הוועדה המיוחדת לעניין נגיף הקורונה החדש ולבחינת היערכות המדינה למגפות ולרעידות אדמה, כנסת 23, פרוטוקול מספר 53, 2020-08-18 11:30

יפעת שאשא ביטון: צהריים טובים.

יפעת שאשא ביטון: אני פותחת ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם את ישיבת הוועדה בנושא סטטוס גיבוש מתווה להפעלת אירועי תרבות, ישיבת מעקב.

יפעת שאשא ביטון: ראשית התנצלותי על העיכוב בדיון, היינו בוועדת חינוך בנושא גם מאוד חשוב.

יפעת שאשא ביטון: לפני שאני פותחת את דבריי בנוגע לתרבות, אם כי זה קשור גם לכך, אני רוצה להתייחס לשיח שמתקיים ביממה האחרונה לגבי הסגר בחגים.

יפעת שאשא ביטון: אז קודם כל אני רוצה לומר שלדבר על סגר בחגים מעכשיו זה לא רציני כי אנחנו לא יודעים מה יהיה שם, מה יהיה מצב התחלואה, יכול להיות שנצטרך, יכול להיות שלא נצטרך, אבל אנחנו לא באמת יודעים.

יפעת שאשא ביטון: לומר שסגר כזה לא יפגע כלכלית בגלל שזה תקופת החגים והכלכלה לא באמת פעילה זה גם לא רציני, אנחנו יודעים שהרבה מאוד עסקים המחזור העסקי שלהם דווקא בתקופה הזו, במיוחד אגב אחרי שהשבתנו בפסח, הם חיים מזה כל השנה.

יפעת שאשא ביטון: תיקחו את האטרקציות ואת העסקים בצפון, תיקחו באילת ובמקומות נוספים, חברים, מחזורים עסקיים מאוד מאוד גדולים, אז אי אפשר לבוא ולומר שזה לא פוגע בכלכלה.

יפעת שאשא ביטון: לכן מה שצריך היום לעשות, היום, באומץ, זה לטפל נקודתית במוקדי התחלואה, לעשות סגרים נקודתיים, אין מה לעשות, זה הפתרון, ולהוריד את השיח על סגר כללי מהשולחן, כי השיח הזה, גם אם זה לא יקרה בסוף, השיח הזה יוצר דבר אחד, אי יציבות, תחושת אי היציבות שהולכת וגוברת, תחושת חוסר הביטחון התעסוקתי של אנשים, גם כאלה שחזרו למעגל התעסוקה.

יפעת שאשא ביטון: זה מעיב על האווירה הכללית בחברה.

יפעת שאשא ביטון: חברים, חייבים לשנות את השיח ולהתחיל לטפל בצורה ממוקדת.

יפעת שאשא ביטון: וזה מוביל אותי גם לעניין של הנתונים היום וגם לעניין של התרבות.

יפעת שאשא ביטון: אני עוקבת אחרי הנתונים באופן שיטתי כל יום.

יפעת שאשא ביטון: תפתחו את הנתונים של משרד הבריאות ואנחנו רואים דעיכה, הם כותבים את זה בעצמם, בכל הימים האחרונים, יש לי פה שקף, אם הייתי יכולה הייתי משדרת אותו ישר מהטלפון, בכל יום רשום דעיכה, אנחנו רוצים קצב הכפלה שהולך ויורד, אנחנו נמצאים על קצב הכפלה של 34 ימים וזה כל פעם הולך ומתרחק.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רואים שמקדם התחלואה הולך ויורד.

יפעת שאשא ביטון: כאן אנחנו לא צריכים לשאול את עצמנו אז למה עולם התרבות לא נפתח?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו חייבים לדרוש שעולם התרבות ייפתח כי זה לא ברור למה מקום שהוא כל כך מסודר, שאנחנו יכולים לשלוט בסיטואציה שמתרחשת שם, אנחנו יודעים מי האנשים שנכנסים, אנחנו יודעים איפה הם יושבים, אנחנו יודעים מי יושב מסביבם, אנחנו יודעים את כל זה, שום סיבה שהם לא יפעלו.

יפעת שאשא ביטון: ואז באים ומדברים על פוליטיקה ועל כל מיני דברים אחרים ומתייחסים רק לאמנים.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לחזור ולחדד, חברים, זה לא רק האמנים.

יפעת שאשא ביטון: יש פה את עובדי הבמה, יש פה את האבטחה, יש פה עובדי ניקיון, יש פה כל כך הרבה מעגלי תעסוקה שמושפעים מהענף הזה שיושבים היום בבית ואף אחד לא יודע להגיד למה, כי אין שום סיבה אמיתית, שום סיבה אמיתית, למה דווקא הענף הזה בעוד שענפים אחרים פתוחים.

יפעת שאשא ביטון: וזה חשוב שהם יהיו פתוחים, אגב, למה הוא עדיין לא נפתח.

יפעת שאשא ביטון: לכן מה שאנחנו מבקשים היום זה לשמוע לא אם פותחים את הענף, אלא מתי פותחים אותו כדי שהם יוכלו להתחיל ולהתארגן ובאיזה מתווה פותחים אותו כשאנחנו מבקשים שהמתווה יהיה ריאלי, שהוא יהיה ראוי מהבחינה הזו שהם יוכלו באמת להתפרנס ולא משהו שאנחנו נצטרך אחר כך להיאבק עליו מחדש כי לא באמת לקחנו את הכול בחשבון.

יפעת שאשא ביטון: אז נמצא איתנו פרופ' גרוטו, שאני קודם כל רוצה לומר תודה שאתה כאן ואני בטוחה שאתה תעזור לנו להיחלץ מהמקום הזה.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נפתח איתך, פרופ' גרוטו, נשמע מה יש לכם להציע ונתקדם לרשימת הדוברים וחברי הכנסת.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

איתמר גרוטו: טוב, קודם כל צר לי להיות קצת משבית שמחות בהיבט של הנושא של התחלואה, אמנם אנחנו רואים ירידה מסוימת במספר החולים החדשים, אבל אנחנו יודעים שזה מאוד מושפע מכמות הבדיקות שעושים והמדד היותר טוב זה מספר החולים הקשים וחצינו את רף ה-400 ואנחנו כרגע על 410 חולים קשים בבתי החולים ולכן אנחנו עדיין מאוד מוטרדים.

איתמר גרוטו: צריך לזכור שבסוף זה הפקטור הכי חשוב מבחינתנו מתחילת האירוע.

איתמר גרוטו: הגדרנו לנו למטרה לא לגרום לקריסה של מערכת הבריאות ולא לגרום למצב שאנשים יצטרכו להחליט לתת טיפול פחות איכותי, נקרא לזה, לחולים.

איתמר גרוטו: ככל שהמספרים האלה ממשיכים לעלות אנחנו חייבים למצוא לזה גם פתרונות וכמובן אנחנו מנסים לחשוב במרחב הפתרונות על כזה שיאפשר לנו להמשיך כמה שיותר את קיום המשק ולא רק המשק, גם דברים שהם חיוניים לחיים שלנו, כמו טיפול בחולי קורונה אחרים ועד כמובן אירועים של תרבות.

איתמר גרוטו: זו נקודה שאני אגיד בפתיחה.

איתמר גרוטו: לכן לפעמים נראה שאנחנו יכולים לדבר על תאריכים, להבטיח תאריכים ודברים משתנים.

איתמר גרוטו: גם בבריטניה ובמדינות אחרות באירופה קבעו תאריכים ואחר כך הזיזו אותם קדימה מכל מיני סיבות, בגלל הסיפור של עלייה בתחלואה.

איתמר גרוטו: אחרי שאמרתי את הערת האזהרה הזאת אני רוצה לעבור לכיוון היותר חיובי.

איתמר גרוטו: בעצם התוכנית שלנו כרגע מדברת על מעבר לשיטה אחרת של ניהול האירוע הזה, זה כבר שיטה שנבנתה ונהגתה עוד במשרד הבריאות מזמן, אבל לא הייתה בשלה להכניס את זה ועם כניסתו של הפרויקטור רוני גמזו קיבלה תאוצה וקיבלה גם ברכת הדרך העקרונית מקבינט הקורונה.

איתמר גרוטו: אנחנו כמובן נצטרך להציג את הפרטים לקבינט הקורונה ולקבל את אישורו.

איתמר גרוטו: הרעיון שעומד בבסיס על המתווה הזה מדבר על כך שאנחנו מפרידים בין פנים לחוץ, זאת אומרת יש הבדל בין התקהלות בחוץ להתקבלות בפנים והתנאים של ההתקהלות בחוץ הם הרבה יותר מקלים, אני אגע בזה גם מההיבט של התרבות וכמובן מתווה אחיד.

איתמר גרוטו: כלומר אנחנו מסתכלים לא על סוג העסק, אלא על סוג הפעילות וזה דבר מאוד חשוב.

איתמר גרוטו: כלומר לא להסתכל על עסקים בנפרד ומה שמסתכלים על סוג הפעילות ופעילות שמתקיימת לצורך העניין, אם זה באולם תרבות, היא דומה לפעילות שמתקיימת במקום אחר שיש בו הושבה בלבד, אז מתחשבים בסוג הפעילות ולא דווקא בתנאים האחרים.

איתמר גרוטו: וכמובן, וזה הכי חשוב במתווה הזה, שהכול יעבוד לפי שיטה שתהיה התחשבות בגודל, שזה הפרמטר אולי הכי חשוב.

יוליה מלינובסקי: מה הפרמטר, סליחה?

איתמר גרוטו: התחשבות בגודל.

איתמר גרוטו: זאת אומרת מקום גדול יהיה אפשר להכיל יותר אנשים, יהיה אפשר לחשב את זה או באמצעות אחוז התפוסה או באמצעות המרחק במטר, תלוי במקום, יש כל מיני מקומות שמתאים להם יותר התצורה הראשונה, יש מקומות שמתאים להם יותר התצורה של תפוסה ויש מקומות שמתאים להם יותר תצורה של כמה אנשים בין מרחק למרחק.

איתמר גרוטו: זה מאוד משנה סוג המקום, כי יש מקומות שאין להם תפוסה מוגדרת.

יפעת שאשא ביטון: השיח מתקיים יחד עם אנשי עולם התרבות?

איתמר גרוטו: אנחנו פגשנו בשולחן עגול את אנשי התרבות וגם נאמר להם שזה הכיוון.

איתמר גרוטו: ההחלטה של הקבינט נכון להיום זה להתחיל את המתווה הזה החל ב-1 בספטמבר, לא רק מהסיבה של לראות בינתיים מה קורה עם מצב התחלואה, אלא גם שזה דורש התארגנות, התייחסות של משרדי הממשלה האחרים, גורמי האכיפה, שינוי חקיקה שמחייב לעבור בעניין הזה, זאת אומרת שינוי תקנות, לא חקיקה, וכל הדברים האלה שנדרשים כדי ליצור את התשתית למהלך הזה.

איתמר גרוטו: אנחנו לא רוצים לעשות אותו מהר מדי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כבר באיחור, אנחנו כבר לא מהר.

איתמר גרוטו: אבל כשעובדים מהר מדי אז קורה מה שקרה עם הסיפור של המסעדות, שעברנו לעבור לפי מטראז' שזה היה חלק מהתפיסה וזה עשה בעיה למסעדות ואני מבין אותם ונאלצנו לבטל את זה, בגלל זה אנחנו רוצים לעשות את זה הפעם בצורה מסודרת, אז אולי עוד קצת זמן, אבל חשוב שזה יהיה מסודר ולא תהיינה טעויות מהסוג הזה.

איתמר גרוטו: זה בעיקרון.

איתמר גרוטו: כרגע התחום של התרבות אתמול עבר בוועדת חוקה, הועבר העדכון לתקנות והתחום היחיד שהוחרג מהמתווים האחרים זה תחום התרבות בכך שניתן לו מענה ייחודי באמצעות פתיחה של הופעות בחוץ.

איתמר גרוטו: זה מתווה שנכתב על ידינו בשבוע שעבר והופץ, גם אחר כך נערכו תיקונים לאחר שהיה שיח גם עם מארגני אירועים כדי להתאים את הדברים כי היו שם דברים שפחות יכלו לעמוד בהם ובסופו של דבר הגענו למתווה שמאפשר לעשות את ההופעות בחוץ, בקפסולות של 20.

איתמר גרוטו: בעצם זה נושא שיש לו מענה כרגע.

איתמר גרוטו: נשאר לנו מה שקורה עם האולמות הסגורים.

איתמר גרוטו: אז כמו שאמרתי, באולמות הסגורים היעד שלנו הוא 1 בספטמבר לבוא עם תוכנית מסודרת שתאפשר גם את הפתיחה שלהם בתנאים כמו שאמרתי.

