנזיות, בגלל כשל של שוטרת, אגב.

איילת רזין בית אור: אני לא מכירה דבר כזה.

איילת רזין בית אור: השיחה מוקלטת וזה פורסם.

איילת רזין בית אור: אז התיק נסגר, זה האונס שממנו הציבור סער בשנה שעברה, אני מזכירה.

איילת רזין בית אור: אז יש את סגירת התיקים, יש זיכוי בהליך פלילי.

איילת רזין בית אור: אישה בזנות שנאנסה, חלקם זוכו, אבל היא התלוננה על אונס באילת, בית המשפט העליון זיכה, ואני מקריאה: 'בשולי הדברים האלה אציין את מה שצריך להיות מובן מאליו, את חשיבות ההקפדה על הוראות נוהל הטפול המשטרתי במתלוננת על עבירת מין המורה על הפניית הנפגעת לטיפול רפואי' בדיקת חיים מה שנקרא, 'אין להותיר עניין זה לשיקול דעת.

איילת רזין בית אור: בדיקת חיים נחוצה לא רק לנסות למצוא על גופה של נפגעת העבירה ראיות המעידות על ביצוע העבירה, אלא גם כדי להעניק לה סעד ותרופה.

איילת רזין בית אור: לא רק בצרכי החקירה עסקינן אלא בעניין אנושי בסיסי ורפואי, רפואת הנפש והגוף' זה בית המשפט העליון אומר.

איילת רזין בית אור: אז למה זה לא מחלחל למטה?

איילת רזין בית אור: פרקליטות שמלווה את החקירה, משטרה.

איילת רזין בית אור: 'סופו של המעשה איפה בפשיעה, האם תחילתו באונס?

איילת רזין בית אור: בהחלט ייתכן, אך מחדלי חקירה אינם מאפשרים לדעת זאת ברמת הוודאות הנדרשת' והם מזכים.

איילת רזין בית אור: אישה בזנות מאילת צריכה לנסוע לסורוקה, וגם אני לא מדברת בכלל על זה שהשוטרים לא - - - כמו שצריך.

איילת רזין בית אור: פגיעות מיניות ואי טיפול מיידי, אני שמה בצד רגע את העניין הנפשי, אי טיפול מיידי יש לו השלכות רפואיות בריאותיות מרחיקות לכת.

איילת רזין בית אור: מעבר לפציעה והצורך באשפוז והכאב הכללי, יש הריונות לאחר אונס שאם לא תופסים אותם מיד יש לזה עוד השלכות, 5%, הנתונים שהוצגו בכינוס העשור של מרכז בת-עמי.

עודד פורר: מחלות.

איילת רזין בית אור: כן.

איילת רזין בית אור: הידבקות במחלות מין – 18.

איילת רזין בית אור: טיפול מונע ל-HIV מקבלים 23%.

איילת רזין בית אור: היה צורך לתת להם.

איילת רזין בית אור: כלומר מי שלא הגיע לטיפול היא בסיכון לחטוף HIV.

איילת רזין בית אור: יש כל מיני בעיות פוריות ששוב, אם לא יודעים לקשר אותן לפגיעה המינית כי הן לא קיבלו טיפול כי הן לא ידעו שיש דבר כזה, וכאן אני מפנה עוד אצבע כלפי משרד הבריאות, תכתבו עכשיו בגוגל כולם 'חדר אקוטי', מה מופיע?

איילת רזין בית אור: כלום.

איילת רזין בית אור: רק למה לא להגיע לחדר אקוטי.

ע'דיר כמאל מריח: אין הנגשת מידע בכלל.

איילת רזין בית אור: בדיוק.

איילת רזין בית אור: אם אני אכתוב 'עברתי אונס מה אני עושה', 'אני חוששת ששמו לי סם אונס במשקה מה אני עושה', אני מבטיחה לכם שלא יעלה באנר ענק של משרד הבריאות שאומר 'יש לנו אפשרות לעזור לך, יש לנו מענים, בואי לחדר האקוטי בסורוקה' אבל זה לפתחו של משרד הבריאות וזה עכשיו צריך לעשות, להנגיש את המידע הזה.

