ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 23, פרוטוקול מספר 44, 2020-08-17 09:36

רם שפע: בוקר טוב לכולם.

רם שפע: שלום לכולם.

רם שפע: יום שני ואנחנו פותחים שבוע חדש של דיונים ומתקרבים מאוד לפתיחת שנת הלימודים.

רם שפע: בכל שנה באמצע אוגוסט אנחנו בתקופה לחוצה וכמובן שהשנה, לאור הקורונה, הסיטואציה הרבה יותר מאתגרת עבור כולנו, עבור משרד החינוך, עבור הוועדה ובוודאי עבור צוותי ההוראה, ההורים והתלמידים.

רם שפע: אני שמח מאוד שאנחנו מנהלים דיון בנושא מאוד ער ורלוונטי סביב סוגיית האוטונומיה, גמישות, אפשר לדבר גם על הפער בין המילים האלה.

מאיר כהן: הצעה לסדר.

רם שפע: אני אתן לחבר הכנסת קלנר יחד עם שותפיו להציג את הנושא.

רם שפע: יש לי הרבה מה לומר בנושא, אבל אני אתן לך להתייחס מבלי שהתייחסתי יותר מדי לתוכן עצמו.

רם שפע: לפני כן, חבר הכנסת מאיר כהן, הצעה לסדר, בבקשה.

מאיר כהן: אדוני היושב ראש, חברות וחברי הכנסת.

מאיר כהן: סליחה אדוני, ההצעה לסדר שלך היא נהדרת, חבר הכנסת, אבל אני מוצא חובה להעיר על כך שאנחנו שומעים אתמול בתקשורת, ואני משוחח עם ראשי רשויות שמספרים לי שסיפור המתווה שהוצג כאן לפיו עד ינואר - כך אמר משרד החינוך כאן – יגיעו ל-50 אחוזים מפיתוח האמצעים הטכנולוגיים ומינואר עד סוף השנה בעזרת השם הם יגיעו ל-100 אחוזים - ועל כך גם אני בירכתי אותם ואני חושב שגם הוועדה בירכה – אבל מסתבר שלא היה ולא נברא.

מאיר כהן: אומרים ראשי הרשויות שרק אתמול התחילו לדבר על כך שיכול מאוד להיות שיש קול קורא והן יצטרכו למלא את הקול קורא ואף ראש רשות אתו דיברתי לא אמר לי שיש בכלל סיכוי סביר שהם יפתחו את השנה עם משהו בסיסי.

מאיר כהן: אני מעיר את זה כי רשות חזקה שנמצאת בסוציו אקונומי גבוה וממילא יש לה כסף, היא יכולה לקחת את זה כאתגר.

מאיר כהן: הם יכולים לשים את ידם בכיס, להוציא כסף ולעשות את מה שמשרד החינוך לא נותן.

מאיר כהן: רשויות חלשות, סוציו אקונומי נמוך, לרבות במגזר הערבי, אדוני, המצב שם הוא באמת קטסטרופלי.

מאיר כהן: הם סמוכים לשולחן הממשלה ואם לא יגיע התקציב בזמן, שום דבר לא יקרה עם הילדים.

מאיר כהן: אני מבקש לרשות את זה בפני הוועדה ולבקש הבהרה ממשרד החינוך.

מאיר כהן: נדמה לי שמחר יש ישיבה ואני מבקש שמחר זה יעלה כדי לחדד את הנושא מול משרד החינוך.

אורלי פרומן: הקול קורא נעצר לכמה ימים.

רם שפע: בדיוק.

מאיר כהן: כן.

מאיר כהן: אני יודע.

רם שפע: אני מצטרף לדבריך.

רם שפע: לא בכדי בחרנו לקיים גם מחר דיון ואני מניח שגם בשבוע הבא יתקיים דיון נוסף.

רם שפע: ברור שבתקופה הזאת אנחנו צריכים כל כמה ימים לוודא היכן עומד המתווה, מה מתקדם ומה לא מתקדם.

רם שפע: אני לא מתייחס לעוד המון סוגיות שאנחנו יודעים שהן מאוד מאוד בעייתיות כי מחר הן יוצפו, אבל תודה.

אורלי פרומן: אני יודעת שגילי לידה עד שלוש אינם חלק מהוועדה הזו אבל גילי לידה עד שלוש נמצאים בפעוטונים, במשפחתונים, בגנים פרטיים במעונות שמפוקחים על ידי משרד העבודה ואחת לזמן מה אנחנו עדים למראות המזעזעים שראינו בשבועות האחרונים, מה שקרה בגן ברמלה.

אורלי פרומן: זה חוזר על עצמו וזה חוזר על עצמו כי מתייחסים למקומות האלה לא כאל מוסד חינוכי.

אורלי פרומן: גן פרטי, פעוטון, זה לא משנה מה, כי ברגע שיש שם ילדים, זה מוסד חינוכי שאמור להימצא תחת משרד החינוך, שצריך להיות בפיקוח משרד החינוך, אנשי המקצוע שעובדים שם צריכים להיות אנשים שהוכשרו לעבוד עם פעוטות בגילים האלה והוסמכו לעבוד עם ילדים ופעוטות בגילים האלו.

אורלי פרומן: אנחנו כאילו מתחילים בוועדה הזאת את חיי הילדים בגיל שלוש אבל זה לא נכון.

אורלי פרומן: אנחנו חייבים לקחת את כל הנושא הזה לוועדה הזו.

אורלי פרומן: אסור להפקיר שוב את חסרי הישע האלה, את הפעוטות חסרי הישע.

אורלי פרומן: זה מזעזע.

אורלי פרומן: אי אפשר לראות את התמונות האלה וזה בגן שהמקרים התגלו בו אבל לך תדע היכן עוד זה קורה.

אורלי פרומן: זה קרה בכל כך הרבה גנים גם בעבר.

אורלי פרומן: אני מבקשת לקיים דיון על כל הנושא של חינוך פעוטות וילדים מגיל לידה עד גיל שלוש.

אורלי פרומן: זה חלק מתפקידה של מערכת החינוך ולכן זה צריך לבוא לוועדת החינוך.

אורלי פרומן: תודה.

רם שפע: תודה.

רם שפע: חד משמעית.

רם שפע: עוד נושא בפער אדיר וצורך מאוד מאוד רחב להסדרה.

רם שפע: אני יודע שאת כבר שנים עוסקת בכך.

רם שפע: אפשר לשוחח עם חבר הכנסת ג'בארין ולראות אם אנחנו יכולים לייצר שיתוף פעולה עם הוועדה לזכויות הילד שהיא מאוד רלוונטית לנושא.

רם שפע: ראינו מראות באמת בלתי נסבלים.

רם שפע: אני לא יודע מי מכם בחר לצפות אבל כאבא לילד בן שלוש, זה בלתי נסבל.

רם שפע: חבר הכנסת קלנר, בבקשה.

רם שפע: אנחנו מתחילים בנושא לשמו התכנסנו.

אריאל קלנר: תודה רבה אדוני היושב ראש.

רם שפע: תודה על יוזמת הדיון החשוב.

אריאל קלנר: תודה רבה אדוני היושב ראש.

אריאל קלנר: תודה לכל החברים.