איתמר גרוטו: בסופו של דבר בגדול אני יכול לומר שזה יהיה דומה לתנאים שהיו לפני התקופה שהם נסגרו, שגם היה מבוסס על אחוזי תפוסה ומגבלות מסוימות בקצה, זאת אומרת עד כמות מסוימת של אנשים, זה באישור של משרד התרבות, ומעל כמות יותר גדולה משרד הבריאות וכך הלאה, אז הדברים האלה יהיו די דומים למתווה שכבר מוכר.

איתמר גרוטו: אני חושב שזה משהו שרוצים גם אנשי התרבות, כך שזה הכיוון שאנחנו הולכים אליו.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, פרופ' גרוטו.

יפעת שאשא ביטון: אני כן רוצה לחזור ולהתייחס לנתונים כי בסוף הכול נשען על זה.

יפעת שאשא ביטון: הסתכלתי עכשיו גם בדוח החדש של מה שהצגת, אנחנו עומדים על 408 חולים קשים, אם מסתכלים רק על היום זה אפילו 406, אבל התרחקנו בקצב ההכפלה, אמרתי 34, כי זה היה נכון להיום בבוקר, עכשיו זה כבר 35.

יפעת שאשא ביטון: למה אני מתעקשת?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מתמודדים עם נגיף, אף אחד מאיתנו לא כופר בזה, אבל בסוף גם כשאנחנו רצינו לפתוח, אני מזכירה לכם את הדיונים הקודמים, את המסעדות ואת חדרי הכושר ואת הבריכות ואת האטרקציות השונות, כל מה שעשינו, אמרו לנו: חברים, תיזהרו, יהיו פה 1,000 חולים תוך שבועיים, יהיו פה 3,200 חולים נכון לנקודת הזמן הזו, אמרו לנו אחרי חודש, לשמחתנו הרבה אנחנו לא במצב הזה.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו, מה שאני רוצה להגיד, אנחנו צריכים לראות איך אנחנו מייצרים תוכנית ונותנים אופק לאנשי התרבות ואומרים להם שבתחילת ספטמבר הם יוכלו לפתוח.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו, אם תהיה פה דרמה רפואית בוא אני אעזור לכם, אני אעזור לכם לא להתקדם בתוכניות, אבל אם אין דרמה רפואית ואנחנו נמצאים באותו מצב שאנחנו נמצאים בו היום שום סיבה שהענף הזה יהיה סגור.

יפעת שאשא ביטון: לכן חשוב לי שתצא מכאן אמירה מאוד ברורה שאתם נערכים כדי שב-1 בספטמבר הם יוכלו להיפתח, בדומה אגב למערכת החינוך שלפני רגע היינו בדיון גם שם.

יפעת שאשא ביטון: אז אני מאוד אשמח אם אתה תוכל להגיד את זה כדי שאנשים גם יוכלו להתארגן, אתה יודע, להכין הצגה זה צריך היערכות, כרטיסים, עניינים, אז בבקשה, אם אתה צריך את הזמן הזה תוך כדי דיון כדי לעשות את זה מול המשרד אנחנו יותר מנשמח.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת רזבוזוב, בבקשה, וברשותכם, אנחנו נעשה חבר כנסת ויש תרבות.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

יואל רזבוזוב: תודה.

יואל רזבוזוב: אני לא אחזור על הדברים של היושבת ראש, שבאמת עולם התרבות הוא עולם מסודר ובאמת קל מאוד לאכוף ואין שום סיבה שהוא יהיה האחרון בתחתית שרשרת המזון ואין סיבה אמיתית למה אנחנו לא פותחים את עולם התרבות, כמו שאמרנו, אם כל שאר הענפים פתוחים.

יואל רזבוזוב: אבל אני כן רוצה להתייחס דווקא לנתונים, על ה-408 חולים קשים.

יואל רזבוזוב: אני עד עכשיו מתעקש להבין מה זה חולה קשה.

יואל רזבוזוב: חולה קשה זה מישהו עם דלקת ריאות.

יואל רזבוזוב: יכול להיות חולה קשה זה מישהו שהוא חולה קשה בבית חולים ומאושפז וחשוב לי להבין למה דווקא החולים הקשים, למה אנחנו מתכוונים כשאנחנו מדברים על חולים קשים, האם 1,000 או 750 חולים קשים זה מה שיגרום לקריסה של מערכת הבריאות.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת רזבוזוב, אני רוצה להגיד לך משהו, ונצא מנקודת הנחה, אני כבר גמישה, נצא מנקודת הנחה שכל ה-408 הם באמת חולים קשים של הקורונה ונמצאים במצב קריטי.

איתמר גרוטו: אבל אני רוצה להתייחס לאמירה הזאת כי יש לפעמים אמירות לגבי הנקודה הזאת וחשוב לי להבהיר מה זה אומר.

יפעת שאשא ביטון: אני אתן לך.

יפעת שאשא ביטון: אני שמה את הנתון הזה אל מול כל אותם מאות אלפים, מאות אלפים, שיושבים בבית ולא יודעים להביא פרנסה, שזה המשבר הכי גדול שאנחנו נתמודד איתו, לא רק בגלל הכסף, אלא בגלל הכבוד, בגלל מצב הרוח הלאומי, בגלל עוד הרבה מאוד השלכות אחרות שיש.

יפעת שאשא ביטון: אז רגע לשים את זה בפרופורציה.

יפעת שאשא ביטון: דבר שני, לא רוצים שמערכת הבריאות תקרוס?

יפעת שאשא ביטון: תשקיעו במערכת הבריאות.

יפעת שאשא ביטון: קחו את הכסף ותשקיעו במערכת הבריאות כדי שאנחנו נוכל לקבל את כל החולים האלה ואולי גם את החולים שיבואו בחורף, אנחנו יודעים שעוד דקה יהיה חורף, בואו נשים את הטיפול בצורה ממוקדת ולא נשפוך את כולם בתוך הסיפור הזה של הפחד מאי ספיקה בבתי החולים.

יפעת שאשא ביטון: שזה חשוב להתייחס לזה, אבל יש דרך אחרת לטפל.

יואל רזבוזוב: אני מסכים איתך.

יואל רזבוזוב: כל מה שאמרת אני בצד שלך, אני פשוט כן רוצה לחדד את ה-408 אנשים, למה אנחנו כל כך מפחדים מהמספר הזה והאם באמת המספר הזה הוא איום ממשי.

איתמר גרוטו: ההגדרה של חולה קשה זה חולה שדורש מעקב וניטור צמוד, זה חולה שנמצא ברמת סטורציה, רמת החמצן אצלו היא מאוד נמוכה, הוא יכול להידרדר תוך דקות, ממש תוך דקות למצב שהוא יידרש לעבור הנשמה או החייאה.

איתמר גרוטו: זה מדובר שבאנשים כאלה צריכים להיות אנשי צוות, זה כמעט אחות צמודה לבן אדם כזה וכמעט רופא צמוד, זאת אומרת אלה מקרים מאוד קשים ומורכבים.

יואל רזבוזוב: דלקת ריאות זה קשה?

איתמר גרוטו: זה מחלה שהיא לא סתם דלקת ריאות, זו מחלה שמידרדרת.

איתמר גרוטו: זאת אומרת המחלה מתאפיינת במחלה שיכולה להידרדר תוך דקות למצבים, יש אנשים שאתה רואה אותם מסתובבים ברחוב, שהם נראים במצב מצוין, אבל בעצם רמת התפקוד הריאתי שלהם מאוד נמוך ואז פתאום ברגע אחד זה יכול לעבור איזה שהוא סף והם מידרדרים ומאבדים ומתים ויש לנו כל מיני דוגמאות כאלה מסרטונים.

איתמר גרוטו: אני לא אתייחס לזה שאנשים מתו פתאום תוך כדי טיסה.

יפעת שאשא ביטון: אגב, רובם, לשמחתנו, מחלימים.

יפעת שאשא ביטון: רובם הגדול.

איתמר גרוטו: נכון שהרוב מחלימים, אבל עדיין חלק לא מועט הולכים לכיוון של נפטרים.

איתמר גרוטו: אנחנו כבר ב-700 נפטרים וזה גם מספר שלא הולך ברגל וצריך לזכור שמדובר באנשים שהייתה להם עוד תוחלת חיים מסוימת.

איתמר גרוטו: גם אם הם מבוגרים בכל זאת אף אחד לא יתכחש לזה שאנחנו היינו רוצים להאריך חיים לכל אחד, גם אם הוא בגיל 90 וגם אם הוא בגיל 80 ויש גם אנשים בגיל 60 ו-50.

יואל רזבוזוב: מה הגיל הממוצע של החולים הקשים?

איתמר גרוטו: אני לא זוכר כרגע, אבל הוא נמוך, מתחת ל-60 הגיל החציוני של החולים הקשים.

איתמר גרוטו: החולים הקשים, יש שם לא מעט אנשים צעירים.

איתמר גרוטו: הנפטרים זה אזור גיל ה-80.

יפעת שאשא ביטון: גיל 80, זה כמו התמותה באוכלוסייה.

איתמר גרוטו: אבל בסוף באמת אני יודע כל מיני אמירות שהם היו מתים ממילא ושהם לא מתו מקורונה, אבל בסוף גם אם הקורונה זה היה הקש ששבר את גל הגמל בעניינם אז גם זה אומר שאם הם לא היו נתקלים בקורונה אז אולי היה להם עוד שנה, עוד שנתיים, עוד שלוש, עוד חמש או עוד עשר.

איתמר גרוטו: לכן אני חושב שבואו נדבר בשיח אחר, יש חולים קשים ונסכים על זה שהחולים הקשים, שאף אחד לא ממציא - - -

יוליה מלינובסקי: פרופ' גרוטו, דקה, אתה מטעה אותנו.

איתמר גרוטו: אם תלכו לסיור, אני מציע לכם אם אתם רוצים לכו לסיור באחד מבתי החולים, תראו מקרוב את הצוות שמטפל וקורס תחת הנטל.

יפעת שאשא ביטון: הייתי, פעמיים.

יוליה מלינובסקי: אנחנו לא מזלזלים באף אחד, אבל כשבן אדם בא ממחלקת קורונה, כשהוא מונשם - - -

איתמר גרוטו: ואני חייב גם להגן על הצוות הרפואי שלי.

יפעת שאשא ביטון: ברור, אבל תחזקו אותו, צריך לחזק את הצוות, לתגבר אותם.

יפעת שאשא ביטון: ,

יוליה מלינובסקי: רגע, כשבן אדם בא לבית חולים בגיל מאוד מאוד מבוגר, כשבן אדם מורדם ומונשם עם סרטן סופני ואז עושים לו בדיקת דם ומגלים שיש גם קורונה אז הוא נרשם ברישום כנפטר מקורונה.

יפעת שאשא ביטון: לסטטיסטיקה של הקורונה.

יוליה מלינובסקי: כשילד בן 19 - - -

איתמר גרוטו: גם חולה סרטן סופני, הוא לא חייב למות מחר בבוקר.

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל אני יודעת מה, את רוצה לתת תמונה של - - -

איתמר גרוטו: גם חולי סרטן סופניים, הם לא מתים בדרך כלל מהסרטן, הם מתים מאיזה שהוא סיבוך ואחד הסיבוכים יכול להיות הקורונה.

יוליה מלינובסקי: לא, רגע, דקה.

יוליה מלינובסקי: בסופו של דבר אין מחלה נקייה, תמיד יש סיבוך בסוף, יש לך 5,000 איש שמתים כל שנה בגלל זיהום בבתי חולים.

יוליה מלינובסקי: אז אתה לא רושם שהם מתים מ - - -

איתמר גרוטו: דרך אגב, בזכות הקורונה הורדנו את הזיהומים האלה בצורה מרשימה.

איתמר גרוטו: אז הנה, חסכנו, בגלל זה, דרך אגב, לא רואים עלייה בתמותה.

יפעת שאשא ביטון: אז בוא נסגור את העולם לא יהיה כלום.

איתמר גרוטו: לא, אני לא אמרתי לסגור, את יודעת שזו לא עמדתי.

איתמר גרוטו: אבל אני פשוט כועס בשם הצוות הרפואי שאתם אומרים שהם עובדים קשה יומם ולילה ותפקידנו להגן - - -

יפעת שאשא ביטון: ברור, אבל צריך לחזק אותם.

יפעת שאשא ביטון: צריך לתגבר אותם.

איתמר גרוטו: הם מצפים מכנסת ישראל שגם תגן עליהם, לא רק שתגן על האוכלוסייה, שתגן עליהם.

יפעת שאשא ביטון: בהחלט.

יוליה מלינובסקי: תקשיב, אתה יודע מה?