איילת רזין בית אור: פני אמרה 'לא ידעתי בכלל, מי העלה בדעתו'.

ע'דיר כמאל מריח: כולל בערבית.

ע'דיר כמאל מריח: אפרופו הנגשת מידע בכל השפות.

ע'דיר כמאל מריח: כי חלקן קטינות, חלקן לא מבינות.

איילת רזין בית אור: בכל השפות, נכון.

איילת רזין בית אור: עוד דבר אחד, היו"ר התייחס לזה.

איילת רזין בית אור: למשטרה מגיעות 6,000 תלונות פחות או יותר, שזה גם, מתי מעט מן המקרים, אבל אם אנחנו גוזרים מזה שרק 500-600 מגיעות לחדרים אקוטיים אנחנו רואים שזה מתי מעט מהמקרים מגיעים לחדרים האקוטיים והנתון הזה כשלעצמו צריך לעורר הרבה הרבה סימני שאלה, ואם אנחנו רוצים לטפל בתופעה של אלימות מינית חייבים להתחיל פה בבסיס, ברשויות.

עודד פורר: תודה.

עודד פורר: ד"ר איריס שהם מנהלת החדר האקוטי בסורוקה, אחריה עו"ד ליאנה מגד ממשרד המשפטים.

איריס שהם: בוקר טוב, אני אדבר כמרכז הפריפרי הכי צעיר שהוקם לפני כמעט עשור בסורוקה.

איריס שהם: דבר ראשון אני רוצה להגיד מילה טובה גם למשרד הבריאות וגם לחן שמהרגע שנפתחנו הרגשנו מאוד עטופים וקיבלנו מענה כמעט יום-יומי, גם טלפוני, לכל דבר שהיינו צריכים.

איריס שהם: אני חושבת שאנחנו מרכז שנפתח לפי הספר, אני באה מבית ייקה אז פתחתי את הפרוטוקול ועברנו דף-דף אז אם אני מתכתבת עם הוועדות הקודמות שהיינו בהן, אז את כל סמי האונס אנחנו שולחים, ערכות אונס לא זרקנו מעולם ב-10 השנים האחרונות, אין אצלנו התניה בין תלונה במשטרה לבין הבדיקה, אפילו אגיד ההיפך, רוב הבנות שמגיעות אלינו לא מגישות ולא רוצות לראות את השוטר, אולי 10% או 15% מהבנות שמגיעות אלינו בכלל מוכנות שהשוטר ייכנס לחדר, בגלל חובת הדיווח אנחנו חייבים לקרוא למשטרה.

איריס שהם: אני חושבת שהדיון צריך להיות מוסט לשאלה הזאת, למה כל כך מעט בנות רוצות להגיש תלונה, למה אפילו לראות שוטר שישאל אותן אם הן רוצות להגיש תלונה או לא, זו חוויה כל כך כל כך מורכבת ולשם אנחנו צריכים להפנות את האנרגיה שלנו, לא יודעת איך, בהסברה, בהנגשה, אולי שלא סייר של 02:00 בלילה יבוא לעשות את זה אלא מישהו שהוא מומחה בתחום.

ע'דיר כמאל מריח: אני מאמינה, האם אפשר ליישם את זה שבמשטרה יקיימו את הנוהל הזה שתישלח שוטרת ולאו דווקא שוטר, במקרים כאלה?

איריס שהם: אני יכולה להגיד לך ש-90% מאלה שהגיעו הם שוטרים ולא שוטרות.

איריס שהם: זה באמת, זה החיים.

עודד פורר: אני חייב לומר משהו, לפחות במקרה שציינה איילת קודם מסתבר שמדובר בשוטרת, שאמרה שהיא לא מכירה - - - זה לא אומר שאם זה שוטרת ולא שוטר - - -

ע'דיר כמאל מריח: לא, אולי מבחינת רגישות כאישה לאישה יש פה משהו שיכול להקל עליה.