אריאל קלנר: שנת הלימודים האחרונה הדגימה ביתר שאת עד כמה הכוח לניהול ויצירת מערכת חינוך משגשגת, יצירתית, מובילה ומתחדשת קשורה קשר הדוק וישיר ליכולת מנהלים ורשויות מקומיות להוביל את הדרך.

אריאל קלנר: יזמתי את הדיון המהיר הזה יחד עם חבריי חברי הכנסת מתן כהנא, סמי אבו שחאדה, אורלי פרומן שהיא בעצמה בעלת ניסיון בכל הדרגים האופרטיביים של מערכת החינוך, וישראל אייכלר.

אריאל קלנר: אני אומר לכם שאילו הייתה אפשרות, היו כאן עוד הרבה חברי כנסת מכל סיעות הבית.

אריאל קלנר: כולנו מבקשים לומר היום דבר אחד חשוב.

אריאל קלנר: הגיע הזמן לתת אוטונומיה, הגיע הזמן לשחרר.

אריאל קלנר: החינוך בישראל קפא על שמריו.

אריאל קלנר: התקציבים הכפילו וריבעו את עצמם בשנים האחרונות אבל ההישגים לא השתפרו.

אריאל קלנר: מנהלי בתי הספר נושאים על כתפיהם אחריות עצומה.

אריאל קלנר: מצד אחד הם נתונים מצד אן ספור גורמים לביקורת תמידית, הנחתות הוראות, דוחות וביקורות.

אריאל קלנר: מרוב שקושרים להם את הידיים ואת הרגליים, בפועל התוצאה היא שחופש הפעולה שלהם כמעט אפסי.

אריאל קלנר: דברים אלה שנכונים במצב שגרה, נכונים שבעתיים בתקופת חירום.

אריאל קלנר: מכאן הצורך לשחרר.

אריאל קלנר: פשוט לשחרר.

אריאל קלנר: היום יש מספר צעדים שהכרחי לנקוט בהם כדי לצלוח את שנת הלימודים הבאה בצל הקורונה ויפה שעה אחת קודם.

אריאל קלנר: כשאני אומר לשחרר, אני מתכוון כמובן לאוטונומיה ניהולית ואוטונומיה ניהולית, פירושה גמישות תקציבית ופדגוגית.

אריאל קלנר: הא בהא תליא.

אריאל קלנר: שניהם קשורים זה בזה.

אריאל קלנר: אי אפשר לומר למנהל שיש לו אוטונומיה, יש לו אחריות, אבל אין לו שליטה, לא בתקציב, לא בחומר הנלמד ולא ביכולת שלו לבחור כוח אדם.

אריאל קלנר: לשחרר, זה קודם כל לפעול למען גמישות פדגוגית ולצמצם את ההנחיות של משרד החינוך ביחס לתכנים.

אריאל קלנר: יש לתת למנהלים ולמורים גמישות בהפעלת שיקול דעת.

אריאל קלנר: צריך לסמוך עליהם ליישום ההנחיות.

אריאל קלנר: יש לשחרר ולתת גם גמישות תקציבית.

אריאל קלנר: יש שינוי בצרכים וזו עובדה.

אריאל קלנר: התאמת הלמידה לתקופת קורונה דורשת השקעת משאבים עצומים ויש חובה לאפשר דינמיות.

אריאל קלנר: לפיכך, קודם כל ביסודי, יש להעמיד את השעות התוספתיות בתקציב שקלי גמיש ובתיכוניים, כנ"ל תוך הגמשת שעות החובה להוראת כל מקצוע.

אריאל קלנר: אגב, ההחלטה הזאת כבר התקבלה שוב ושוב.

אריאל קלנר: החלטת ממשלה 298 מה-13 במארס 2011, ניהול עצמי, התאמת סמכויות המנהל, סעיף 2(ג).

אריאל קלנר: החלטת ממשלה 1844 מה-11 באוגוסט 2016, צמצום פערים במערכת החינוך, סעיף 1(ב).

אריאל קלנר: התוכנית הכלכלית לשנים 2018-2017, עמוד 55, סעיף 1.

אריאל קלנר: אתם יכולים לעיין.

אריאל קלנר: לשחרר זאת גם גמישות, במיוחד בתקופת הקורונה, בקביעת מבנה שבוע העבודה של המורים בדגש על החלוקה לשעות פרונטליות, פרטניות ושעות שהייה.

אריאל קלנר: מדובר בשנה בה לא ניתן ליישם מבנה שבוע עבודה מחייב.

אריאל קלנר: אני מציע לאפשר למנהל להגדיר יחד עם המורה משימות לביצוע בהתאם לכישוריו ולצורכי המערכת.

אריאל קלנר: לדוגמה, פחות שעות פרונטליות במובן המקורי.

אריאל קלנר: למשל, מורה אחד יעשה סרטון איכותי, במקום שכל המורים ילמדו ב-זום.

אריאל קלנר: מורה אחד יוכל לעשות סרטון טוב לכל בית הספר, לכל העיר ולפעמים אפילו לכל המדינה, אבל מה שכן צריך – יותר שעות פרטניות ושעות שהייה, לעבוד עם הילדים באופן אישי.

אריאל קלנר: לעבוד עם שלושה-ארבעה ילדים, עם חמישה ילדים, עם אלה שמתקשים.

אריאל קלנר: הם צריכים את זה.

אריאל קלנר: לשחרר זה לאפשר העסקה, במיוחד עכשיו, גם בחוזה אישי להשלמת מצבת עובדים גם למי שאינם בעלי תעודת הוראה, דבר שאנחנו רואים שכבר מתחיל לקרות בפועל אבל לא במידה מספקת וזה קורה כי צריך יותר כוח אדם בגלל הקפסולות וכיוצא בזה.

אריאל קלנר: לשחרר זה גם לאפשר סמכויות רחבות יותר לרשות המקומית לניהול מערכת החינוך בתחומה.

אריאל קלנר: הרשות יודעת ותוכל לפעול למקסום המשאבים בתחומה.

אריאל קלנר: היא יודעת להצביע על הצרכים ולפעול באופן מהיר ליישום ההחלטות.

אריאל קלנר: הרשות גם תוכל לתמוך ולהוביל את מסגרות החינוך בתחומה.

אריאל קלנר: לשחרר זה לא לפרסם לוח חופשות אחיד לשנת הלימודים הבאה ולאפשר דינמיות.

אריאל קלנר: כמובן זה בכפוף לשמירה על מספר ימי החופשה שמגיעים לכל מורה.

אריאל קלנר: אני לא רוצה חלילה לפגוע בזכות כלשהי.

אריאל קלנר: כך לדוגמה אפשר להשלים ימי למידה חלקיים או חסרים על חשבון ימים שבשגרה הם נחשבים ימי חופשה.

אריאל קלנר: כמובן שלא בחגים ובמועדים.

אריאל קלנר: כל ההצעות האלה שעכשיו העליתי בראשי פרקים, אלה הצעות שנדרשת להן הקשבה עמוקה.

אריאל קלנר: הן ישימות היום, היו ישימות אתמול הן גם ישימות מחר.

אריאל קלנר: ההצעות האלה הן קריטיות להמשך קיומה של מערכת החינוך בישראל.

אריאל קלנר: אין ספק כי מדובר בשינויים מהאופן בו התנהלנו עד היום אבל צריך להפנים.