יוליה מלינובסקי: הצוות הרפואי לא יעבוד קשה אם לא יהיו חולים, אז בוא בכלל נסגור הכול, לא יהיו חולים, הצוות לא יעבוד קשה.

איתמר גרוטו: לא, לא צריך להגזים, אבל הצוות - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, חברת הכנסת מלינובסקי, הסיפור הוא לא שלא יהיו חולים, הסיפור הוא לתגבר את הצוותים הרפואיים, לתגבר את המחלקות הפנימיות, לעשות את הדברים האמיתיים ולא ללכת למקום שקל להתמודד איתו.

יוליה מלינובסקי: נכון.

יוליה מלינובסקי: אדוני, כשאנחנו יודעים עכשיו, פרופ' גרוטו, אני באמת מאוד מכבדת אותך ואני באמת לפעמים לא רוצה להוציא את הזעם שלי כלפיך כי אתה - - -

יפעת שאשא ביטון: האיש הטוב במערכת.

יוליה מלינובסקי: אתה פקיד בכיר, רופא בכיר, אתה לא אשם בסיטואציה הזו, אז אני מצטערת מראש.

יוליה מלינובסקי: אני כל הזמן מרגישה שעושים עלינו מניפולציה.

יוליה מלינובסקי: כדי לא להעמיס על מערכת בתי החולים סוגרים ענפים שלמים ומקבלים החלטות חסרות טעם.

יפעת שאשא ביטון: הורגים ענפים שלמים.

יוליה מלינובסקי: בדיוק.

יוליה מלינובסקי: ברשותכם, אנחנו פה חודש מדברים על ה-30,000 לאומן שממשלת ישראל הרשתה להם לטוס לשם, סוף סוף ממשלת אוקראינה, תודה לאל, עצרה את זה.

יוליה מלינובסקי: זאת אומרת אתם מצד אחד לא רוצים להעמיס על מערכת הבריאות בגלל שיהיה פה אחד או שניים חולים או 400 חולים קשים, מצד שני נותנים ל-30,000 לטוס לאומן כשלכולם ברור - - -

קריאה: החלטה פוליטית.

איתמר גרוטו: שר הבריאות וגם אני אמרנו במפורש שאנחנו מתנגדים.

קריאה: זו לא החלטה של משרד הבריאות.

יוליה מלינובסקי: דקה, כשלכולם ברור מה יהיו התוצאות של הדבר הזה בחזרתם ארצה, ואתה בעצם מסרב להכיר בעובדה מאוד פשוטה, אם אנחנו – אני רוצה להבין מה הנסיבות של אותם 400 חולים קשים, מה הנסיבות של אותם 700 שנפטרו, בלי לזלזל אפילו לשנייה באף אחד, כי אין מה לעשות, בן אדם שהוא מורדם ומונשם עם סרטן סופני וגם יש לו קורונה, אם הוא היה גם מקבל זיהום מינימלי במשהו אחר גם זה היה שובר אותו.

יוליה מלינובסקי: זאת אומרת אנחנו יצאנו מפרופורציות.

יוליה מלינובסקי: זה מה שכולנו מרגישים.

יוליה מלינובסקי: אנחנו לא מצליחים להבין את ההיגיון המסדר.

יוליה מלינובסקי: לפני חודש ישבנו פה ודרשנו וביקשנו וצעקנו וחבר הכנסת מיקי לוי צעק, תעשו את זה לפי הגודל, לפי המטראז', לא לפי הכמות של האנשים.

יפעת שאשא ביטון: טוב, זה מה שהוא אומר.

יוליה מלינובסקי: לפני חודש זה בדיוק מה שדובר פה ואתם התעקשתם ואמרתם לא, בשום פנים ואופן, וכל מי שנוכח פה יודע להוכיח את זה.

יוליה מלינובסקי: ופתאום עכשיו אתה בא, וזה בסדר גמור, מצוין, אבל אתה יודע, זה מה שנקרא חוכמה בדיעבד.

יפעת שאשא ביטון: לא חשוב, העיקר שזה קורה.

יוליה מלינובסקי: לגבי עולם התרבות, צריך להבין שזה לא רק תיאטרון בית לסין או הבימה או קונסרבטוריום, זו מערכת שלמה כולל היכלי תרבות בערים שזה עכשיו נטל ענק על הרשויות המקומיות, הם מפטרים אנשים, הם לא יודעים, אין ודאות.

יוליה מלינובסקי: בנוסף לזה זו גם תרבות מקומית, יש פסטיבלים בערים, מתוקצבים על ידי העיריות, זה נותן לתוך המרחב העירוני.

יוליה מלינובסקי: אני לא מצליחה להבין, מצד אחד אני מברכת שאולי ב-1 בספטמבר זה יקרה, אני לא מצליחה להבין למה זה לא קורה עכשיו כי לכולנו כבר ברור, אנחנו יודעים איפה הערים האדומות, אנחנו יודעים את אחוזי התחלואה, לא צריך פה לשחק את המשחקים האלה.

יוליה מלינובסקי: אתה יודע מה?

יוליה מלינובסקי: אם רוצים אפשר לעשות את זה מחר, אם לא רוצים אפשר למשוך את זה גם באין ספור זמן.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חברת הכנסת מלינובסקי.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר שממילא אנשי התרבות אמרו שהם צריכים להיערך ולהתארגן עם ההצגות, עם החזרות וזו קואופרציה שלמה, זה לא לחצנו על כפתור והכול נפתח.

יוליה מלינובסקי: ברור.

יפעת שאשא ביטון: לכן אני אומרת שמספיק שניתן להם אופק שבעוד שבוע וחצי הם יוכלו ככה לשחרר מהנשמה ולהתחיל לפעול, אני חושבת שזה גם יהיה טוב לכולם.

יפעת שאשא ביטון: נעבור, משום ששני חברי כנסת דיברו, אנחנו נאפשר לקטורזה שאמר שהוא רוצה לומר משהו לפני שהוא צריך ללכת ואולי גם קצת נרכך את האווירה ואחר כך רבקה מיכאלי.

יפעת שאשא ביטון: אז בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: כל הכבוד גם על ההשתתפות במאמץ של עטיית המסכות.

ישראל קטורזה: כן, תודה רבה.

ישראל קטורזה: קודם כל אני חייב להגיד משהו, בתקופה האחרונה יש לשונות רעות שמדברים שהתשדיר שעשיתי למשרד הבריאות הוא דמי השתקה בשבילי.

ישראל קטורזה: אז אני רוצה קודם כל להוריד את זה ולהגיד שאני גאה בתשדיר הזה.

ישראל קטורזה: , אני חושב שכשפנו אליי ראיתי בזה התגייסות נכונה מהצד שלי שאם אנשים יקשיבו לי, אם נשים מסכה רמת התחלואה תרד ונוכל להחזיר את עולם התרבות.

ישראל קטורזה: זה מה שאני אומר.

ישראל קטורזה: וגם, יודעים, לא משנה, אומרים לי כספים, קיבלת, אמא שלי אמרה לי תמיד, כשאתה משהו טוב עם משהו אל תספר.

ישראל קטורזה: כשפעם נתתי כסף לאיזה קבצן ברחוב, הייתי ילד, חזרתי הביתה, אמרתי לה: אמא, היום נתתי, היא אמרה לי: אתה לא מספר, עשית משהו טוב, אל תדבר עליו.

יפעת שאשא ביטון: קטורזה, לא צריך להתנצל, אנחנו בעד שתעבדו ותרוויחו כסף.

יפעת שאשא ביטון: הכול בסדר.

ישראל קטורזה: לכן ניתן להגיד שאני אמשיך.

ישראל קטורזה: למרות שיכולתי לשבת מהצד מבחינה כלכלית אני ממשיך וזה חשוב לי להיות בכל ועידה ובכל דבר שיעזור לחברים שלי לעלות על הבמות.

ישראל קטורזה: זה אחת.

ישראל קטורזה: דבר שני, קודם כל שמתי לב שפרופ' גרוטו אוהב דיאט קולה, אני זוכר שהוא שתה את זה גם בפגישה הקודמת ואני מאוד אוהב את האהבה שלו לדיאט קולה כי תמיד כשאני שותה דיאט קולה אומרים לי שזה לא בריא, אז עכשיו יש לי דוגמה.

איתמר גרוטו: לא, אני באמת אומר שזה יותר בריא מקולה עם סוכר.

ישראל קטורזה: אני יודע, אני סתם צוחק.

ישראל קטורזה: אני רוצה להגיד לך משהו, פרופ' גרוטו, וממש משהו קצר.

ישראל קטורזה: אתם החזרתם את הטיסות, עכשיו טסים אנשים ליוון, אתה יודע כשמשחקים חי צומח דומים אז עוצרים בדומם אומרים 'מטוס', כשאתה רושם שחקן הוא ב'חי', אתה מבין, מטוס זה חשוב וטיסות זה חשוב, אבל אין שום הבדל, פרופ' גרוטו, בין מספר האנשים שיושבים במטוס סגור לאותם אנשים באולם אירועים.

ישראל קטורזה: אין הבדל.

ישראל קטורזה: היינו בזה, הופענו ככה.

ישראל קטורזה: הייתי בבית החייל, אולם של 900 איש, 400 איש היו, 400 איש הכנסנו ל-900.

ישראל קטורזה: אתה מבין זה חשוב מאוד, מכיוון שיש שם מרווח, אין סיכוי שיידבקו.

ישראל קטורזה: הייתי במלון, אכלתי בחדר אוכל במלון, יש שם אנשים, יכולתי לעמוד ולהופיע להם אותו דבר כמו שהופעתי בקרית מוצקין או בבית החייל, זה אותו דבר, הם יושבים.

ישראל קטורזה: הפוך, בבידור יש להם מסכה.

ישראל קטורזה: אנחנו גם נשתדל לא להצחיק אותם, שלא יתיזו, אבל תבין, הם יושבים, הם לא נעים, הם יושבים במקור וזה כל כך חשוב, כל כך חשוב, אין לכם מושג.

ישראל קטורזה: יושבים שחקנים בבית, וכמו שאמרה חברת הכנסת שאשא, היא אמרה, לא מדובר עלינו, אני יש לי ילדים בקייטנות, למה אני פה בכלל?

ישראל קטורזה: כי עדיין יש קייטנות, עוד שבוע אני לא בוועדה, כולם חוזרים הביתה, כל הקיר שלי בבית מלא בסימונים של עפרונות, הם כל יום מודדים איזה גובה הם, אני צריך לעבור עוד פעם צביעה בבית.

ישראל קטורזה: אני רוצה להגיד לך, אני יכולתי לשבת בבית, הרבה שחקנים, הרבה אמנים יכלו, אבל חשוב לנו, יש פה שחקני תיאטרון, יש פה מלבישות.

ישראל קטורזה: אתמול הלכתי למדוד פאה, אני משחק אישה בהצגה, מדדתי פאה, אתה יודע איזה אושר היה על הפנים של ההיא שהלבישה אותי ומדדה לי?

ישראל קטורזה: למרות שאין עוד אופק והיא הייתה שמחה.

ישראל קטורזה: אני בקשר כל יום, אני כותב אס.

ישראל קטורזה: אמ.

ישראל קטורזה: אסים יותר מאשר לאשתי לפרופ' גמזו, לחילי טרופר, והם בעדי, אני מרגיש שהם בעדי וזה לא קורה.

ישראל קטורזה: הפרויקטור בעדי.

ישראל קטורזה: ואני אסיים רק במשהו אחד, תדעו לכם, הפרסומת הזאת היא גם עשתה לי בלגן גם במישור אחר, כל פעם שאשתי רואה את הפרסומת בטלוויזיה היא נזכרת שהיא שכחה לקנות משהו בסופר, זאת הבעיה הכי גדולה שלי, תמיד אתן נזכרות כשיוצאים מהסופר, זאת הבעיה הכי גדולה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, קטורזה.

יוליה מלינובסקי: אתה מוזמן לדבר עם בעלי, זו בדיוק הטענה שלו, שכל פעם שאני מתקשרת, אויויו, יצאתי.

יוליה מלינובסקי: זה מוכר.

ישראל קטורזה: ופרופ' גרוטו, אתה כל פעם שם עם השולחן העגול.

ישראל קטורזה: השולחן העגול שאתם יושבים עליו, יכול להיות שהוא נקנה באיקאה, ובאיקאה גם, תיכנס לשם, מלא אנשים.

ישראל קטורזה: אבל רהיט אתה יכול להרכיב, שחקנים, שאין להם עבודה, תאורנים כבר חצי שנה בלי עבודה, יהיה מאוד קשה להרכיב אותם גם עם אלף פרוספקטים.