עודד פורר: משטרת ישראל גם היא כמו כל גוף אחר שנוגע בדבר, חייב להדריך את הצוותים שלו לגבי איך מטפלים באירועים האלה.

ע'דיר כמאל מריח: זה משהו שגם שווה לבדוק מול משטרת ישראל, איך הם מטפלים בזה, ואולי כן אפשר לכוון שיישלחו שוטרות ולאו דווקא שוטרים.

ע'דיר כמאל מריח: בגלל הרגישות.

עודד פורר: כדי לא לגלוש מהזמן אני אומר שב-14.9 אנחנו מקיימים דיון על ההליך הפלילי כולו וניכנס לזה שם יותר לעומק.

איריס שהם: אני חושבת ששם רוב הבעיות שלנו כי באמת רוב הבנות שמגיעות אלינו, ולקח לי זמן להבין את זה, לא מגיעות בשביל הבדיקה הפורנזית, לא מגיעות בשביל התרופות, הן מגיעות פשוט בשביל שמישהו יראה אותן ויכיל אותן ויבדוק אותן ויגיד במרכאות שהכל בסדר מבחינה גופנית אבל זה משהו שהוא מאוד משמעותי לאותה נבדקת, לדעת שהיא תוכל להרות, תוכל להתחתן, תוכל ללדת ילדים, משהו מאוד בסיסי שהוא הרבה מעבר לכל הדברים האחרים שאנחנו מציעים להן, וחלקן באות אלינו וזה כל מה שהן רוצות.

איריס שהם: הן לא רוצות טיפול תרופתי, הן לא רוצות בדיקה פורנזית, הן לא רוצות להגיש תלונה במשטרה, וזה קול שצריך להישמע, זה בעיני הלב של המרכזים שלנו, יותר מהכל.

איריס שהם: הבדיקה הכוללת והגישה הכוללת.

איריס שהם: התלונות במשטרה באמת צריך איך שהוא להתערב ולשפר.

עודד פורר: תודה רבה.

עודד פורר: עו"ד ליאנה מגד ממשרד המשפטים, אחרייך דבורה באומן מביה"ח הדסה.

עודד פורר: מרכז בת עמי.

ליאנה מגד: אני אשמח לומר כמה דברים.

ליאנה מגד: אני רוצה להגיד באמת - - - לגבי הצורך לוודא איזה שהוא רצף טיפולי - - - הבדיקה ואחר כך הגשת התלונה - - - כפי שהציג באמת יו"ר הוועדה, אני רוצה להזכיר, אנחנו בעצם העברנו את דו"ח ועדת - - - שיתקיים דיון בהקשר הזה בחודש ספטמבר.

ליאנה מגד: בדו"ח הזה יש המלצה מאוד מרכזית בעיני שבעצם מדברת על הצורך בעובד סוציאלי מלווה לנפגעי עבירות מין ממועד החקירה ועד תום ההליך הפלילי.

ליאנה מגד: אני מציינת את זה פה, למרות שזה בעצם לא כולל את שלב החדרים האקוטיים, שזה שלב שעוד מוקדם בכלל לעניין של הליך פלילי, אבל אותו עקרון של הצורך בליווי של נפגעי עבירה שיהיה איזה שהוא גורם מערכתי שיודע לקחת אותו ממקום למקום ולתת לו איזו שהיא אוריינטציה בפני מה הוא עומד, זה דבר שהוועדה שלנו זיהתה כדבר סופר מרכזי ולכן אני שמה אותו גם פה על השולחן, זה מתקשר לדברים ששמענו מח"כ סגלוביץ וזה בהחלט נקודה למחשבה.

ליאנה מגד: כנציגת משרד המשפטים אנחנו גם נעשה בדיקה פנימה באמת מה אפשר לעשות עם משרד הרווחה ומשרד הבריאות לגבי הצורך בליווי הנפגעת סביב החדרים האקוטיים.

ליאנה מגד: זו נקודה ראשונה.