אריאל קלנר: אין ברירה אחרת.

אריאל קלנר: זמנים השתנו באופן שלא דמיינו שיקרה, שינויים אלה קוראים לנו לא להתמהמה, אסור לפספס את הרכבת, צריך לפעול היום כדי שלא נאבד את שנת הלימודים הקרובה.

אריאל קלנר: אדוני היושב ראש, המעז מנצח.

אריאל קלנר: אני קורא להורות על סדרת דיונים בוועדה, ממש סדרת דיונים בוועדה, עד פתיחת שנת הלימודים ואפילו מעבר לכך לבחינת אופן היישום של כל אחת מההצעות שעוד עלו כאן היום ושנדבר עליהן בהרחבה.

אריאל קלנר: נדמה שמעולם לא היה נכון יותר המשפט האומר למען עתיד ילדינו.

אריאל קלנר: תודה.

רם שפע: תודה רבה.

רם שפע: פתיחה חשובה.

אריאל קלנר: מרגיש שאנחנו צריכים לעמוד להמנון עכשיו.

רם שפע: כן.

רם שפע: יישר כוח על ההקראה ועל הרלוונטיות.

רם שפע: יש כאן כמה מהלכים די בומבסטיים שחבויים בתוך הדברים שאמרת.

רם שפע: לא ניכנס לכולם אבל ללא ספק הם מאוד מאוד רלוונטיים.

רם שפע: מישהו מיוזמי הדיון רוצה להתייחס.

מאיר כהן: תמיד צריך לשים לב שיש גבול דק שצריך להיזהר ממנו בין אוטונומיה לבין הפרטה.

מאיר כהן: שזה ירחף בחלל החדר.

מתן כהנא: אדוני היושב ראש, אני רוצה להודות לחבר הכנסת קלנר ולחבר הכנסת אבו שחאדה על היוזמה להגיש את הדיון המהיר הזה.

מתן כהנא: אנחנו בעצם באים לדבר כאן על הסמכות של דרג המנהלים במערכת החינוך.

מתן כהנא: בסוף יש לנו איזהו כוח עילי.

מתן כהנא: הטובים בטובים שמגיעים לניהול בתי הספר, לצערי אין להם סמכויות.

מתן כהנא: אנחנו נותנים להם המון אחריות וכמעט ללא סמכות.

מתן כהנא: הניסיון לעשות תוך כדי הקורונה, נדון לכישלון.

מתן כהנא: זה כמו לנווט ספינה נושאת מטוסים בים סוער במקום שאנחנו צריכים בו סירות מרוץ קטנות.

מתן כהנא: אני חושב שעל ידי נתינת סמכות למנהלים, העברת סמכות אליהם, בלי לפגוע במורים בכלל, לא בשכר ולא בשעות העבודה, זה יאפשר קפיצת מדרגה בכל הטיפול בקורונה, שלא לדבר על דברים מרחיקי לכת.

מתן כהנא: אני מגיע לכאן מהצבא, גם עוזי דיין ואולי נוספים ואני אומר לכולכם שהסמכות שיש לסגן אלוף, מפקד יחידה בצבא ביחס למנהל, היא אין סופית.

מתן כהנא: למפקד בצבא יש אחריות ולכן גם נותנים לו סמכות לקחת אנשים, להזיז אותם בתפקידים בתוך המערכת, לשנות להם תפקידים תוך כדי תנועה.

מתן כהנא: אלה דברים שהם קריטיים במצב בו אנחנו נמצאים עכשיו.

מתן כהנא: לבקשתנו הגיעו מספר גופים שיש להם רעיונות מעולים וכל מה שצריך זה שהוועדה תתכנס להקשיב לרעיונות המעולים האלה ויהיה אפשר לצלוח את השנה הקרובה, שנת הקורונה, ואפילו להפיק ממנה לא מעט, אם רק ניתן למנהלים את הסמכות לפעול בתוך בתי הספר שלהם.

וליד טאהא: אתה מתכוון אך ורק בתקופת קורונה.

וליד טאהא: לתת להם את הסמכויות להזיז, להעביר, להרים, להוריד, רק בתקופת קורונה.

מתן כהנא: מבלי לפגוע במורים.

וליד טאהא: כן, בלי לפגוע אבל רק בתקופת קורונה או שזה עיקרון?

מתן כהנא: אנחנו מתחילים בקורונה.

וליד טאהא: זאת אומרת, אתה מדבר על מצב חירום.

וליד טאהא: צבא כזה.

מתן כהנא: לא, לא צבא.

וליד טאהא: השווית למה שקורה בצבא ואני לא אוהב את זה.

מתן כהנא: מן הסתם אתה לא אוהב שום דבר שמשווים לצבא אבל אני אומר לך שבצבא, שהוא הגוף עם מסגרת קשוחה, יש סמכות אדירה למפקד לפעול בתוך הגזרה שלו.

וליד טאהא: בוא נדבר חינוך.

מתן כהנא: אין בעיה.

מתן כהנא: מדברים על חינוך.

מתן כהנא: יש לך מנהל, תן למנהל את האופציה להגיד שהנה, יש מורה אחד ובמקום שארבעה מורים יעבירו שיעורים ב-זום, מורה אחד יעביר ב-זום ושלושה מורים יכינו מערכי שיעור וימלאו את המחסנית , ושוב מושגים מהצבא כמו שאתה אוהב.

וליד טאהא: אני בוחר לעבור לוועדה אחרת שאין בה מחסניות.

מתן כהנא: זאת מחסנית מלאה בפרחים.

מתן כהנא: אל תברח.

וליד טאהא: אני הולך לוועדה שאין בה מחסניות.

מתן כהנא: אלה מחסניות שמלאות בחומרי לימוד.

מתן כהנא: מה קרה לך?

מתן כהנא: בקיצור, חבר'ה, צריך לתת למנהלים, זה הדרג העלי של מערכת החינוך, לתת להם את הסמכות ואת האחריות בתוך הממלכה שלהם והם ייקחו את הספינה הזאת קדימה.

רם שפע: תודה.

רם שפע: חבר הכנסת סמי אבו שחאדה.

סמי אבו שחאדה: בוקר טוב.

סמי אבו שחאדה: תודה אדוני היושב ראש ותודה על הדיון החשוב הזה.

סמי אבו שחאדה: אולי אחת הבעיות של מערכת החינוך בישראל היא שהחברה כולה צבא ואז כל מי שמנהל אותה חושב בטרמינולוגיה צבאית וגם המטרות שלה הן בעיקר לאפשר אנשים לצבא וזה מונע ממנה להתפתח.

סמי אבו שחאדה: זה אחד הדברים שמונעים ממנה להתפתח.

סמי אבו שחאדה: כמובן העניין של האוטונומיה עליו אנחנו מדברים היום, בעיניי הוא מאוד חשוב והיה צריך לקרות עוד לפני זמן רב.

סמי אבו שחאדה: באה הקורונה.

סמי אבו שחאדה: כולם מדווחים – גם ראשי הרשויות, גם מנהלי בתי הספר, גם הצוות החינוכי – על האתגרים החדשים שהיו שם וכולנו יודעים כמה לא למדו התלמידים בתקופה האחרונה.