ישראל קטורזה: אני מבקש ממך, באמת באמת, זה חשוב, זה חשוב, אבל אנחנו ניזהר, אנחנו נשמור, אנחנו נדאג שהכול יהיה בצורה הכי נכונה שיכולה להיות.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, קטורזה, גם על זה שקצת הקללת לנו את האווירה כאן.

יפעת שאשא ביטון: ואני מוכרחה לומר, אנחנו רוצים שתתפרנסו, אל תתנצלו על זה.

יפעת שאשא ביטון: כל מי שמצליח גם בעת הזו זה חשוב, נעשה הכול שכולכם תוכלו לחזור ולהתפרנס בכבוד ולעשות את מה שאתם אוהבים.

ישראל קטורזה: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, רבקה מיכאלי.

 << אורח >> רבקה מיכאלי: שלום רב לכולם.

 << אורח >> רבקה מיכאלי: אני ראשית כל רוצה, באמת נרגעתי כששמעתי שמתים רק מגיל 80 ומעלה חולי הקורונה, זאת הייתה שמחה גדולה שלי.

 << אורח >> רבקה מיכאלי: אני גם מבינה שקטורזה סידר לו את הקמפיין הבא לקוקה קולה.

 << אורח >> רבקה מיכאלי: אבל אני רוצה לדבר בשם צרכני התרבות.

 << אורח >> רבקה מיכאלי: אני הולכת לקונצרטים, אני הולכת לאופרות.

 << אורח >> רבקה מיכאלי: צרכני התרבות ניזוקים לא פחות מעושי התרבות.

 << אורח >> רבקה מיכאלי: אני חושבת שזה מתחיל להיות חשוד, מדוע מרחיקים את הצרכנים מן התרבות?

 << אורח >> רבקה מיכאלי: זה מתחיל להיות לא אמין, ההחלטות האלה להרחיק תרבות מהעם.

 << אורח >> רבקה מיכאלי: מה זה?

 << אורח >> רבקה מיכאלי: למה?

 << אורח >> רבקה מיכאלי: מה עשתה לכם התרבות?

 << אורח >> רבקה מיכאלי: דרך אגב, האמנים מסומנים כאויבי העם, זה פשוט לא נכון, אתם לא יודעים כמה הופעתי וכמה אחרים הופיעו לצבא, לפני פעולה, אחרי פעולה, בבתי הבראה, וכמה עדיין אנחנו מופיעים לעמותות אזרחיות, כמה עדיין בגילי המופלג אני עוד מנחה דברים בהתנדבות בלי סוף, הרבה יותר מאלה שכותבים לנו את כל קריאות הגנאי שאנחנו מקבלים.

 << אורח >> רבקה מיכאלי: אז אני חושבת שמה שצריך זה לפתוח את האולמות, לבחון גם ב-12 הימים שהאולמות האלה פותחים, שום סטטיסטיקה, שום מעקב, כמה בעצם נדבקו אם נדבקו בכלל בקונצרטים, בהצגות שהתקיימו.

 << אורח >> רבקה מיכאלי: היו 12 ימים של הצגות, עם אולמות לפי כל ההתוויות וההנחיות ושמרו על הכללים באמת במדויק ואין נתונים על זה.

 << אורח >> רבקה מיכאלי: איך זה יכול להיות?

 << אורח >> רבקה מיכאלי: עד כאן.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, רבקה, ואת לגמרי צודקת, אנחנו אומרים את זה בכל פעם שאנחנו מסתכלים גם על הקהל, על הצימאון של הציבור לתרבות, כך שזה win win מהבחינה הזו.

יפעת שאשא ביטון: את גם צודקת שאין נתונים לגבי ההדבקה בתיאטראות ובאולמות האירועים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו גם רואים מבחינה כרונולוגית מתי באמת התחילו ההתפרצויות וזו עוד נקודה שמצדיקה את מה שאנחנו אומרים שאנחנו לא מוצאים שום סיבה מוצדקת למה אתם סגורים.

 << אורח >> רבקה מיכאלי: אני גם חושבת שזה לא נכון לערב את אולמות השמחה באולמות התיאטרון, זה לא אותם תנאים, זה לא אותו קהל, זה לא אותה התנהגות.

 << אורח >> רבקה מיכאלי: אצלנו הקהל לא רוקד בדרך כלל.

יפעת שאשא ביטון: נכון, חד משמעית, אסור לערב שום ענף בשום ענף, אמרנו את זה גם בסוף השבוע האחרון.

יפעת שאשא ביטון: לגמרי נכון.

יפעת שאשא ביטון: נמצאת פה חברת הכנסת הילה שי וזאן, בבקשה, ואחר כך חברת הכנסת אורלי פרומן.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, הילה.

הילה שי וזאן: אני לא אחזור על דברים שנאמרו, אני רק אומר דבר קטן לפרופ' גרוטו.

הילה שי וזאן: חשוב מאוד שהמתווה יהיה ריאלי, זאת אומרת אין לנו איזה שהיא מטרה לפתוח ורק להגיד שפתחנו וגמרנו.

הילה שי וזאן: חשוב מאוד להבין, לדבר עם משרד התרבות ויש פה נציגה שלו, לדבר עם השטח, להבין מה הצרכים ולבנות מתווה ריאלי שיהיה נכון לאורך זמן ויעמוד בכל מיני תרחישים שיבואו.

הילה שי וזאן: יכול להיות שיהיו תרחישים שאכן תהיה איזה שהיא החמרה, אז לא להרים ידיים ולהגיד: אה, זהו, ניסינו, ועכשיו לסגור.

הילה שי וזאן: בואו ניערך, בואו נקשיב לשטח, בואו נקשיב למשרד התרבות, נבנה את התרחישים.

הילה שי וזאן: אני יודעת מידיעה שלמשרד התרבות יש מתווים לכל תרחיש אפשרי, צריך להקשיב להם ונבנה משהו ריאלי שנוכל לעמוד בו לאורך זמן.

איתמר גרוטו: ככה אנחנו עובדים כל הזמן.

איתמר גרוטו: אנחנו לא עושים לבד.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חברת הכנסת שי וזאן.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת אורלי פרומן, בבקשה.

אורלי פרומן: תודה.

אורלי פרומן: האמת שמאוד מתסכל לשבת בערך בדיון העשירי על עולם התרבות והאמנות שסגור, גם בוועדה הזו וגם בוועדות אחרות.

יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו לא מתייאשים.

אורלי פרומן: לא, אנחנו לא מתייאשים, אבל השאלה המתבקשת היא, כשכמעט כמעט הכול פתוח, למה עולם התרבות עדיין סגור?

אורלי פרומן: היה מתווה ב-14 ביוני לפתיחת עולם התרבות, היה מתווה והוא התחיל לעבוד, אולי שבוע-עשרה ימים, והוא נסגר בגלל גל ההדבקות שהיה באירועי השמחות ואז ערבבו את זה ואז סגרו את הכול.

אורלי פרומן: למה?

אורלי פרומן: אירועי שמחות זה סיפור אחר לגמרי, שם אנשים מתערבבים, רוקדים, ממש נוגעים אחד בשני, פה היה מתווה מאוד מסודר, לתוך האולמות, כיסא כן שניים לא, שורה כן, שורה לא, הגבלות בכניסה.

אורלי פרומן: למה סגרנו את עולם התרבות, חברים?

אורלי פרומן: אני אומרת, פרופ' גרוטו, את מה שאמרתי גם בוועדת החינוך, אנחנו צריכים ללמוד לחיות עם הקורונה, אנחנו לא יכולים לחיות בלי תרבות ואמנות, אי אפשר.

אורלי פרומן: זה חלק קודם כל כרגע מהשיקום של החברה הישראלית, ללכת בערב, לשבת שעתיים, לסגור את עצמך בתוך איזה קונצרט טוב, אופרה, הצגה, מופע, מחול, וואו, אתה יוצא כמו חדש מכל צרות היום.

אורלי פרומן: ודבר שני, זה חלק משיקום הכלכלה, יש שם מאות אלפי עובדים שמובטלים וכבר חצי שנה לא מקבלים משכורת.

אורלי פרומן: אז למה?

יפעת שאשא ביטון: גם רובם נופלים בין הכיסאות במענקים.

אורלי פרומן: אני רוצה לשמוע למה, כי גם בעשרה הימים שהאולמות האלה נפתחו לא הייתה שם הדבקה.

אורלי פרומן: המוזיאונים פתוחים, למעט מוזיאון המדע לילדים שאני לא יודעת עד היום למה הוא לא נפתח, אבל אנשים צמאים, מגיעים.

יפעת שאשא ביטון: הוא גם נפתח, לא?

אורלי פרומן: לא, הוא לא נפתח.

אורלי פרומן: אנשים צמאים, תראו איך הם באים למוזיאונים הפתוחים, צמאים למשהו לנשמה, לנשמה היתרה.

יפעת שאשא ביטון: מוזיאון המדע נמצא בתקנות החדשות, לדעתי, ואם לא, אנחנו נוודא את זה.

אורלי פרומן: צריך היה לעשות את התיקון בתקנות החדשות.

אורלי פרומן: אז אני מבקשת מתווה מיידי לפתיחת עולם התרבות והאמנות, אין שום סיבה שיום אחד העולם הזה יהיה סגור, למען החברה הישראלית, למען עובדי ועובדות כל המעטפת הזו שמריצה את עולם התרבות.

אורלי פרומן: אין שום סיבה, אלא אם כן תחדש לנו משהו אחר שלא ידענו.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חברת הכנסת פרומן.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר שבמרחבים בחוץ עולם התרבות כן נפתח.

יפעת שאשא ביטון: זה לא מספיק, זה לא נותן מענה לכולם, אבל גם כן יש אבסורדים, אגב, צריך לתת על זה את הדעת, פרופ' גרוטו, ולתקן את זה בדיון הזה, שהצגה מותר, שזה חשוב, אנחנו נלחמים פה בשביל זה, אבל הקרנה של סרט באותו מקום לאותם אנשים אסור.

איתמר גרוטו: אז אני רוצה להבהיר, הוצאנו במסמך המתווה שכתבנו, כתבנו שאין שום הגבלה על סוג האירוע שאמור להתנהל, אם זה הצגה - - -

יפעת שאשא ביטון: אז חשוב להעביר את זה לרשויות האכיפה, כי אני מקבלת מרשויות שמפעילים תרבות לילדים כרגע - - -

איתמר גרוטו: אז זה כתוב במפורש, אין שום מגבלה על זה ואני אדגיש את זה.

יפעת שאשא ביטון: אז אני אשמח שאנחנו נקבל כאן.

יפעת שאשא ביטון: אני בקשר עם רשויות האכיפה ונטפל בזה.

איתמר גרוטו: אם רוצים לעשות סרט, הצגה, ריקוד, שירה, אין שום מגבלה על סוג האירוע.

יפעת שאשא ביטון: מצוין.

יוליה מלינובסקי: אפשר הערה קצרה, ברשותך?

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מלינובסקי, הערה קצרה, ואחר כך גיא תלם.

יוליה מלינובסקי: הערה קצרה, ברשותך, שאנחנו נבין איפה אנחנו נמצאים.

יוליה מלינובסקי: אני מאוד מזדהה איתך, גברתי, לגבי מתווים, שצריך להכין את זה לכל תרחיש אפשרי, גם אם וכאשר, זה בעצם מה שאנחנו כל הזמן מבקשים, מה הקריטריונים.

יוליה מלינובסקי: אם יש תחלואה כזו מה הקריטריון, זה גדל מה הקריטריון, זה יורד מה הקריטריון, לא כל פעם - - -

איתמר גרוטו: כן, כן, זה גם חלק מה - - -

יוליה מלינובסקי: דקה, אבל אני רוצה לגבי עולם התרבות.

יוליה מלינובסקי: אני נפגשתי עם גב' ציפי פינס והיא חידשה לי משהו, שכבר מזמן מזמן שני רופאים צעירים וכנראה עם עתיד גדול ברפואה, גמזו וברבש, אולי מישהו מכיר את זה, הכינו מתווה לעולם התרבות.

יוליה מלינובסקי: המתווה הזה קיים, על ידי שני רופאים מבטיחים צעירים שכולנו מכירים.

איתמר גרוטו: מי שהכין את המתווה הזה זה אני, אבל לא חשוב.

יוליה מלינובסקי: יש מתווה, הוא כבר מוכן.

יפעת שאשא ביטון: כן, אמרו את זה גם במשרד התרבות, למשרד התרבות יש מתווים, יכולים להפעיל את זה בכל רגע נתון, רק צריכים להגיד כן.

יוליה מלינובסקי: אז אני לא מצליחה להבין, גברתי יושבת הראש, אם יש כבר את המתווים האלה אז מה לעזאזל עוד שבוע וחצי לחכות?