ליאנה מגד: נקודה שניה שאני רוצה לציין היא באמת כפי שציינה ד"ר שהם, אכן יש קושי גם עם הגשת תלונות במשטרה של נפגעי עבירות מין, יש רצון מערכתי לעשות עבודת עומק בנושא הזה שבאמת תביא ליישום המלצות דו"ח ועדת ברלינר גם בהקשר של המשטרה, הפרקליטות.

ליאנה מגד: - - - בתי המשפט.

ליאנה מגד: החשוב בהקשר הזה שאני רוצה להציג בפני הוועדה, זה שבעצם אנחנו מרכזים, עד פרוץ הקורונה, הייתי בעצם בעיצומו של מהלך כזה לרכז הסדרה של החזקת הערכות, הדגימות שנלקחות בחדרים האקוטיים, היינו באמצע עבודה מערכתית, אגב, דבר שעלה מתוך הוועדה לקידום מעמד האישה בדיון לפני כשנה וחצי או שנתיים שהיו"רית הקודמת ח"כ עאידה תומא סלימאן - - -החדרים האקוטיים ואז באמת ראינו שיש צורך בהסדרה כוללת של איך מחזיקים, איך שומרים, מי האחראי על הדגימות האלה, האם המשטרה, האם משרד הבריאות, - - - היינו ממש בעיצומו של סוג של יצירת הסדר מהותי וחדש בנושא הזה של כמה זמן נחזיק את הדגימות, מתי ידברו עם הנפגעות, מתי נפגעת תוכל להביע את עמדתה מה היא רוצה לעשות עם הדגימות האלה.

ליאנה מגד: אנחנו מתכוונים להמשיך את העבודה הזאת, עדיין אין לנו מסמך - - -להעביר לוועדה, אבל אנחנו על זה, יש צורך מאוד משמעותי.

ליאנה מגד: ד"ר זהר לביא מאוד מקדמת את הנושא הזה מולנו.

ליאנה מגד: אנחנו מקווים שנוכל להציג בחודשים הקרובים התקדמות משמעותית.

עודד פורר: תודה.

עודד פורר: שי מעוז ממשרד הבריאות.

עודד פורר: אחריו סטלה וינשטיין חברת מועצת העיר אשדוד.

שי מעוז: - - - נאמרו גם על ידי רועי קאהן נציג האוצר, בעצם המשרד כן ביקש תקצוב להוספה של חדרים נוספים במסגרת דיוני תקציב 2020, כידוע הדיונים האלה לא מוצו ולכן גם יכול להיות שרועי לא הכיר את זה כי באמת הדיונים האלה לא נערכו ולא הסתיימו ואנחנו מאוד מקווים שהקונסטלציה הפוליטית תאפשר גם למצות את הדיונים ולסיים אותם כדי למצוא פתרון תקציבי לבסיס.

שי מעוז: בעצם כל מענה שאנחנו מדברים עליו נכון וראוי שייכנס לבסיס תקציב המשרד, ולא יהיה איזו שהיא תוספת חד פעמית שאחר כך בתי החולים מאוד יתקשו לשמר אותה.

שי מעוז: לכן חשוב לנו שזה ימוצה במסגרת דיוני התקציב.

שי מעוז: אין לי פה תלונה על משרד האוצר כי באמת הדיונים האלה לא קרו ו - - -

יואב סגלוביץ': כמה ביקשו?

שי מעוז: 6 מיליון שקלים תוספת לבסיס תקציב המשרד.

יואב סגלוביץ': לכמה מרכזים?

שי מעוז: לצורך הרחבה של המרכזים, כמו שאמרה זהר קודם, כל מרכז - - -

ע'דיר כמאל מריח: שניה, תתעכב על הנקודה הזאת.

ע'דיר כמאל מריח: הרחבה או הקמה של חדשים, ה-6 מיליון?

שי מעוז: הקמה של מרכזים חדשים.

שי מעוז: כמו שזהר אמרה, כל מרכז מוערך סביב 1 מיליון שקלים, אנחנו מדברים על סדר גודל של שישה חדשים.

יואב סגלוביץ': ההערכה היא 1.5 מיליון.