סמי אבו שחאדה: בגלל הקשיחות של המערכת, בגלל תפיסה מסוימת שרק כך אפשר ואי אפשר אחרת ובשביל שינויים, צריך לעשות מיליון דברים שאי אפשר לעשות אותם בזמן סביר, המון תלמידים הפסידו.

סמי אבו שחאדה: כל המערכת הפסידה.

סמי אבו שחאדה: גם המדינה הפסידה, גם התלמידים הפסידו.

סמי אבו שחאדה: יש לנו כאן הזדמנות.

סמי אבו שחאדה: אני חושב שאת העניין של האוטונומיה צריך לעשות באופן קבוע כי יש המון הבדלים בתוך החברה.

סמי אבו שחאדה: מספר התלמידים, 2.4 מיליון תלמידים, חיים בסביבה שונה, באקלים שונה, במצב סוציו אקונומי שונה, מצב פוליטי שונה, תשתיות שונות.

סמי אבו שחאדה: מתן אוטונומיה למנהלי בתי הספר, עכשיו, בתקופה בה אנחנו נמצאים, זה קודם כל ימנע נזקים ולא נמשיך להתנהג כאילו לומדים מרחוק וכולם יודעים שאף אחד לא לומד או לפחות הרוב המוחץ של התלמידים לא לומד ואנחנו כבר מאבדים שנות לימוד דבר שהוא קטסטרופה בעיקר לחלקים המוחלשים בחברה, בעיקר לערבים, לחרדים, לפריפריה החברתית.

סמי אבו שחאדה: זה נותן לנו גם הזדמנות לפתוח איזשהו צוהר לאנשים לחשוב אחרת ואז ייתנו פתרונות בהתאם לצרכים.

סמי אבו שחאדה: אני חושב שצריך לקחת את הקורונה כהזדמנות, לפתוח אופק לרפורמה רצינית בחינוך בעתיד אבל לפחות לתקופה הזאת אין לנו את הלוקסוס לדחות.

סמי אבו שחאדה: יש לנו את הזכות ואת היכולת הזאת לקיים את הדיון בעניין, לקבל החלטות ולאפשר למנהלים, כל אחד לפי האזור בו הוא נמצא.

סמי אבו שחאדה: אני מסכים לגמרי עם המתווה שהיה בתחילת הדיון.

סמי אבו שחאדה: אני חושב שצריך לתת להם כאן גמישות, גם גמישות פדגוגית וגם תקציבית כדי שהם יוכלו לעשות עם זה משהו כי אחרת אפשר לומר להם שיש להם אוטונומיה אבל אין להם תקציב וכך אי אפשר לעבוד.

סמי אבו שחאדה: אני חושב שזו ההזדמנות ואם ננצל אותה אני חושב שכל מערכת החינוך תרוויח בעתיד.

סמי אבו שחאדה: תודה.

מאיר כהן: אני רוצה להשלים את הדברים שלך.

מאיר כהן: מילה אחת.

מאיר כהן: זאת הזדמנות פז.

מאיר כהן: אתה כל כך צודק.

מאיר כהן: אני מנסה לחשוב מה היה קורה אם במקום להתעקש בשנה כזו מאתגרת של קורונה, במקום להתעקש על כל בחינות הבגרות, על הלמידה הפרונטלית, על ההרצאות ועל אותם חומרים, היו מחליטים שלמשל השנה בכיתות י"א ו-י"ב, גם בכיתות ג', במקום לעשות את הלמידה הפרונטלית, לחשוב על עבודות חקר לכל הילדים.

מאיר כהן: במקום שאני אגש למבחן בגרות בהיסטוריה, אני אעשה עבודת חקר בהיסטוריה כי ממילא אני יושב בבית.

סמי אבו שחאדה: אני יכול להגיד לך שכולם היו מרוויחים.

סמי אבו שחאדה: אם היינו פותחים את הצוהר הזה למנהלים, כולם היו מרוויחים, גם התלמידים וגם המורים.

סמי אבו שחאדה: כולם

מאיר כהן: בסופו של דבר אני מזהה תפיסה בין שני הפכים.

מאיר כהן: מצד אחד כן מנהלים ומורים בשטח שרוצים אוטונומיה במובנים של יותר פדגוגיה לבין משרד החינוך שהוא די שמרני ומנסה, למרות כל הקשיים האלה, ללכת בדרך שלו.

מאיר כהן: מה יקרה אם במקום חמש בגרויות יהיו ארבע בגרויות?

מאיר כהן: זו הנחה גדולה אבל זה כל כך מיותר וכל כך לא מפרה את הילדים ומקשה על כל המערכת.

מאיר כהן: (היו"ר אריאל קלנר)

אריאל קלנר: תודה.

אריאל קלנר: חברת הכנסת אורלי פרומן.

אריאל קלנר: בבקשה.

אורלי פרומן: אין ספק ששנת הקורונה זו הזדמנות ובעצם הדיון שאנחנו מקיימים היום היה על מתן מסגרת למנהלים ותנו להם להיות גמישים אם הם יכולים ללמד במשך שבוע מלא, האם יש להם מקומות, חצי זום, יותר זום, פחות זום.

אורלי פרומן: זאת אומרת, תנו להם לנהל את המערכת שלהם, תנו להם רק את המסגרת עם המגבלות.

אורלי פרומן: זה מיד מוביל אותנו לדיון הרבה יותר רחב על מערכת החינוך ואני רוצה להזכיר לכולנו שהיא לא מקשה אחת.

אורלי פרומן: יש מספר מערכות חינוך בתוך מערכת החינוך הגדולה והיא מאוד מגוונת.

אורלי פרומן: מבחינתי משרד החינוך היה צריך להישאר הרגולטור, הוא עצמו צריך לעבור שינוי מבני, לתת סמכות ואחריות - אחריות בשטח קיימת וזו הבעיה, הבעיה היא הסמכויות – לרשויות המקומיות, לעשות כבר בשלבים הראשונים הבחנה בין רשויות איתנות וחזקות.

אורלי פרומן: כל המערכת המוניציפאלית היא חזקה ואיתנה, ושם לשחרר את הפיקוח.

אורלי פרומן: לא צריך 30-20 מפקחים על רשות שמנהל אגף החינוך בה הוא איש חינוך, מנהלי מחלקות החינוך הם אנשי חינוך והם יודעים לנהל מערכת חינוך.

אורלי פרומן: זה לעומת רשויות שצריך ללוות אותן יותר, לעשות אתן תוכנית חמש שנתית, להעמיד אותן על הרגליים ולאט לאט לשחרר גם את הסמכויות ולתת להן.

אורלי פרומן: מבחינתי זו איזושהי רפורמה מבנית רצינית במערכת החינוך שתוביל לגמישות פדגוגית ולגמישות תקציבית.

אורלי פרומן: אני מסכימה אתך כי כמנהלת בית ספר, הדבר הראשון שהיה חשוב לי היה לשלוט בתקציב בית הספר, לנווט בו ולתת עדיפויות שיבואו לידי ביטוי בתקציב על פי החזון, המטרות והיעדים שאני שמתי בבית הספר שלי.

מאיר כהן: תסתכלי על סילבוס של הכשרת מנהלי בתי ספר.

מאיר כהן: אין היבט כלכלי.