אורלי פרומן: לא צריך לחכות, יוליה - - -

יוליה מלינובסקי: דקה.

יוליה מלינובסקי: אורלי, סליחה.

יוליה מלינובסקי: תפרסמו מתווה ותגידו שזה יחול מ-1 בספטמבר.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שביקשנו.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מלינובסקי, תחזרי אחורה, זה מה שביקשנו.

יוליה מלינובסקי: לא, מה שעכשיו אמר פרופ' גרוטו, הוא אמר:

יוליה מלינובסקי: אנחנו נערכים לפרסם מתווה ב-1 בספטמבר.

יפעת שאשא ביטון: לא, אנחנו ביקשנו שתהיה פה אמירה ברורה שב-1 בספטמבר עולם התרבות באולמות התרבות יוכלו להיפתח.

יוליה מלינובסקי: אבל עולם התרבות, אנחנו נמצאים בדיוק כמו מתווה הטיסות, שפותחים ואף אחד לא יודע איך.

איתמר גרוטו: רגע, סליחה, לזה עשינו עבודה מאוד מרכזית ועשינו את זה בצורה מסודרת.

יפעת שאשא ביטון: לא חשוב, קיימנו על זה דיון אתמול, אנחנו לא נפתח אותו מחדש.

יוליה מלינובסקי: אני מבקשת משהו אחר - - -

איתמר גרוטו: יש אתר אינטרנט מיוחד עם כל הדברים.

יוליה מלינובסקי: אני מבקשת את זה ושהקול הזה יישמע, תפרסמו את המתווים האלה, הם קיימים.

יוליה מלינובסקי: אם אתם לא יודעים מאיפה לקחת תיפנו לציפי פינס, יש לה את זה, במשרד התרבות והספורט יש, ותגידו שהמתווה הזה יחול מ-1 בספטמבר, כי כל אולם וכל תיאטרון וכל ארגון, שיידע להתארגן.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מלינובסקי, זה מה שביקשנו בתחילת הדיון.

יפעת שאשא ביטון: זה בסדר, אנחנו כולנו מכוונים לאותו מקום.

יוליה מלינובסקי: לא, אבל אני רוצה שזה יהיה מדויק, עכשיו אני רוצה את זה, אני רוצה שזה יהיה עכשיו כי זה קיים ואמירה מאוד ברורה שזה המתווה.

אורלי פרומן: השאלה למה אי אפשר להפעיל את זה, למה לא רוצים להפעיל את זה, מי תוקע את זה, מי בכוונה לא נותן לעולם התרבות לפעול.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת פרומן, אני אגיד את זה, אמרתי את זה בכל הדיונים, את יודעת מה?

יפעת שאשא ביטון: לא מעניין אותי בכלל מי תוקע את זה, מעניין אותי שזה ייפתח.

אורלי פרומן: אבל הוא צריך לשחרר, זה שתוקע צריך לשחרר.

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל בשביל זה אנחנו נלחמים כאן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כל הזמן עסוקים במי תוקע ולמה וכמה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שזה ייפתח, בואו נהיה פרקטיים.

אורלי פרומן: לא, מי שתוקע ממשיך לתקוע, מה לעשות.

יפעת שאשא ביטון: גיא תלם, בבקשה.

גיא תלם: צהריים טובים, אני גיא תלם, אני מנכ"ל תיאטרון חולון ואני מדבר כאן בשם חברותיי וחבריי, מנהלי היכלי ומשכנות התרבות בישראל.

גיא תלם: אנחנו קבוצה מאוד מאוד גדולה שנפקדת מהדיון והגיע הזמן שנשתתף, שניקח חלק בדיון.

יפעת שאשא ביטון: הנה אתם כאן.

גיא תלם: מה שמוביל אותנו זה הדברים הבאים, ראשית אנחנו פרוסים לכל אורכה ורוחבה של מדינת ישראל, שזה מקרית שמונה ועד אילת.

גיא תלם: אנחנו אחראים להיקף הפעילות הגדול ביותר בתרבות ואמנויות במדינה, גם במונחים של מספר המופעים, מדובר בעשרות אלפים של מופעים ואירועים לאורך השנה וגם מספר הצופים, שזה למעלה מעשרה מיליון מבקרים במופעים בהיכלי התרבות.

גיא תלם: כל היכל תרבות כזו הוא בית לקהילה, הוא נטועה בטבורה של רשות, של עיר, והוא המקום שאליו אנשים מגיעים.

גיא תלם: מעבר לזה אנחנו גם מנוע מרכזי לכמה מעגלי עבודה.

גיא תלם: מעבר לאלפי עובדים אנחנו מספקים עבודה לאמנים יוצרים ומבצעים, למפיקים, לחברות הגברה ותאורה, לחברות נותנות שירותים למיניהם, של אחזקת מערכות, ניקיון, אבטחה וכו' וכו'.

גיא תלם: זאת אומרת אנחנו אחראים לעיקר הפרנסה בענף הזה ואנחנו בעצם השדרה המרכזית או מערכת כלי הדם, אם תרצו, של התרבות והאמנויות בישראל.

גיא תלם: כמו שאמרתי, המקום שלנו בדיון הציבורי שמתנהל נפקד ואנחנו מבקשים להיות חלק ממנו.

גיא תלם: למשל לגבי מתווי הפתיחה שמדברים עליהם עכשיו, אנחנו אנשים, זה תחום ההתמחות שלנו, אנחנו יודעים לנהל אירועים בכל מתכונת שעולה על הדעת, בכל תחום מאמנויות הבמה ולא רק אמנויות הבמה ובכל מיני סוגים של במות ואנחנו לא חלק מהדיון.

גיא תלם: נכון שהמציאות מתאפיינת בחוסר ודאות, אבל היה הדבר הנכון, למרות חוסר הוודאות, הוא לנסות לייצר מתווה שתחום בלוח זמנים, שמורכב משלבים, שבכל שלב היקפי הפעילות מתעצמים ושישנן נקודות בקרה במעברים משלב לשלב שבהם בודקים באופן מדגמי מה קורה בענף מבחינת ההדבקה ורמת התחלואה, לומדים ומסיקים הלאה.

גיא תלם: זה דבר שניתן היה לעשות ולא נעשה וחבל.

גיא תלם: אנחנו מבקשים להיות חלק מהדיון הזה.

גיא תלם: נושא שני, גם היכלי התרבות, שזה השדרה הגדולה ביותר בענף, כפי שכבר אמרתי, לא יוכלו לתפקד ולהתקיים הלאה ללא סיוע של המדינה.

גיא תלם: כבר עכשיו יש היכלים שנסגרים, אני לא רוצה להזכיר שמות, אבל ישנן רשויות שבהן שוקלים לפרק, לסגור, לעשות כל מיני פעולות של הפסקת הפעילות, כי הם לא מסוגלים לעמוד יותר בתקצוב של העניין הזה.

גיא תלם: בכל העולם שבו יש תרבות ואמנויות, במערב בוודאי, בעולם המפותח, המדינה מעניקה סיוע לענף, לעובדים ולספקים.

גיא תלם: גם אצלנו מסתבר שהמדינה החליטה לתת סיוע בסדר גודל של 200 מיליון ₪ לענף התרבות והאמנויות, אבל משום מה משרד התרבות שאמון על חלוקת הכספים החליט לחלק את הסיוע הזה אך ורק למוסדות הנתמכים על ידו בשגרה.

גיא תלם: כל הקבוצה הגדולה הזו שאני מדבר בשמה לא תראה שקל מהעניין הזה ולא תוכל לתפקד.

גיא תלם: צריך להבין את ההשלכות ואפשר להדגים אותם למשל בנושא של התיאטרון.

גיא תלם: לסיוע הזה יש שתי תכליות, תכלית אחת היא לשפות על נזקים שנגרמו כתוצאה מההשבתה, והתכלית השנייה היא לאפשר למוסדות התרבות לכשיאושר לפתוח לקיים פעילות תחת ההגבלות החמורות שיתקיימו מן הסתם לאורך זמן, של מכירת כרטיסים, של היקפי קהל, בדרך זו שהסיוע הכספי מהווה ערובה או בטוחה שתאפשר פעילות כלכלית.

גיא תלם: כל הדבר הזה נמנע מ-100 היכלי תרבות מקרית שמונה ועד אילת.

גיא תלם: המשמעות של זה, כמו שהתחלתי לומר, בתחום התיאטרון למשל תהיה שרוב רובם של היכלי התרבות לא יוכלו לרכוש הצגות תיאטרון וגם אלה שיוכלו לרכוש הצגות לא יוכלו להציג אותן כי לא יוכלו לכסות את העלויות ממכירת כרטיסים.

גיא תלם: אני אסיים ואסכם, אנחנו מבקשים שהמדינה תיקח אחריות על היכלי התרבות, אי אפשר לזרוק את הכול על השלטון המקומי.

גיא תלם: לא רק אנחנו נתמכים על ידי השלטון המקומי, גם המוסדות הנתמכים רובם המכריע נתמך על ידי רשות מקומית ורובם המכריע הוא גם בבעלות של רשות מקומית.

גיא תלם: אנחנו מבקשים לקבל סיוע על בסיס שוויוני שיאפשר צריכת תרבות לכל תושבי ישראל מהצפון ועד הדרום וגם מבקשים את הוועדה לתמוך בעניין הזה ולגבות את המאבק בסיפור הזה.

גיא תלם: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, גיא, על הדברים החשובים, אכן רשמנו את זה גם לסיכום הדיון, אבל אני מוכרחה לומר, אמנם אתה לא דיברת או קולכם לא נשמע באופן פורמלי, אך הדברים שלכם בהחלט נשמעו כאן, אלה סוגיות שעלו בשולחן הוועדה ולכן אנחנו לגמרי תומכים גם בזה.

יפעת שאשא ביטון: נעם סמל ואחר כך רות דיין מהשלטון המקומי.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

נעם סמל: אני בקשר איתך ואת בקשר עם כמה מנהלים של תיאטרון ותרבות בכלל ואני רוצה לדעת אם פרופ' גרוטו נמצא עדיין בדיון.

יפעת שאשא ביטון: הוא עדיין נמצא, הוא ילווה אותנו עד סוף הדיון, או עד שהוא ייתן לנו החלטה.

נעם סמל: מעולה.

נעם סמל: אני לא יכול להגיד דברים כי אני לא מבין מה הוא אומר.

נעם סמל: אני בתור מנכ"ל התיאטרון הלאומי הבימה וגם חבריי מחזיקים תו סגול.

נעם סמל: יש לי ביד תו סגול, אני יכול היום להכניס לפי מתווה שאושר על ידי משרד הבריאות ומנכ"ל משרד התרבות הקודם להכניס 500 איש באולם רובינא, האם אני ב-1 בספטמבר יכול לפתוח את הבימה לקהל הרחב?

נעם סמל: שיענה לי על השאלה, אני לא הבנתי שום דבר ממה שהוא אומר.

נעם סמל: אני לא מבין כלום.

נעם סמל: בישיבה עם ראש הממשלה לפני עשרה ימים נאמר לשר הממונה על גרוטו, ליולי אדלשטיין: תכין עד 1 בספטמבר מתווה לפתיחת האולמות.

נעם סמל: שיענה, בבקשה, ואחר כך אני אמשיך.

יפעת שאשא ביטון: פרופ' גרוטו, אתה רוצה לענות או שאני אענה בשמכם?

איתמר גרוטו: תעני את, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: ואתה רק תחזק?

יוליה מלינובסקי: מה שנאמר אצל ראש הממשלה זה בגדר המלצה בלבד.

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, רגע, צריך לומר, חבר'ה, למשרד הבריאות יש מתווה, שר הבריאות מכיר את המתווה, למשרד התרבות יש מתווה.

יוליה מלינובסקי: זה אותו דבר?

יפעת שאשא ביטון: רגע, צריך לומר את הדברים בצורה ברורה.

יוליה מלינובסקי: זה שני מתווים שונים או שזה אותו דבר?

יפעת שאשא ביטון: צריך רק לומר מסכימים אנחנו וזה ראש הממשלה יצטרך להגיד: מסכים אני למתווים האלה.

יפעת שאשא ביטון: חד משמעית אני אומרת את זה.

יפעת שאשא ביטון: פרופ' גרוטו, אם אני חוטאת לאמת אז אתה מוזמן לתקן.

יוליה מלינובסקי: זה שני מתווים שונים או שזה אותו דבר?

יפעת שאשא ביטון: זה מתווה, נכון?

יפעת שאשא ביטון: המתווה שאתה הכנת.

איתמר גרוטו: יש מתווה שהוא כבר קיים וצריך לאשר אותו בכל הרמות, זה לא רק ראש הממשלה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, צריך לאשר אותו בכל הרמות.