שי מעוז: - - -לאור הדיון הזה והמהלכים החשובים שנעשים עכשיו אני מניח שאנחנו גם נשב בבית ונדייק את ה- - -

יואב סגלוביץ': ההערכה היא 1.5 מיליון ולא 1 מיליון.

ע'דיר כמאל מריח: וחשוב לדייק בפרטים הקטנים כי אם אנחנו מדברים על שישה קיימים ואנחנו רוצים להרחיב לעוד שישה, אז 6 מיליון לא יספיקו לך.

ע'דיר כמאל מריח: כלומר אתה צריך לבנות תכנית רב שנתית ולראות בצורה רוחבית רב מערכתית מה החזון שלך.

שי מעוז: ברור.

שי מעוז: אני חושב שכולנו למדים, אני לפחות עכשיו למדתי עוד דברים וכמו שאמרתי גם בהתייחסות הקודמת, הנושא הזה הוא בדגשים של השר, של סגן השר, וכשיתחדשו הדיונים נדון בנושאים האלה.

עודד פורר: תודה.

עודד פורר: סטלה וינשטיין ואחריה ג'וליה ברדה מנהלת המרכז האקוטי בבית החולים וולפסון.

סטלה וינשטיין: שלום.

סטלה וינשטיין: אני חברת מועצת העיר אשדוד, בין היתר אני גם חברה בוועדה לקידום מעמד האישה בעיר.

סטלה וינשטיין: הקשבתי קשב רב לכל הדיון הזה ואני חייבת לחדד תמונת מצב שהתגלתה לי בחודשים האחרונים.

סטלה וינשטיין: יש לנו בית חולים שנפתח בעיר אשדוד, אסותא אשדוד, פניתי לפני מספר חודשים בעקבות מקרה של תושבת העיר שעברה אונס ובעצם הידרדרה שנתיים אחרי האונס לכדי הפרעות אכילה מאוד קשות ואשפוזים בבית חולים פסיכיאטרי, גיליתי את המהות הטיפולית בחדר האקוטי ומה החשיבות של נאנסת כן לקבל את המענה במיידי בחדר האקוטי, פניתי לבית חולים לפני מספר חודשים בבקשה, והתגלתה לי תמונה, ופה אני פונה למומחים של הוועדה לנסות להבין.

סטלה וינשטיין: בתי החולים, נראה כי הם לא מעוניינים לפתוח את החדרים האלה ואני לא מצליחה כל כך להבין למה, מה ההבדל בין נפגעת אונס לנפגעת תאונת דרכים, או חלילה נפגעת אלימות, מה הסיבה לא לתת את המענה הראוי הזה, וממש בהתנגדות ובתירוצים, לא מעוניינים.

סטלה וינשטיין: מה העלויות הכלכליות שבגינן, בעצם הם כביכול מתרצים את זה בעלויות כלכליות מאוד גבוהות ואני לא מצליחה לשים את האצבע מה ההבדל בין שוב פעם נפגעת אונס שמגיעה בלי חדר אקוטי, ואז בעצם הגעה ל- - - כמעט לצערי הרב, לבין כן קיום של חדר אקוטי כזה מבחינת עלויות ברמת הניהול השוטף של בית החולים.

סטלה וינשטיין: עוד דבר שאני מנסה להבין, האם באמת לבית החולים יש את זכות הבחירה?

סטלה וינשטיין: בסופו של דבר הם נותני שירות, מוקמים על ידי המדינה, ואני לא מבינה איך הגענו למצב שבבית חולים וולפסון זה ממש החדר האקוטי, הם בני ערובה של בית החולים לקבלת עוד תוספות תקציביות.

סטלה וינשטיין: גם אצלנו נאמרה רמיזה מאוד עבה, שאם אנחנו רוצים שהחדר יוקם, כדאי שנפעל לתוספת תקציבית, העברה תקציבית כלשהיא ממשרד הבריאות, הרבה ממה שלי נשמע, הרבה מעבר לעלויות ההקמה.