מאיר כהן: תבדקו את זה.

אורלי פרומן: נכון.

אורלי פרומן: המחנך הטוב הפך להיות המנהל אבל ניהול זה ניהול, זה ניהול, זה ניהול.

אורלי פרומן: גם למנהל בית הספר יש את כל ההיבטים של מנהל בכל חברה וארגון.

אורלי פרומן: היום המיקוד הוא שחררו למנהלים, תנו להם ושהם יגישו את התוכניות.

אורלי פרומן: אל תגישו אתם את התוכניות להם אלא תנו להם את המסגרת.

אורלי פרומן: אני חושבת שאנחנו צריכים וחייבים להוביל לדיון הרבה יותר רחב על מבנה מערכת החינוך.

אורלי פרומן: אני אומרת שוב, המערכת אינה מקשה אחת, היא מאוד מגוונת ואנחנו צריכים להתייחס למה שקורה בכל אחת מתתי המערכות.

אורלי פרומן: בסך הכול להחליט איך אנחנו רוצים שמערכת החינוך שלנו תיראה, איך אנחנו רוצים שהיא תתקדם, איך אנחנו נביא מחר אנשים טובים שירצו להצטרף למערכת החינוך, שיהיה כדאי להיות מורה ויראו בזה שליחות במערכת החינוך.

אורלי פרומן: זה אמור גם לגבי גננת, שלא נדבר על גיל הרך שזה סיפור כאוב וקשה לכשעצמו לא רק מגילי לידה עד שלוש אלא גם מגיל שלוש עד שש.

אורלי פרומן: אנחנו צריכים להחליט במה אנחנו ממקדים את הדיון, אם לוקחים את שנתה קורונה כהזדמנות ואולי היא תהיה הבסיס לדיון היותר רחב שנקיים אחר כך.

אריאל קלנר: תודה רבה.

אריאל קלנר: חברי הכנסת המציעים התייחסו.

אריאל קלנר: אני אנהג כפי שנוהג היושב ראש ואתן רשות דיבור קודם לחברי הכנסת ואחר כך לארגונים.

אריאל קלנר: חבר הכנסת גולן, ביקשת להתייחס.

יאיר גולן: אני רוצה לחזק את דבריה של אורלי ולומר דבר מאוד מאוד פשוט.

יאיר גולן: כל משבר הוא הזדמנות ואנחנו חייבים, כתוצאה מהמשבר הזה, קודם כל ובראש ובראשונה להגדיל את האוטונומיה של מנהלי בתי הספר.

יאיר גולן: המצב דהיום הוא מצב בלתי אפשרי שלא מאפשר להשתמש בתשתית הפיזית בצורה מושכלת כזו או אחרת וללמד בימי קורונה בצורה חכמה יותר או חכמה פחות.

יאיר גולן: אם נוסיף לזה אוטונומיה מוגברת לראשי הרשויות, אנחנו נראה שמערכת החינוך בכל רשות ורשות תופעל בימי קורונה בצורה מלאה יותר, אפקטיבית יותר, יעילה יותר וחסכונית יותר מאשר הנחיות ממשרד החינוך ועכשיו לכו תממשו אותן.

יאיר גולן: לכן מהבחינה הזאת זה דבר שהוא נדרש בצורה בלתי רגילה.

יאיר גולן: צריך להיזהר בתהליך האוטונומיה הזה שאנחנו לא הולכים רחוק מדי בהקשר של התכנים.

יאיר גולן: התכנים הבסיסיים של מקצועות חובה ביניהם, אני רוצה להדגיש שמה שהיום חסר מאוד במערכת החינוך, זה חינוך לדמוקרטיה, חינוך לערכים ליברליים וחינוך לערכים יהודים.

יאיר גולן: צריכים לוודא ששלושת הדברים האלה הם בתוך תוכנית הלימוד.

יאיר גולן: בכוונה אני לא מזכיר כאן אנגלית ומתמטיקה כי לדעתי זה מה שנקרא ברור מאליו ולא צריך לפרט בעניין הזה.

יאיר גולן: צריך לוודא שבצד האוטונומיה שצריכה לצאת לשטח, משרד החינוך מפעיל מערך בקרה רזה, שיטתי ואיכותי שיכול לבחון בצורה מסודרת האם צעדי הביזור אכן צלחו ולעשות את הכיול העדין כדי שהביזור יהיה מוצלח יתרה מכך.

יאיר גולן: אני הייתי לוקח את זה עוד יותר רחוק.

יאיר גולן: לא רק ביזור למנהלים אלא גם ביזור לחלק מהמורים.

יאיר גולן: בעיניי מורה שהוכיח את עצמו, מורה שיש לו ותק, חייב לזכות ביותר עצמאות.

יאיר גולן: מה המוטיבציה שלו אם הוא לא זוכה ליותר עצמאות?

יאיר גולן: אני בחיים לא הייתי מורה, לא במערכת החינוך, את החיילים לימדתי הרבה, אבל כל מי שעסק אי פעם בניהול מבין את הערך של ביזור, של עצמאות, של יוזמה מהשטח.

יאיר גולן: אנחנו צריכים לראות שמורה שמוכיח את עצמו, גם הוא יכול לקנות לעצמו הרבה יותר עצמאות ודרך זה להביא את עצמו לידי ביטוי, את היצירתיות שבו, את ההתלהבות שבו, את הרצון שבו לתת בצורה הרבה יותר רצינית וחזקה.

יאיר גולן: לכן, כל משבר הוא הזדמנות ואנחנו צריכים לוודא שאנחנו מנצלים את המשבר הזה לשיפור דרמטי בתוך מערכת החינוך.

אריאל קלנר: תודה רבה.

אריאל קלנר: משבר בתורה הוא המקום בו האישה יולדת.

אריאל קלנר: אני מתייחס למה שאמרת בהתחלה.

אריאל קלנר: המשבר, דווקא ממנו אפשר להצליח.

אריאל קלנר: זו הזדמנות לעשות שינויים שבשגרה לא כל כך לעשות.

אריאל קלנר: אני אפנה עכשיו לנציגי משרד החינוך שהם ב-זום.

אריאל קלנר: דסי בארי, מנהלת אגף חינוך על יסודי, בבקשה.

דסי בארי: שלום רב.

דסי בארי: אני רוצה להציע שגברת שוש נחום, מנהלת המינהל הפדגוגי, תקבל ראשונה את זכות הדיבור.

אריאל קלנר: בסדר.

אריאל קלנר: בבקשה.

שוש נחום: שלום לכולם.

שוש נחום: אני אומר כמה דברים כפתיח ואז אני ארצה להעביר את זכות הדיבור לדסי בארי וגם לדודי מזרחי ממינהל כלכלה ותקציבים.

שוש נחום: קודם כל, הנושא הזה כנושא מצוי על שולחן השר והמנכ"ל ואני חושבת שהם גם הצהירו על החשיבות של בחינה מערכתית של גמישות ניהולית.

שוש נחום: אכן אנחנו נמצאים בשנה מאוד מיוחדת ואני חושבת שמה שפורסם כרגע לגבי הימים של תרחיש מספר 2 מראה את זה.

שוש נחום: יש לנו כבר מהלכים של גמישות פדגוגית ניהולית.