יפעת שאשא ביטון: אז בבקשה שהרמות יתחילו לעבוד ולאשר את המתווה הזה כשאנחנו יודעים שב-1 בספטמבר אנחנו פותחים.

יוליה מלינובסקי: אני רוצה לדייק, זה שני מתווים שונים או שזה מתווה אחד?

יוליה מלינובסקי: יש מתווה של משרד הבריאות ויש מתווה של - - -

איתמר גרוטו: לא, אנחנו ביחד, מתואמים לגמרי.

יפעת שאשא ביטון: לא, זה אותו דבר, הם עובדים ביחד.

יפעת שאשא ביטון: הם גם יושבים עם הנציגים מעולם התרבות.

יפעת שאשא ביטון: רק מי שצריך, מי שעומד שם למעלה צריך להגיד: רוצה אני, וגם ברמות האחרות להגיד: רוצים אנחנו, ואגב, אין שום סיבה מוצדקת למה לא לרצות שזה יקרה.

יפעת שאשא ביטון: אין הסבר למה זה לא יכול לקרות ואנחנו מבקשים שתצא באמת הצהרה מיוחדת שב-1 בספטמבר זה נפתח בהתאם למתווה שאתם תחליטו עליו.

יוליה מלינובסקי: וגם לפרסם את המתווה הזה קודם כדי שאנשים יוכלו להיערך לדבר הזה.

יפעת שאשא ביטון: בוודאי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, נעם.

יפעת שאשא ביטון: נעם, אתה רוצה להוסיף משפט?

נעם סמל: אני רוצה להשלים ולומר שלא קיבלתי תשובה כי אני לא מבין, גם עמיתיי בטוח לא מבינים.

נעם סמל: תגידו היום ב-1 באוקטובר כל אולמות התרבות כולל היכלי התרבות וכולל האופרה והפילהרמונית וכו' פתוחים.

נעם סמל: תגידו.

נעם סמל: זה אחת.

נעם סמל: שתיים, אם אתם לא בטוחים ואם אתם לא רוצים לפתוח אותנו אז תגידו בריש גלי: אנחנו לא מעוניינים לפתוח לכם את אולמות התרבות, נלך לבג"צ.

נעם סמל: נלך לבג"צ נגד משרד הבריאות ומשרד ראש הממשלה והממשלה, נלך לבג"צ, אני אומר בשמי כרגע, ואני אציע לעמיתיי גם לתרבות הפרטית, ארגון האמרגנים והמפיקים והאולמות והאמפי-תיאטרונים וכל היכלי התרבות, נלך לבג"צ כי השבתתם פה את הציבור הישראלי.

נעם סמל: ויש משפט אחד שנאמר במחזה 'גן הדובדבנים' של צ'כוב, הוא מסתיים בביטוי, 'ואת האדם שכחו'.

נעם סמל: אתם שכחתם את האדם הישראלי, שכחתם אותו.

נעם סמל: חברת הכנסת אורלי פרומן הזכירה משהו, אני רוצה לחזק אותה, אנחנו מדברים גם בשם הקהל, הקהל הצובא על דלתותינו.

נעם סמל: אני אומר לכם משפט חזק מאוד, אף מנוי לפילהרמונית, להבימה, לבית לסין, לגשר או להיכל תרבות בקרית גת לא ביטל את המנוי מסיבות שהוא מאמין בתרבות הישראלית, כמעט אף אחד, זה אומר שהם רוצים את התרבות, הם רוצים תרבות.

נעם סמל: יכול להיות שאין לנו ברירה וטול קורה מבין עיניך, אדון גרוטו, ואנחנו נלך לבג"צ ותצטרך להסביר בבג"צ למה אתה לא פותח אותנו.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, נעם.

יפעת שאשא ביטון: רק לעשות סדר, פרופ' גרוטו לא פותח או סוגר, אבל הוא עכשיו יהיה בקשר עם מי שצריך.

יפעת שאשא ביטון: מי שצריך לקבל את ההחלטה זה ברמת ממשלה וקבינט קורונה וזה מקבלי ההחלטות, לא אנשי המקצוע שדווקא ישבו וכן עמלו על מתווים אפשריים.

יפעת שאשא ביטון: המסר לנו כוועדה יהיה חד משמעי, ב-1 בספטמבר אנחנו רוצים לראות את אולמות התרבות פתוחים.

נעם סמל: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: רות דיין, בבקשה.

רות דיין מדר: כן, אנחנו מצטרפים לקריאה של פתיחה ב-1 בספטמבר בהתאם למתווה של פרופ' גרוטו לערים הירוקות, האדומות הצהובות.

רות דיין מדר: כמו שנאמר, כבר דיברנו, כבר יש מתווים, יש מתווה שאושר ב-21.6, זה מתווה מצוין, אנחנו יודעים לעבוד על פיו, אנחנו יודעים לספק אירוע בטוח, הרשויות המקומיות יודעות לתת אירועים בטוחים, יש לנו את המפיקים שמסייעים, כולם שותפים, משרד התרבות משותף.

רות דיין מדר: נגמרו הדיבורים, אין על מה לדבר, צריך להודיע היום שב-1 בספטמבר כל ההיכלים יהיו פתוחים ונוכל להתחיל שנת תשפ"א חדשה עם תקווה חדשה לכולנו, גם לציבור וגם לאמנים, שמהיום יתחילו חזרות, אם זה לפילהרמונית ואם זה לבלט ואם זה להצגות ואם זה לכולם.

רות דיין מדר: מספיק.

רות דיין מדר: העם הספיק לו.

רות דיין מדר: ראשי הערים מוכנים לפתוח, מודל כלכלי, לא מודל כלכלי, אנחנו ערוכים לפתיחה.

רות דיין מדר: הבעיה היא לא במשרד הבריאות והבעיה לא במשרד התרבות והבעיה לא ברשויות המקומיות והבעיה לא באמנים והבעיה לא בציבור, קבינט הקורונה צריך להודיע על פתיחה ואנחנו מבקשים מיושבת ראש הוועדה שתוציא קריאה ברורה, ב-1 בספטמבר פותחים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, רות.

יפעת שאשא ביטון: הדברים הם חשובים במיוחד משום שאת מייצגת את השלטון המקומי, אני גם מכירה את העבודה שלך וזה גם מסתמך על התוכנית שעתידה להגיע, תוכנית הרמזורים של פרופ' גמזו שבעצם יאפשר לרשויות המקומיות ביישובים ירוקים, כתומים, צהובים, אדומים, לפעול בהתאם למאפיינים של היישוב מבחינת התחלואה וזה בהחלט יכול להתחבר עם הקריאה שלנו שאנחנו כן נאשר את הפתיחה ב-1 בספטמבר וכל רשות כמובן תעשה את זה בהתאם לרמת התחלואה ביישוב.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה שוב, רות.

יפעת שאשא ביטון: דני וייס, איתנו?

דני וייס: שלום לכם.

דני וייס: אני לא אחזור על דברים שנאמרו פה, אני רק אציין, מאז שהתחיל המשבר כולנו בעולם התרבות אמרנו לעצמנו שאנחנו לא נהיה אחרונים להיפתח, שיש מדרגה אחת מתחתינו וזה הטיסות.

דני וייס: והנה יש טיסות ואולמות התרבות עדיין סגורים, זאת אומרת שבאופן רשמי הפכנו לילד הכאפות של הקורונה.

מיקי לוי: יש עוד כמה.

דני וייס: אני אוסיף רק דבר אחד, יומיים אחרי הישיבה הקודמת של ועדת הקורונה שדנה באולמות התרבות, זה היה בערך לפני שלושה שבועות, התקיים השולחן העגול שאותו ניהל פרופ' גרוטו, אני הייתי שם כאחד מנציגי עולם התרבות בפגישה הזאת, ובאמת היו שם כל האנשים הכי בכירים, פרופ' גרוטו ופרופ' גמזו ושר התרבות והצוות הבכיר שלו, סגן ראש המל"ל, מיטב הנוער.

דני וייס: אני לא אלאה אתכם במה שנאמר שם, כי זה לקח יותר מארבע שעות, אבל השורה התחתונה הייתה שני דברים עיקריים, אחת, אין מניעה לאשר מיד את המתווה להופעות בחוץ, תחת קפסולות, וזה אכן נעשה, והדבר החשוב, לאור העובדה, ופה אני מצטט את פרופ' גמזו, לאור העובדה שמערכת הבריאות אינה רואה את אולמות התרבות כמקור הדבקה, זה מה שפרופ' גמזו אמר, אין מניעה בעצם לפתוח את האולמות כבר במחצית השנייה של אוגוסט, אפילו התאריך 23 באוגוסט נזרק באוויר, בכפוף לירידה בתחלואה ואישור הממשלה.

דני וייס: נאמר לנו שזאת תהיה המלצת הגורמים המקצועיים.

דני וייס: מאז הדבר היחידי שנאמר והוסכם עליו זה כל הנושא של פתיחת האירועים בחוץ והמופעים בחוץ וכל הנושא של האולמות הושלך לפח ולא נזכר מאז בכלל.

דני וייס: עכשיו, אנחנו לא מתנגדים למופעים בחוץ, אבל לשים את כל הז'יטונים עליהם זה פותר אולי 5% מהעניין מכיוון שמופעים בחוץ הם כמעט ברובם חד פעמיים בהגדרה שלהם, להפיק מופע בחוץ, קונצרט, זו לוגיסטיקה מטורפת, אי אפשר ליצור שום רצף, צריך לזכור שהאולמות שלנו הם לא רק המשכן שלנו, זה כלי העבודה שלנו, זה המקום היחידי שבו אפשר לייצר איזה אופק של פעילות מתמשכת, שגרה כלשהי והכי חשוב, יש קונצנזוס מוחלט, כולל של אנשי הבריאות, שאולמות התרבות הם היעילים והבטוחים ביותר מכל סוגי ההתקהלות בפנים.

דני וייס: עכשיו, אין שום טיעון ענייני, וגם זה נאמר פה, למה האולמות לא נפתחו.

דני וייס: כולנו מתוסכלים מאוד, העובדים שלנו מתוסכלים, אנחנו לא יודעים להסביר להם, כמו שנעם אמר, אנחנו שוקלים כל מיני צעדים, חלק מאיתנו כבר שוקלים צעדים חד צדדיים ויש פה נזקים עצומים שנגרמים שהתעשייה הזאת חוטפת בלי שום סיבה עניינית.

דני וייס: לכן אנחנו מצטרפים לקריאה של יושבת ראש הוועדה אמרה קודם, ואני מניח שיש פה קונצנזוס, לפחות בחדר הזה, שלאור העובדה שאין שום סיבה ובשם התיאטרונים, התזמורות, להקות המחול, המוזיאונים, שאר הגופים, גופי התרבות ורבבות האנשים שעובדים בהם ועליהם בנוי עולם התרבות, תנו לנו להיפתח.

דני וייס: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, דני.

יוליה מלינובסקי: תודה.

יוליה מלינובסקי: רק להגיד דבר אחד, גברתי יושבת הראש, במדינת ישראל מי שבסוף זוכה זה מי שצועק יותר חזק.

יוליה מלינובסקי: מסעדנים עשו פה הפגנות, הפכו שולחנות ואמרו שהם פתוחים בלי אישורים וזה נפתח וזה סודר ובסופו של דבר כולם התקפלו והנה, אין לנו 1,000 מתים ממסעדות.

יפעת שאשא ביטון: טוב, אנחנו יודעים שזה לא הסיפור, יוליה.

יוליה מלינובסקי: כן, אני קוראת למרד אזרחי.

יוליה מלינובסקי: כשממשלה לא מבינה בטוב צריך לדבר לממשלה בדרך אחרת, תפתחו, תשימו אולטימטום - - -

יפעת שאשא ביטון: תודה, תודה, חברת הכנסת מלינובסקי.

יוליה מלינובסקי: תראה פתאום יתחילו לדבר איתכם, ככה זה עובד.

יוליה מלינובסקי: לצערי הרב, ככה זה עובד במדינת ישראל.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חברת הכנסת מלינובסקי.

יוליה מלינובסקי: תפסיקו להיות - - -

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חברת הכנסת מלינובסקי.

יפעת שאשא ביטון: אני כופרת, ברשותכם, סליחה, וזו פעם ראשונה, אנחנו לא קוראים לשום מרי אזרחי.

יוליה מלינובסקי: אני כן.

יפעת שאשא ביטון: ואנחנו לא במקום הזה.

יוליה מלינובסקי: כן, כן, כן.

מיקי לוי: לא, אנחנו מדינה דמוקרטית.

יוליה מלינובסקי: אנחנו מדינת שומרי חוק, כן?