סטלה וינשטיין: עוד שאלה, איך זה ייתכן שיש עדיין בתי חולים בישראל, ביניהם גם בית החולים אסותא באשדוד, שאין צוות שמוכשר לטפל בנפגעות אונס, אני כבר לא מדברת על חדר אקוטי.

סטלה וינשטיין: אין צוות בכלל.

סטלה וינשטיין: זה מאוד מטריד אותי והייתי רוצה לקבל תשובה.

סטלה וינשטיין: תודה.

עודד פורר: תודה סטלה.

עודד פורר: אנחנו מתכנסים לקראת סיום, אני גם מתנצל בפני דוברים נוספים שלא יספיקו לדבר.

עודד פורר: פני, רצית לומר משהו.

עודד פורר: אני חייב לומר, קודם כל, כל הכבוד לך שעמדת פה ודיברת.

עודד פורר: אני לא הצלחתי לדבר אחרייך.

פני אפרצב: קודם כל תודה רבה לכם שנתתם לי בכלל את ההזדמנות.

פני אפרצב: אני חושבת שבשמונה השנים האחרונות עברנו שינוי מאוד מאוד גדול, לא היה קול לנפגעות אונס בתקופה שבה אני נאנסתי וגם לא חמש ושש שנים אחרי זה.

פני אפרצב: רציתי להגיד על הדיון שקודם כל שוב, זה בגדר חלום שמתגשם מבחינתי, לא דמיינתי שאפשר לחלום חלומות כאלה, אז תודה שבכזאת צורה נוקבת, ועודד, על הצורה שבה דרשת את התשובות ולא נתת למשרד הבריאות לתרץ בצורה שאני מתנצלת שאני אומרת את זה, אבל התשובות קצת העליבו אותי בתור נפגעת אונס.

פני אפרצב: חסרים לי פה שוטרים, נציגים של המשטרה, אם הבנתי נכון זה הולך לקרות, השוטרים היו צריכים להיות פה, לשמוע אותי ולקבל את כל המידע.

פני אפרצב: אני חושבת שהמודעות לחדרים אקוטיים היא שחסרה יותר משהחדרים עצמם חסרים והיא קריטית ואני רוצה להדהד את מה שסטלה אמרה עכשיו.

פני אפרצב: אמנם טראומה מינית לא הורגת באותו רגע, אבל היא הורגת אותנו לאט.

פני אפרצב: החלק בנפש שלי שנרצח באותו לילה לא יחזור אלי, עד לפני שנה לא הייתי אדם מתפקד.

פני אפרצב: לא יצאתי מהבית, זאת אומרת אמנם התקיימתי איך שהוא אבל לא באמת חייתי.

פני אפרצב: אז זה נקרא חדר אקוטי, אבל זה פשוט צריך להיות חדר הלם לכל דבר ועניין, בדיוק כמו שאנשים שמגיעים מתאונה על סף מוות, ככה צריך להתייחס לנשים שעברו אונס.

פני אפרצב: בזה אני אסיים.

פני אפרצב: תודה.

עודד פורר: תודה רבה.

עודד פורר: לפני סיכום אני רוצה לראות אם יש לנו תשובה ממשרד האוצר.

רועי קאהן: אין לי תשובה לתת לך.

רועי קאהן: כפי שאתה יודע אנחנו נמצאים בתקופה של תקציב המשכי, כמובן שאנחנו נלמד ונבדוק את הנושא ונחזור לוועדה עם תשובה.

עודד פורר: אישרתם 11 מיליארד שקלים כסף כיס לממשלה לעשות בה כרצונה בתקציב הנוכחי.

עודד פורר: זה ייכנס לסיכום גם, שיש ציפייה שבתוך ה-11 מיליארד שקלים האלה יימצאו גם 5 מיליון שקלים לתקצב את המרכזים האקוטיים.

עודד פורר: תעביר את המסר הזה וגם אני אדאג להעביר אותו, ואנחנו יום-יום נשאל אתכם על הנושא הזה.

עודד פורר: תודה.

עודד פורר: אני רוצה לסכם את הדיון הלא פשוט הזה.