שוש נחום: שוב, אני מדברת עכשיו על גמישות ניהולית פדגוגית, גמישות ניהולית תקציבית, גמישות ניהולית בכוח אדם וזה שונה מאשר אוטונומיה.

שוש נחום: בגמישות פדגוגית אני כבר שיכולה לומר שבארגון מערכת השעות ביסודי, כפי שכבר פורסם, אכן אנחנו הראינו שאנחנו הולכים לחלוקת שעות לאשכולות ולא מקצועות ובאמת זה מאפשר למנהלי בתי הספר היסודיים גמישות הרבה יותר גדולה לארגון הלמידה במערכת השעות.

מאיר כהן: את מוכנה לפרט מהי הגמישות בחלוקת שעות?

מאיר כהן: למה את מתכוונת?

שוש נחום: כן.

שוש נחום: ברגע שאתה אומר שלמנהל בית הספר יש באשכול שפה 15 שעות שעומדות לרשותו ויש לו רשימה של מקצועות אבל הוא יכול להתגמש ביכולת לתת אותן, בין אם זה במקבצים כאלה ואחרים, יש בזה גמישות.

שוש נחום: אני אומרת באופן כללי שהכיוון הוא ללכת על גמישות פדגוגית ניהולית.

שוש נחום: אנחנו גם רואים את זהב ראשית המהלך של תקציב ניהול עצמי, גם ביסודי, אבל בשנה שעברה התחלנו בניהול פדגוגי בחטיבות הביניים וזה מהלך אליו אנחנו הולכים גם במתווה הכלה והשתלבות.

שוש נחום: אנחנו מדברים על המרה.

שוש נחום: זאת אומרת, אני רוצה לומר שאכן אנחנו בכיוון.

שוש נחום: אני רוצה לחדד משהו.

שוש נחום: בעבר ניהלתי שני בתי ספר תיכוניים ובעבר הייתי גם ראש מינהל חינוך של עיר גדולה, של ראשון לציון.

שוש נחום: המשוואה של משרד חינוך, מטה מחוז, רשות מקומית/בעלות אם אלה חטיבות עליונות או לא, ובתי ספר, היא מערך מאוד מורכב שמחייב אינטראקציה של עבודה משותפת כאשר צריך לזכור שבמרכז נמצאים גם עובדים.

שוש נחום: העובדים הם המורים וגם עובדי רשויות וכולי.

שוש נחום: זה מערך שלם שאם אנחנו באמת מתכווננים ללכת לכיוון הגמשות וניהול גמיש, מחייב עבודה, עבודת מקרו של כל השותפים.

שוש נחום: זה מה שחשוב לי לומר בפתיח של הדברים.

שוש נחום: אני ארצה שדסי תרחיב וגם דודי מזרחי, ברשותכם.

שוש נחום: (היו"ר רם שפע)

רם שפע: בבקשה.

דסי בארי: שלום.

דסי בארי: אני רוצה לחזק את הדברים שאמרה שוש נחום.

דסי בארי: אני אחראית על החינוך העל יסודי ואני אתאר את המהלך שקורה בשנים האחרונות בחטיבות הביניים, בדגש על שלוש השנים האחרונות וביתר שאת זה עובד משנה לשנה.

דסי בארי: אנחנו נותנים גמישות כמעט מלאה לארגון הלימודים התלת שנתי.

דסי בארי: אם בעבר היינו שולחים מבתי הספר טבלאות מסודרות מה צריך ללמד בכיתה ז', מה בכיתה ח', מה בכיתה ט', זה כבר לא קיים יותר.

דסי בארי: יצרנו ליבה אחת מצומצמת ומחייבת שהיא הרבה יותר מצומצמת מאשר בעבר והיא מגדירה את אותה ליבת לימודים מחייבת.

דסי בארי: יש סל לא מבוטל שנשאר גמיש - אוטונומיה ניהולית.

דסי בארי: זה מופיע בכל הטבלאות שלנו - בו המנהל יכול לבחור האם הוא רוצה לחזק את אחד המקצועות הקיימים או בכלל לייצר מקצוע בית ספרי שמעניין את קהילת בית הספר שלו - יש בתי ספר שסביבה מעניינת אותם, יש בתי ספר שפילוסופיה מעניינת אותם, יש בתי ספר שרוצים להוסיף טכנולוגיה - או שהוא רוצה להוסיף למקצועות הליבה.

דסי בארי: הגמישות התלת שנתית להחלטת מנהל הולכת ומתחזקת.

דסי בארי: בשנים האחרונות גם תוכנית הלימודים עצמה התחלקה ל-70 אחוזים ליבה מחייבת בכל אחד מן המקצועות ו-30 אחוזים פרקי בחירה שהמנהל או המורה יכולים לבחור מתוכם מה הם הפרקים שהם רוצים ללמד.

דסי בארי: כפי שאמרה שוש, בחטיבת הביניים בשנה שעברה, יחד עם דודי מזרחי שנמצא אתנו כאן בוועדה, המשרד הצליח להכניס תקציב פדגוגי גמיש לחטיבת הביניים.

מאיר כהן: יש לכם מנהלים בוועדה?

מאיר כהן: יש לכם הורים בוועדה?

מאיר כהן: יש לכם תלמידים בוועדה?

מאיר כהן: או שמדובר בקבלת החלטות של שלושה חברים?

מאיר כהן: הוועדה שאת מציינת דנה בנושא כל כך חשוב, זה הנושא עכשיו.

דסי בארי: איזו ועדה?

דסי בארי: לא דיברתי על ועדה.

מאיר כהן: נדמה לי שאמרת ועדה.

מאיר כהן: סליחה.

מאיר כהן: יכול להיות שלא שמעתי.

מאיר כהן: האם בקבלת ההחלטות האוטונומיה עליה את מדברת יש גם אנשים מהשטח?

דסי בארי: תודה מאיר, זו שאלה מצוינת.

דסי בארי: כשאנחנו בחרנו להפוך את הטבלאות לטבלאות תלת שנתיות, זה נעשה אחרי מעגל מאוד גדול של שיח עם מנהלים כולל מפגש גדול של מנהלי חטיבות ביניים.

דסי בארי: אני כבר לא זוכרת את המספר המדויק אבל הגיעו לשם כמה מאות מנהלי חטיבות ביניים וביחד ניסינו לזהות מה הם הדברים המרכזיים שיכולים לגרום לחטיבת הביניים להיות יותר דינמית או לתת מענה יותר טוב, ומתוך זה עלה הצורך להגמיש את חלוקת השעות.

דסי בארי: לכן עברנו מטבלאות תלת שנתיות מדויקות שאמרו מה צריך ללמד בכל אחת מן השנים לטבלה פתוחה שיש בה רק עמודה אחת.

דסי בארי: היא רק אומרת מה צריך ללמד בסך הכול בשלוש שנים והמנהל מחליט מה הוא מלמד בכיתה ז', מה בכיתה ח' ומה בכיתה ט'.

דסי בארי: אמנם יש ארבעה מקצועות יסוד, או חמישה, שסימנו אותם ככאלה שיש מקום לשבץ אותם כל שנה, אבל גם זה בלי שאמרנו איך בדיוק וכמה.