מיקי לוי: נכון.

יפעת שאשא ביטון: אומר לי את זה כל הזמן חבר הכנסת מיקי לוי ואני אגיד את זה הפעם בשמו, הצלחנו להזיז פה דברים - - -

יוליה מלינובסקי: אולי המילים מרד אזרחי זה לא נכון, אבל כן, קחו את ה - - -

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מלינובסקי, את מפריעה לי.

יוליה מלינובסקי: - - - ותגידו לממשלה: אנחנו ב-20 בחודש פותחים.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מלינובסקי, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

יוליה מלינובסקי: ואז תראו שיתחילו לדבר איתכם.

יוליה מלינובסקי: יתחילו לדבר איתכם.

יוליה מלינובסקי: תגידו שאתם פותחים.

יפעת שאשא ביטון: תראו, חברים, הצלחנו כאן בוועדה בלי מרי אזרחי ובלי לשבור את הכלים להפוך הרבה מאוד החלטות, אגב, לא רק כשהיו צווים על השולחן, גם כשלא היו צווים על השולחן.

יפעת שאשא ביטון: הדיון שלנו הקודם בנושא התרבות, אז נכון, לא פתחנו את הכול, אבל זה הוביל לפתיחה של האזורים הפתוחים ואנחנו עכשיו ממשיכים ונלחמים על האולמות והצלחנו לשנות עוד בהרבה מאוד תחומים.

יוליה מלינובסקי: מי שלא מבין בטוב מבין ברע.

יפעת שאשא ביטון: אז לפני שאנחנו קופצים למקום הקיצוני הזה בואו ננסה לפתור את זה כאן בשולחן ואני בטוחה שבנחישות שלנו אנחנו גם נצליח לעשות את זה.

יוליה מלינובסקי: אבל מה שמישהו לא מבין בכוח הוא מבין ביותר כוח, מה לעשות.

יוליה מלינובסקי: ככה זה עובד.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חבר הכנסת מיקי לוי החליט שהוא בכל זאת רוצה לומר משפט ואחר כך גיא מרוז.

מיקי לוי: משפט קצר באמת.

מיקי לוי: תודה, גברתי.

מיקי לוי: ככל שאני הופך והופך אני לא מוצא איזה שהוא טיעון ענייני, דיברנו על זה כבר לפני חודש, למה עולם התרבות סגור.

מיקי לוי: אני מאוד מאוד חושב שעולם התרבות סגור משיקולים פוליטיים ויש לשים אותם בצד.

מיקי לוי: יש פתרונות יצירתיים.

מיקי לוי: לפני חודש דרשתי לפתוח על פי שטח, אמרתי שנבדוק על פי שטח, אפשר.

מיקי לוי: יש פתרונות יצירתיים ואני מצטרף לדעתך, גברתי, 1.9 ניתן לפתוח את עולם התרבות וגם את האולם, זה תרתי משמע, לקהל הרחב.

מיקי לוי: יש לזה משמעות מעבר לאותם אנשים שעומדים פה בעולם הזה, יש משמעות ציבורית לחברה בישראל שהעולם הזה ייפתח.

מיקי לוי: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, חבר הכנסת מיקי לוי.

יפעת שאשא ביטון: גיא מרוז, בבקשה, אחר כך עופר שטרית.

גיא מרוז: שלום, אני מודה לכם על רשות הדיבור ואני שומע וקודם כל אני רוצה להגיד שאני מייצג דווקא את מוכר הבייגלה, מוכר הבייגלה שנמצא מחוץ למשכן האמנויות, אתם בטח מכירים אותו, שמוכר אחרי הצגה.

גיא מרוז: הוא כבר לא עובד גם שבעה חודשים.

גיא מרוז: עכשיו, אני שומע את כולכם וזה פשוט בלתי נתפס, איך כל כך הרבה אנשים חשובים, יקרים, חושבים שצריך לפתוח ואני לא יודע אם זה פקידים או שזה ראש ממשלה שלא נותנים לדבר הזה לקרות.

גיא מרוז: אני רוצה לקרוא לכם אס.

גיא מרוז: אמ.

גיא מרוז: אס שקיבלתי משחקנית נורא בכירה בתיאטרון הישראלי, אני לא אגיד את שמה, שהייתה צריכה להיות בחזרות איתי לפני ארבעה חודשים בהבימה, היא כותבת: גיא, אני שוקלת התאבדות ולא בגלל בעיות כספיות, אלא בגלל בעיות בדידות וחצי שנה של ישיבה בבית.

גיא מרוז: אתם בכלל לא מבינים מה בשל אי ספיקת מערכת הבריאות, שאני לא רוצה להיכנס לגודל השקר הזה, אבל מה אתם עושים לאנשים שיושבים בבית.

גיא מרוז: אני כבר לא מדבר על כסף, אני מדבר על כך שאנשים שהיו רגילים לעבוד ולצאת החוצה ולבדר אנשים סגורים בבתיהם כי לא כולם יכולים להמציא דברים אחרים ולעשות דברים אחרים.

גיא מרוז: אתם שולחים אנשים במטוסים לבולגריה, 160 איש במטוס של 180 אנשים יוצא היום, אבל את אולם רובינא ובית לסין אתם לא פותחים.

גיא מרוז: זה פשוט באמת באמת לא נתפס.

גיא מרוז: אני אומר שוב, אני לא חושב שיש פה קונספירציה, אני לא חושב שרוצים להשתיק, כמו שאמר חבר הכנסת מיקי לוי, אבל כן יש רצון אולי לתת מכה נורא חזקה לאנשי האמנות והתרבות על הראש שיידעו שהם חלשים, שיידעו שהם צריכים את המדינה, שיידעו שאין מה לעשות בלי המדינה והדבר הזה הוא פשוט באמת באמת בלתי נתפס.

גיא מרוז: אני נורא שמח שנעם אמר שהוא יילך לבג"צ כי כנראה אם לא תפתחו את עולם התרבות ב-1 בחודש לא תהיה ברירה אלא ללכת לבג"צ כי האנשים האלה לא יכולים יותר לשבת בבית ואתם כולכם יודעים, כולכם אומרים, שאין סיבה שהם יעשו את זה, אין סיבה שהאנשים האלה יישארו בבית.

גיא מרוז: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, גיא.

יפעת שאשא ביטון: גם תודה רבה על חידוד הנקודה, אנחנו מרבים לומר את זה, גם הקדשנו דיונים ייחודיים רק להיבט של ההשפעות החברתיות, הנפשיות, הבריאותיות האחרות של האנשים - - -

גיא מרוז: בדיוק, על זה לא מדברים כמעט.

יפעת שאשא ביטון: ואנחנו מדברים על הפרנסה לא רק מהמקום של הכסף, גם מהמקום של הכבוד של האנשים וכל הדברים הנוספים שהצגת, אז תודה רבה גם על החידוד הזה.

יפעת שאשא ביטון: עופר שטרית, בבקשה, ואחר כך רינת גלאון.

עופר שטרית: תודה.

עופר שטרית: שמי עופר שטרית, אני יושב ראש ועד הפעולה של תעשיית התרבות והאירועים, אני בעצמי מפיק.

עופר שטרית: אני רוצה לספר שבשבוע שעבר הייתי שותף ביחד עם פרופ' גרוטו ומשרד התרבות לתהליך של פתיחת אירועי התרבות במרחב הפתוח.

עופר שטרית: לא אגיד לכם שהמתווה הזה אידיאלי, אבל כמו שכולם אומרים, אחרי חמישה וחצי חודשים כל קוץ נראה פתאום זר פרחים מדהים וקפצנו על ההזדמנות כדי לנסות לפתוח משהו.

עופר שטרית: אני מסכים עם הדוברים הקודמים שפתיחה של המרחב הפתוח היא רק חלק קטן מכל הפעילות של עולם התרבות, אבל אני רוצה להציע הצעה.

עופר שטרית: ראיתי שכשיש החלטה עקרונית, כשיש התגייסות של משרד התרבות, כן, בעל הבית הוא משרד התרבות, ויחד עם משרד הבריאות, לא צריך לחכות ל-1 בספטמבר.

עופר שטרית: יש לנו דוגמה חיה משבוע שעבר.

עופר שטרית: אין שום סיבה לחכות ל-1 בספטמבר, אפשר להעיר ולאשר את המתווה הזה כבר השבוע.

עופר שטרית: אני יודע ש-1 בספטמבר נראה מאוד קרוב ואפשר לחכות עוד 15 יום, עוד 14 יום, אבל זה מיותר, גם כך לכל מוסדות התרבות ייקח זמן להתניע, אז במקום שזמן האפס יהיה 1 בספטמבר, שיהיה ה-20 באוגוסט, כדי שנוכל לקדם עוד, עוד עשרה ימים של עבודה, עוד עשרה ימים של פרנסה, עוד עשרה ימים של כבוד עצמי, של תכלית לדרך חיים, של דרך כלכלית חדשה.

עופר שטרית: אין סיבה כרגע לעצור את אולמות האירועים.

עופר שטרית: אני מדבר על אולמות האירועים, חשוב להדגיש את זה, מול אולמות החתונות, אין שום סיבה לעצור את אולמות האירועים, את אולמות התיאטרון, הגיע הזמן לפתוח את זה באופן מיידי וראינו בשבוע שעבר שזה אפשרי.

עופר שטרית: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, עופר.

יפעת שאשא ביטון: רינת גל-און, בבקשה, רק תשתדלו להוסיף על מה שנאמר כדי שנאפשר לעוד אנשים לדבר.

רינת גל-און: כן, אני אהיה מאוד קצרה, כי רוב הדברים כבר נאמרו ולכן אני רוצה דווקא לשים דגש על סעיף אחד שאולי דיברו עליו הכי פחות.

רינת גל-און: דיברו על האמנים שנפגעים, דיברו על כל האנשים מסביבם, ממנהלות ההצגה ובעצם כל מה שעובד מסביב ומאחורי ההפקה הזאת, דיברו אפילו על הקהל, אבל אני רוצה רגע להאיר את הצד של המצוקות בקהל.

רינת גל-און: דיברו על המצוקה של השחקנים ואני רוצה להגיד, אני מדברת פה בשני כובעים, אני גם מנכ"לית אמ"י, איגוד אמני ישראל, וגם מנכ"לית תרבות לישראל, ובמסגרת התפקיד שלי אני בקשר עם הרבה משרדים שכל הזמן באמת בצורה מאוד חיובית ומאוד נכונה דואגים לאוכלוסיות בעת מצוקה, אם זה עכשיו מה שקורה בעוטף עזה, אם זה מה שקורה בצפון, ואיך אנחנו מסתייעים באמנים כי זה הדבר שבאמת יוצר את ההרפיה.

רינת גל-און: אז אני רוצה להגיד פה, בפני כולם, כרגע הציבור הישראלי כולו במצוקה.

רינת גל-און: הציבור הישראלי זקוק לתרבות, אני רואה מה קורה אצלי במושב שאני גרה בו, אנשים שלא הסכימו לשלם מחיר כרטיס של 70 ו-80 שקלים משלמים 300 שקל בשביל לראות איזה שהוא מופע.

רינת גל-און: אנשים זקוקים לזה, זה ממש כמו טיפול פסיכולוגי וכמו טיפול רפואי.

רינת גל-און: לכן אני אומרת שצריך להתחשב בקהל, הקהל במצוקה, הוא צריך לצחוק, הוא צריך ליהנות מתרבות, הוא צריך לשיר ביחד, הוא צריך ליהנות מתרבות שמופיעה לו על הבמה.

רינת גל-און: אין כאן שום נגיעה בין האנשים, ניתן לעשות את זה בכל כך הרבה, בקפסולות ובאולמות הסגורים עם כל מה שאנחנו נדרשים לתו הסגול, הכול קורה ועדיין לא קרה ולא הוכח שעולם התרבות הוא זה שגרם להדבקה.

רינת גל-און: כמו שאמרו פה לפניי, כל אנשי השולחן האלה מסכימים איתנו, אני שומעת כל ועדה איך שלכל אחד ברור שהעולם הזה חשוב שייפתח ומשום מה אנחנו כל הזמן נתקעים ועומדים מול המחסום הנורא הזה.

רינת גל-און: אני קוראת פה באמת, אנחנו במצב של חירום של כולם, של הקהל, של האמנים, של המופיעים, של כל מי שעומד מאחוריהם, בואו נסייע להם ונפתח כבר את העולם הזה.

רינת גל-און: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, רינת.

יפעת שאשא ביטון: ענת, מנכ"לית ארגון יוצרים עצמאיים בתיאטרון.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, יש מה להוסיף?