עודד פורר: אבל אני חושב שהוא היה דיון מאוד חשוב.

עודד פורר: אני חושב שהאירוע הזה הוא אירוע שהולך ללוות את החברה הישראלית עוד הרבה זמן ואסור לנו להוריד אותו מסדר היום ואסור לנו לתת לזמן מה שנקרא לעשות את שלו וחס וחלילה לחזור לזה עוד פעם בעוד אירוע משמעותי בסדר גודל כזה.

עודד פורר: אני חושב שכן צריך לפחות לאחוז את השור בקרניו איפה שאפשר לטפל בזה, עוד לפני הטיפולים המערכתיים של החינוך והחברה, שהם חשובים לא פחות.

עודד פורר: אני מסכים עם הדברים שאמר פה ראש עירית אילת, דברים שכתב בן דרור ימיני אני מסכים איתם לגמרי, יש לנו תיקון לעשות כחברה, אבל חלק מהתיקון שאנחנו צריכים לעשות כחברה הוא גם לתעדף את הנושאים האלה בטיפול.

עודד פורר: בסוף התקציב הוא המדיניות של הממשלה והאם הנושא הזה נמצא על סדר היום שלה או לא נמצא על סדר היום שלה.

עודד פורר: אני חייב להגיד שהעובדה שמספר לנו נציג האוצר שלא עלתה דרישה ממשרד הבריאות בכלל לתקצב חדרים אקוטיים, זה אחת הכותרות המזעזעות בעיני.

עודד פורר: כי מדובר על סכום כסף לא גדול, לא משמעותי במונחים של תקציב משרד הבריאות, אבל דרמטי, שמראה מה מבחינת משרד הבריאות, איפה נמצא העניין הזה.

עודד פורר: בתחתית.

עודד פורר: יש את תחתית הסולם ויש מתחת לזה, אז זה נמצא שם.

עודד פורר: אנחנו בנושא הזה לא מתכוונים להרפות ומבחינתנו יש דרישה של הוועדה לקידום מעמד האשה ממשרד האוצר ומשרד הבריאות לתקצב עוד השנה 5 מיליון שקלים לטובת פתיחת חדרים אקוטיים בבתי חולים נוספים.

עודד פורר: אני לא אתחיל לקבוע לכם איפה ומה, זו החלטה גם לא פשוטה.

עודד פורר: אני חושב שזה סכום סביר שאפשר להקצות אותו ברמה המיידית, והוא גם קיים.

עודד פורר: בתוך ה-11 מיליארד שקלים שהממשלה הרשתה לעצמה גמישות, בתקציב לא-תקציב שהם אישרו פה, בקומבינה שעשו פה בשביל לשמר את עצמם, לפחות שיטפלו בנושא הזה.

עודד פורר: 5 מיליון שקלים.

עודד פורר: לא יכול להיות שנפגעת באשדוד, בנהריה, ברחובות, בכפר סבא, במקומות נוספים שיש בהם בתי חולים צריכה לכתת רגליה, אם היא בכלל יודעת.

עודד פורר: בנוסף, אנחנו דורשים ממשרד הבריאות, וגם כאן זה כלום, זה תקציב קטן בתוך תקציב הפרסום של המשרד.

עודד פורר: הנושא הזה חייב להיות מפורסם בכל השפות.

עודד פורר: בערבית, באנגלית, בצרפתית, ברוסית, וכמובן שבעברית.

עודד פורר: יש פה מנעד רחב של דוברי שפות של עולים ועולות וגם של תיירים ותיירות שמגיעים למדינת ישראל, שצריכים לקבל הנגשה של המידע הזה.

עודד פורר: לא יכול להיות - - - הדבר הראשון שבנאדם עושה נראה לי שהוא בודק משהו היום, זה לחפש בגוגל.

עודד פורר: אגב, זה גרושים במונחים של הממשלה גם.

עודד פורר: זה חייב להיות מפורסם.

עודד פורר: הדבר האחרון, שינוי הנוהל.