דסי בארי: המנהל יכול להחליט שאם בעבר הוא היה מלמד שעתיים תנ"ך בכיתה ז', שעתיים בכיתה ח' ושעתיים בכיתה ט', היום הוא יכול להחליט הוא רוצה ללמד רק ארבע שעות בכיתה ח' ושעתיים בכיתה ט' או שש שעות בכיתה ט' וכדומה.

מאיר כהן: מידיעה ברורה, כי אני קרוב לחטיבות הביניים, אני חייב לומר לך שזה שינה את החיים בחטיבות הביניים.

מאיר כהן: אני לא מרבה להחמיא למערכת החינוך אבל עשיתם דבר טוב מאוד.

דסי בארי: תודה.

דסי בארי: אני שמחה.

מאיר כהן: תעלו גם לכיתות י', י"א ו-י"ב ותעשו את זה גם שם.

אורלי פרומן: תרדו לכיתות א' עד ו'.

דסי בארי: הדבר השני שציינתי, ושוש התחילה לציין את זה, אני רוצה לומר אותו כי בעיניי גם – אמנם הוא פעימה ראשונה - הוא בשורה גדולה לחטיבות הביניים וזה שניתן תקציב פדגוגי גמיש.

דסי בארי: הוא מגיע כתקציב שקלי, מה שבעבר מעולם לא היה בחטיבות הביניים וכאן המשרד עשה מהלך מאוד גדול.

דסי בארי: שנה שעברה הייתה, נדמה לי, שנת הפעימה הראשונה, אם אני זוכרת נכון.

דסי בארי: בסוף השנה שקדמה לה התחלנו והשנה שעברה הייתה שנת יישום מלאה ראשונה.

דסי בארי: בתי הספר קיבלו תקציב פדגוגי, כל בתי הספר בפריפריה, שהוא לא צבוע לדבר מסוים אלא הוא מיועד לקידום יעדיהם ומעבר לעובדה שהוא לא צבוע, הוא גם שקלי.

דסי בארי: כלומר, הוא מאפשר להם בגמישות לקחת סדרה של מענים חינוכיים כאלה ואחרים שהם לא רק שין-שינים ושעות תקן ולא רק הוראה אלא אבזור כזה או אחר או לרכוש תוכנית או להביא הרצאות וכן הלאה.

דסי בארי: בתי ספר עשו עם דברים האלה דברים נפלאים.

דסי בארי: תוסיפי לכך את סל ההכלה וההשתלבות שהוא סל שקלי גמיש שהגיע ביחד עם תוכנית ההכלה לתוך בתי הספר ומאפשר רכישה של מענים נוספים שהם לא רק שעות הוראה אלא הם עוד דברים ומנהל בית הספר מקבל פתאום מרחב, מה שמעולם לא היה בחטיבות הביניים.

דסי בארי: צריך לומר שחטיבת הביניים לאורך השנים הייתה מקום הרבה יותר קשוח מבחינת הגמישות הניהולית.

דסי בארי: נראה לי שהקריאה שהוועדה החשובה הזו קוראת עכשיו עומדת על רצון אמיתי וגם התחלה של מעשים מאוד חשובים שהמשרד עושה בכיוון הזה.

דסי בארי: מהבחינה הזו אני מרגישה שאנחנו ממש רואים עין בעין את הצורך ואני חושבת שכבר הקדמנו מענים לפנייה.

אורלי פרומן: כמה גמישות תהיה עכשיו?

אורלי פרומן: אנחנו מדברים על תקופת הקורונה, על תחילת שנת הלימודים וכמה גמישות תהיה למנהלים שונים להפעיל בהתאם למבנה שיש להם ולמקומות הנוספים?

אורלי פרומן: אולי פרונטלי ולאו דווקא ב-זום, כמובן תוך שמירה על המסגרת הזו של חצאי כיתות או מה שתתוו.

דסי בארי: אני חושבת שהמתווה שהשר הציג היה מתווה שמאוד ענה לפנייה שאת פונה.

דסי בארי: הוא נתן את קווי היסוד העקרוניים שצריך לעמוד בהם, קודם כל הבריאותיים, שזה כרגע מול עינינו, של כולנו, גם של הציבור ושל העולם כולו.

דסי בארי: אם כן, קודם כל הבריאותיים כפי שהוגדרו בין המשרד לבין משרד הבריאות.

דסי בארי: דבר שני, מעבר לעובדה שאנחנו רוצים שתלמיד יגיע יומיים בשבוע לבית הספר וכדומה, יש הרבה מאוד אפשרות – מי שקרא היטב את המתווה שהציגה שר וגם הגדיר זאת ממש כהגדרת משימה כפי שהוא רואה אותה - לגמישות לבתי הספר השונים לבנות על פי מאפייני המבנה שלהם ועל פי המאפיינים הפדגוגיים שלהם.

דסי בארי: אפשר לראות שאפילו המתווים עצמם נתנו מענים מעט שונים בין הצורך של החינוך המיוחד לבין הצרכים של נוער בסיכון וכדומה.

דסי בארי: נדמה לי שהקריאה שלך, כבר ממה שפורסם, אני בטוחה שגם מכל דבר נוסף שיפורסם, מקבלת מענה ויד מושטת.

דסי בארי: בהחלט בתי ספר שונים, עם תנאים שונים, עם אוכלוסיות שונות.

אורלי פרומן: שמעתי את השר ומה שנשמע זה יומיים למידה בבית הספר.

אורלי פרומן: אתם צריכים לחזק את הגמישות הזאת שאתם נותנים.

אורלי פרומן: רשויות מקומיות צריכות לפרסם מה הולך לקרות ספציפית, כל אחת ברשות שלה.

אורלי פרומן: השר דיבר על יומיים ושלושה.

אורלי פרומן: אגב, רציתי לשאול האם באותה הזדמנות הורדנו גם את היום השישי ממערכת הלימודים כי כל הזמן דובר על יומיים ושלושה בכל המסגרות.

אורלי פרומן: האם ניתן כבר לפרסם להורים במקומות שיודעים שכן אפשר תפעולית בהתאם להגדרות שלכם לנהוג אחרת?

דסי בארי: לא הבנתי מה את שואלת, מעבר למה שכבר עניתי.

אורלי פרומן: אני לא שואלת.

דסי בארי: אני מבינה שאת אומרת שהמסר לא חד.

אורלי פרומן: כן.

אורלי פרומן: שהמסר יאמר שנוצרות הרבה מאוד בעיות, אין מספיק מחשבים בבית, הרבה ילדים בבית, ואתם שומעים על כך כמוני, לצד התוכנית של מחשוב ומחשבים לילדים שגם היא מתמהמהת.

אורלי פרומן: אני אומרת שהמסר הוא לא חד ואם זה דיפרנציאלי וכל רשות ובתי ספר יוכלו בהתאם למסגרת שלכם לנהוג בהתאם לתנאים שיש להם – כדאי שזה יצא החוצה.

אורלי פרומן: פשוט למזער סימני שאלה ועמימות, ככל שאנחנו מתקרבים לפתיחת השנה.

מאיר כהן: הרשויות המקומיות עדיין לא נערכות.

מאיר כהן: אני יודע שחלק עובדות על זה במלוא המרץ אבל עדיין, בגלל האוטונומיה הזאת שנתנו לרשויות, לא סגרו את המתווה ל-1 בספטמבר.