ענת רדנאי: כן, אני מצטרפת לכל הדברים שכבר נאמרו, אני רק רוצה לזעוק את זעקתם של היוצרים העצמאיים בכל התחומים ולומר שאנחנו תלויים לחלוטין.

ענת רדנאי: אמנם פלח השוק של כל היוצרים העצמאיים שמופיעים במרחב הציבורי כרגע כבר מופיעים ועובדים, ודני דיבר עליהם, אבל הרבה מאוד יוצרים, מאות יוצרים עצמאיים ובהם פועלי במה, שחקנים ורבים אחרים מאוד מאוד תלויים בפתיחת האולמות, רובם מופיעים באולמות קטנים מאוד, באולמות שלא עולים על 200 מקומות.

ענת רדנאי: אני לא יכולה לחדש בשום דבר, כי את העניין הזה שאנחנו יודעים לפתוח באופן בטוח באולמות ולנטר, להיות מסוגלים לשלוט בקהל, עד רמת השם וכתובת המגורים ומספר הטלפון כולם יודעים, אז אין לי מה לחדש, חוץ מלזעוק את זעקתם, הם לא עובדים כבר חצי שנה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לענת.

יפעת שאשא ביטון: אלון אבירם, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: הוא איתנו?

יפעת שאשא ביטון: טוב, הוא גם מבעלי אולמות האירועים, אני אומר מילה על זה, שגם הם נמצאים במצוקה מאוד מאוד גדולה, אני יודעת שיש שיח איתם והמתווה שהציעו להם גם כפיצוי לא בדיוק מוכיח את עצמו, אבל אנחנו לא נמצאים באותו סצנריו.

יפעת שאשא ביטון: כמי שאומרת כל הזמן שאנחנו חייבים להפריד בין הענפים השונים ובאמת לתת את הפתרון והמענה הייעודי וייחודי לכל אחד מהם אז אנחנו לא נקשור מין בשאינו מינו ואנחנו לא נטפל כרגע באולמות האירועים, אבל זה לא אומר שאנחנו לא צריכים לחשוב גם עליהם.

יפעת שאשא ביטון: אז אני עוברת לשרון בר לב, בבקשה, ויש את יאיר נגיד ואז אנחנו מסכמים את הדיון.

שרון בר לב: שלום, תודה, צהריים טובים.

שרון בר לב: האמת שאני בייאוש מאוד גדול, אני הייתי נוכחת גם בישיבה הראשונה בנוכחותכם במשכן.

שרון בר לב: אנחנו מרגישים שיש סיכול ממוקד לעולם התרבות באופן כללי.

שרון בר לב: אני יודעת שהקולות של החברים שלי עלו פה ועלו באופן מאוד מאוד נחרץ, אבל אני חייבת להודות שגם בתחום המחול אנחנו מתעסקים בחלוקת סלי מזון, ברמה הזו.

שרון בר לב: אנחנו מתחננים שמקבלי ההחלטות יקבלו את ההחלטה, שהמתווה יפסיק להיות מונח על השולחן ובדיוני שולחן עגול ושיפתחו את עולם התרבות ושהמתווה המוצע יקרה כבר ממחר, גם אם ב-1 בספטמבר תוכנית הרמזור המפורסמת לא יעלה שעולם התרבות ייפתח.

שרון בר לב: תנו לנו להופיע בתוך האולמות.

שרון בר לב: הפתיחה הנהדרת של מופעי החוץ היא רלוונטית בעיקר לעולמות המוזיקה ולעוד כמה קוריוזים נפלאים, זה לא יחזיר את שוק העבודה שמתעסק באמנות להכנסות כספיות ובטח לא את הקהל שצמא לאמנות.

שרון בר לב: אנחנו מבקשים שעולם התרבות ייפתח מחר.

שרון בר לב: אתם רוצים להיערך בעוד 12 ימים?

שרון בר לב: אין בעיה, ניערך בעוד 12 ימים, אבל אנחנו מבקשים שהמתווה בצורה כזו או אחרת יפתח את היצירה הקונבנציונלית של האולמות הרגילים שמכילים מחול, תיאטרון, קונצרטים, מופעי ילדים.

שרון בר לב: אנחנו צמאים לעבוד.

שרון בר לב: זה פשוט אבסורד, מישהו רצה לרצוח אותנו ופועל בשיטתיות כדי לעשות את זה.

שרון בר לב: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, שרון, דברים קשים.

יפעת שאשא ביטון: יאיר נגיד, בבקשה.

 << אורח >> יאיר נגיד: שלום לכולם, אני סגן יושב ראש איגוד מנהלי תרבות ברשויות המקומיות וראש מינהל התרבות בבאר שבע.

 << אורח >> יאיר נגיד: רציתי רק לומר, כדי להיערך לפתיחה אנחנו צריכים זמן.

 << אורח >> יאיר נגיד: יש פה תיאטראות שצריכים להחזיר את העובדים, מפיקים צריכים לסגור מופעים, אנחנו צריכים להכין רפרטואר, להחזיר את העובדים שלנו, להיערך לפרסום, למכירת כרטיסים.

 << אורח >> יאיר נגיד: זה תהליך מאוד ארוך.

 << אורח >> יאיר נגיד: גם אם אתם אומרים לחזור עכשיו המופע הראשון, אם אנחנו לא רוצים להפסיד את עצמנו, יהיה באזור חול המועד סוכות והלאה.

 << אורח >> יאיר נגיד: זאת אומרת שתבינו שזה טווח.

 << אורח >> יאיר נגיד: אין שום בעיה, אנחנו יודעים כבר היום את הנתונים, גם לפי המתווה של פרופ' גמזו, מי עיר ירוקה, מי צהובה, מי כתומה ומי אדומה.

יוליה מלינובסקי: פשוט תגידו את זה כבר.

יוליה מלינובסקי: תגידו את זה.

 << אורח >> יאיר נגיד: בואו נגיד את זה כבר, בואו נגיד, חברים יקרים, אפשר לפתוח מ-1 בספטמבר, אבל תגידו את זה עכשיו.

 << אורח >> יאיר נגיד: אין שום בעיה להגיד את זה.

 << אורח >> יאיר נגיד: אף מופע, יהיה מופע, אולי מישהו שיתלהב, יעשה את זה בעשירי, לא יקרה כלום, אנחנו עם מתווה מסודר, מוכנים, אני קיבלתי פה אישור כבר מעל 500 למופעים באולמות.

 << אורח >> יאיר נגיד: חבר'ה, 95% מהתעשייה של התרבות זה באולמות, זה לא בחוץ.

 << אורח >> יאיר נגיד: החוץ זה נחמד, זה מדבר לתעשיית המוזיקה, לא תזמורות כמעט, לא מחול, לא הצגות תיאטרון.

 << אורח >> יאיר נגיד: חבר'ה, זה כל העניין, תנו רק תאריך.

יוליה מלינובסקי: זה בדיוק מה שאנחנו אומרים, תגידו שזה נפתח ואז אנשים יתארגנו.

 << אורח >> יאיר נגיד: אני טיפה מקביל את זה.

 << אורח >> יאיר נגיד: במילואים אני קצין הסברה של מחוז דרום פיקוד העורף.

 << אורח >> יאיר נגיד: פיקוד העורף במלחמת המפרץ, היה נופל טיל, כולם נכנסים למקלטים ואז מוציאים אזור א', אזור ב', אזור ג'.

 << אורח >> יאיר נגיד: היום התקדמנו, יש צופר לכל יישוב.

 << אורח >> יאיר נגיד: אותו דבר זו התוכנית של גמזו, צופר לכל יישוב.

 << אורח >> יאיר נגיד: עיר ירוקה, תנו לה לעבוד, תנו לנו לעבוד.

 << אורח >> יאיר נגיד: לא רק ירוקה, גם צהובה.

 << אורח >> יאיר נגיד: תנו לנו לעבוד, אנחנו מסודרים, זה מה שאני מבקש.

 << אורח >> יאיר נגיד: אם אפשר, אני הייתי בשולחן העגול ביחד עם דני וייס ועם גמזו, גרוטו ושר התרבות, אכן אני מבין את העבודה הקשה, אבל יותר חשוב מלתת את האישור זה להיות קשובים ולא בבהלה הראשונה לסגור הכול, נבהלנו, מהר מהר לסגור.

 << אורח >> יאיר נגיד: לא לעשות את זה, כי עכשיו להחזיר עובדים, להשקיע בהפקה, להוציא מאות אלפי שקלים, להגיע לזה ואז אחרי 12 יום יסגרו את כולם.

 << אורח >> יאיר נגיד: אם סוגרים את כולם, כן, אבל לא מטוסים כן ואנחנו לא.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא סוגרים את כולם, אל תגידו את זה.

 << אורח >> יאיר נגיד: מטוסים שזה טיוב שאתה נמצא שם ארבע שעות בדרך לקרואטיה בלי אוויר צח זה לא אותו דבר כמו אצלנו, אנחנו יותר טובים מזה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה, יאיר, ואהבתי את מה שכתוב לך על החולצה, 'בסוף הדרך עוד תהיה מאושר', זה שורה משיר.

 << אורח >> יאיר נגיד: של עילי בוטנר, זה גם אמן.

יוליה מלינובסקי: רק שיחזור ולא יהיה מהר מדי.

יפעת שאשא ביטון: שיר שאני מאוד אוהבת ואני מאחלת את זה לכולנו שהסוף שבו נהיה מאושרים יגיע ב-1 בספטמבר לכל המאוחר.

יפעת שאשא ביטון: אני, ברשותכם, רוצה לסכם את הדיון.

יוליה מלינובסקי: אולי לפרופ' גרוטו יש בשורות?

יפעת שאשא ביטון: לא, נכון?

יפעת שאשא ביטון: אתה לא איש בשורות.

יפעת שאשא ביטון: הוא לא הצליח לשכנע את מי שצריך.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר כאן בשם כל הוועדה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו דורשים שב-1 בספטמבר ייפתחו אולמות האירועים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא אומרים מחר בבוקר כי אנחנו גם ריאליים וגם נאמר פה שצריך להיערך, אבל אנחנו כן רוצים לתת אופק, אנחנו מבקשים שתצא הצהרה כזו מצד מקבלי ההחלטות, ואני אומר אפילו בצורה קשה, אין שום טיעון ענייני ושום הסבר ענייני למה האולמות סגורים.

יפעת שאשא ביטון: מקבלי ההחלטות צריכים לדעת שהם יצטרכו לתת דין וחשבון לנוכח הנתונים שיש לנו היום למה הם לא פותחים את אולמות התרבות.

יפעת שאשא ביטון: דין וחשבון לציבור כולו, לא רק לאמנים אגב, לכלל הציבור, למה לנוכח הנתונים של היום אולמות התרבות לא נפתחים.

יפעת שאשא ביטון: הדבר השני, אנחנו מבקשים, וזה פנייה למשרד התרבות, שיהיה סיוע למוסדות שנפגעו כתוצאה מהסגירה באופן רוחבי, לא רק לאלה שנתמכים על ידי המדינה.

יפעת שאשא ביטון: בסוף אנחנו גם נתנו סיוע כמדינה לעצמאים, לא רק למי שבדרך כלל מקבל את התמיכות מאיתנו ואני מדברת על כל הענפים ולכן מאוד חשוב שאנחנו נעזור לכם לעמוד על הרגליים.

יוליה מלינובסקי: כל היכלי התרבות, בדיוק, זה מאוד חשוב.

יפעת שאשא ביטון: כדי שכשאנחנו נצא לדרך, ואני מקווה שבעזרת ה' זה יהיה ב-1 בספטמבר, אז הם גם באמת יוכלו לקיים את זה.

יפעת שאשא ביטון: מאוד חשוב לנו לקבל התייחסות שלכם לנושא הזה.

יפעת שאשא ביטון: והדבר השלישי, אני רוצה לתת הבהרה ברוח מה שנאמר כאן, מופעי החוץ, כל מופע חוץ מאושר על פי המתווה שהוצג וזה לא משנה אם זה ריקוד, הצגה, הקרנת סרטים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מבקשים לקבל את הנוהל כדי שגם אנחנו נוכל לסייע בהפצה שלו לרשויות המקומיות ולכל מי ששואל.

יפעת שאשא ביטון: אני חוזרת חזרה לראשית הסיכום, ב-1 בספטמבר אולמות התרבות צריכים להיפתח ואם לא, הממשלה, מקבלי ההחלטות, יצטרכו לתת דין וחשבון לציבור למה הם לא פתוחים לנוכח נתוני התחלואה של היום.

יוליה מלינובסקי: מאוד חשוב שהמתווה יהיה מפורסם לפני, כדי שהם יוכלו להתארגן למתווה הזה, שהם לא יגלו את זה לפני 1 בספטמבר.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה הדיון נעול.