עודד פורר: אני לא מוכן לקבל את זה שבנוהל של משרד הבריאות שמנחים את בתי החולים – אגב אני חושב שהנוהל לא מבוצע, להערכתי, במקום שיש בו טיפה קומן-סנס – לשאול על הרגלי האוננות או הרגלי הנגיעה.

רויטל בר אושר: אם לא שואלים, - - - משפטית, ופוסלים את העדות.

רויטל בר אושר: לכן זה מאוד חשוב.

עודד פורר: שישנו את הנוהל.

עודד פורר: בגלל הנוהל.

רויטל בר אושר: כן.

רויטל בר אושר: זה מאוד חשוב מה שאתה אומר.

רויטל בר אושר: זה משהו קריטי מאוד.

עודד פורר: עד כדי כך.

עודד פורר: זה כאילו ברמה המשפטית אם לא שואלים זה פוסל את העדות ואין שום משמעות לשאלה עצמה ברמה המהותית.

יואב סגלוביץ': ולמעלה משלוש שנים עובדים על נוהל חדש.

עודד פורר: הנוהל שכרגע בתוקף הוא הנוהל משנת 2003, יואב.

יואב סגלוביץ': כן.

יואב סגלוביץ': עובדים על נוהל חדש שלוש שנים.

עודד פורר: צריכה לצאת הנחיה מיידית בנושא הזה ולבטל את הפארסה הזו.

עודד פורר: אני לא יודע למי עלתה המחשבה לשאול את השאלה הזו, להכניס את העניין הזה לנוהל, אבל זה חייב לצאת באופן מיידי.

עודד פורר: רצית להוסיף משהו, ח"כ ע'דיר?

ע'דיר כמאל מריח: כן אדוני היו"ר.

ע'דיר כמאל מריח: קודם כל פני, אני מאוד מודה לך על השיתוף שנגע בליבנו כולנו.

ע'דיר כמאל מריח: אדוני היו"ר, אני מבקשת שנבחן את הדברים בצורה רוחבית וכמכלול.

ע'דיר כמאל מריח: כל יושבי החדר שישימו לב, אנחנו דנים אפילו לפעמים במקצועות נשיים.

ע'דיר כמאל מריח: דנו בעובדות המעבדות, בעו"סיות, כל מקצוע שנחשב כ"נשי" סובל מתת תגמול.

ע'דיר כמאל מריח: כל תחום שבו הנפגעות כביכול הן נשים סובל מתת טיפול.

ע'דיר כמאל מריח: זו מגמה, זו מדיניות, סליחה שאני עושה את ההפרדה, זה משהו שהקלאב של הגברים, המועדון הזה של הגברים, דואג יופי לעצמו, וכשזה נוגע לנשים אם הן בתחום התעסוקה, אם זה בתחום חברתי כל שהוא, אז שם יש חוסר טיפול, ואני מבקשת שנבחן את זה ברמה של מדיניות, כלל, כחברה וזה חובתנו כוועדה כאן לבחון את זה.

ע'דיר כמאל מריח: עוד דבר נוסף, ה-5 מיליון, אני לא מבינה את המספר.

ע'דיר כמאל מריח: אם אנחנו למדים שהקמה של חדר אקוטי זה 1.5 מיליון אז מספרית זה לא מסתדר לי.

ע'דיר כמאל מריח: למה לא לדרוש 6 מיליון שקלים ולהקים ארבעה נוספים.

ע'דיר כמאל מריח: אז למה 5 מיליון אם מספרית זה לא מסתדר?

עודד פורר: למה לא 10 מיליון.

עודד פורר: תמיד אפשר להגיע - - - זה נראה לי המינימום הבסיסי שאפשר להתחיל ממנו, גם מבחינת התקציב המיידי.

עודד פורר: זה גם לא 1.5 מיליון אגב, זה הרבה פחות.

עודד פורר: הרבה מאוד מבתי החולים מבחינת - - - הרבה מעבר לזה.

עודד פורר: תודה.

עודד פורר: פני תודה רבה.

עודד פורר: יישר כח.

עודד פורר: כל הכבוד.

עודד פורר: תודה.