מאיר כהן: יש מקומות שכבר בוודאות יודעים שבכיתות ה'-ו' ילמדו שלושה וארבעה ימים אבל יש מקומות שיסתפקו ביומיים כי אין להם מרחבי עבודה.

מאיר כהן: יש להם בתי ספר ישנים וקטנים ועדיין אין בהם סיבים אופטיים.

מאיר כהן: יש המון צרות עם זה.

אריאל קלנר: דווקא לרשות מקומית יש את הגמישות ובנוסף לכך היא גם מכירה מבני ציבור אחרים והיא יודעת לתמרן בין המשאבים השונים שברשולתה.

מאיר כהן: כן.

מאיר כהן: אם יש למידה מרחוק, צריך להכשיר את המבנים האלה לקראת למידה מרחוק.

מאיר כהן: זה סד של זמן.

מאיר כהן: זה לא פשוט.

אורלי פרומן: דסי, מה התוכנית לגבי נוער בסיכון?

אורלי פרומן: תוכנית היל"ה וכל התוכניות האחרות.

אורלי פרומן: שמענו על תקצוב שלא קיים.

דסי בארי: יושב כאן דודי מזרחי ואני מציעה שהוא יתייחס לכך.

רם שפע: דסי, תודה רבה, גם על המענה לשאלות On going.

רם שפע: נעבור לדודי מזרחי.

רם שפע: דודי מזרחי, בבקשה תשלים את התמונה התקציבית.

דודי מזרחי: קודם כל, כפי שציינה שוש וגם דסי אחריה, זה נמצא בליבת המדיניות של שר החינוך לחזק את האוטונומיה בדרגי השטח.

דודי מזרחי: דסי סקרה את זה ממש בקצרה אבל בשנים האחרונות המשרד הוסיף מיליארדי שקלים שכולם יועדו באופן גמיש לשטח.

דודי מזרחי: יושמה בהצלחה החלטת ממשלה לניהול עצמי בחינוך היסודי, תוספת של משאבים בעלות של 170 מיליון שקלים.

דודי מזרחי: הכנו תוכנית לתקצוב דיפרנציאלי בחינוך היסודי ובחטיבות הביניים, תוספת של כמיליארד שקלים דיפרנציאלי לשיקול דעת של מנהל בית הספר בשעות הוראה גמישות ובלי הנחיות קשיחות של המשרד.

דודי מזרחי: היו על זה רבה דיונים בוועדת החינוך כאן.

דודי מזרחי: דסי ציינה שיש לנו פיילוט של ניהול עצמי בחטיבות ביניים במחוז דרום ובמחוז צפון עם תקציב גמיש למנהלים.

דודי מזרחי: תקציב גמיש של 105 מיליון שקלים להכלה והשתלבות.

דודי מזרחי: שורה ארוכה של גמישות ואוטונומיה לרשתות חינוך בחטיבה העליונה.

דודי מזרחי: זאת אומרת, המשרד עשה שורה ארוכה של מהלכים, ואגב, חלקן גובו בהחלטות ממשלה וחלקן בהחלטות מדיניות שגם גובו במשאבים.

דודי מזרחי: לפעמים אני מרגיש שאנחנו מנהלים את הדיונים האלה בלי הנתונים יהיו על השולחן.

דודי מזרחי: צריך לומר שנעשו הרבה דברים.

דודי מזרחי: צריך לעשות עוד, זו גם העמדה של שר החינוך ובכוונתנו להמשיך ולפתח את הנושא הזה.

דודי מזרחי: יחד עם זאת, צריך לומר כאן באחריות, וזה נאמר כאן על ידי אחד מחברי הכנסת, צריך לעשות את זה באופן מדוד ואחראי משום שהאמירה בואו נמיר שעות לתקציב שקלי, מה שעומד מאחוריה, אם לא עושים את זה באחריות, זאת פגיעה במורים ואת זה אנחנו לא רוצים לעשות.

דודי מזרחי: צריך לעשות את זה באופן אחראי, מדוד ומושכל וכך בכוונתנו לעשות.

דודי מזרחי: לגבי המתווה עצמו.

רם שפע: רגע.

רם שפע: אני לגמרי מבין את הדברים שלך ויש לי חשש כבד מזה אבל בכל זאת תסביר באיזו מידה המורים עלולים להיפגע.

דודי מזרחי: אני אתן סתם דוגמה.

דודי מזרחי: אם לבית ספר מסוים יש 100 שעות הוראה ואני עכשיו אומר שאין בעיה – ניקח דוגמה קיצונית - אני מאפשר להמיר עד 50 אחוזים משעות התקציב השקלי, המשמעות היא - - -

מאיר כהן: אבל זה לא יקרה.

אריאל קלנר: מדברים על שעות תוספתיות.

דודי מזרחי: אין ויכוח שצריך לייצר גמישות אבל אני אומר שצריך לעשות את זה באופן מדוד ומושכל.

מאיר כהן: אתה אומר שקודם משרתם של המורים ואחר כך, במה שיישאר, יהיה אפשר לעשות גמישות.

מאיר כהן: זה נכון.

דודי מזרחי: להערכתי לכך התכוון חבר הכנסת מאיר כהן בדבריו קודם.

דודי מזרחי: לגבי המתווה עצמו.

דודי מזרחי: המתווה שהמשרד פרסם, ואני מתייחס בין היתר לשלושת הקולות קוראים גם בנושא התקשוב שעלה כאן קודם - ואם תרצו, אני אתייחס אליו – והפקת אמצעי קצה, גם בנוגע להעסקת עוזרי חינוך בתקציבי העשרה והצטיידות וגם קול קורא שנוגע למיגון והיגיינה.

דודי מזרחי: אלה תקציבים אדירים בסכום של מיליארדי שקלים לטובת מערכת החינוך.

דודי מזרחי: הקו שמחבר את כולם ועובר כחוט השני, זו גמישות ואוטונומיה, גם לרשות המקומית וגם למנהלי בתי הספר.

דודי מזרחי: בנושא התקשוב למשל, המשרד נתן את הדגם האידיאלי מבחינתו אבל אפשר לכל רשות לייצר מודל אחר.

דודי מזרחי: בנושא עוזרי חינוך והעשרה, המשרד נתן את הדגם שלו אבל אמר שהוא סומך על מנהלי בתי הספר ועל רשות ואם הם רוצים להשתמש בדגם אחר, הם רשאים לעשות כן.

דודי מזרחי: המשרד מקבל תוספת של שעות הוראה ביסודי, בכיתות ג' ו-ד', שם נדרש הפיצול בהתאם להנחיית משרד הבריאות, אנחנו רוצים שהם ילמדו פיזית בכיתות, ולכן תוספת שעות ההוראה על די מורים עובדי מדינה בחינוך הרשמי ועובדים של הבעלויות בחינוך המוכר שאינו רשמי, גם כאן נתנו גמישות מאוד גדולה.

דודי מזרחי: מדובר על מיליארדי שקלים ומה שעובר לאורך כל המתווה, זו גמישות של המנהל.

דודי מזרחי: כל מנהל "יבחר" את מערכת השעות בהתאם לצרכים שלו, בהתאם לשיקול דעתו.

דודי מזרחי: אנחנו סומכים על המנהלים, אנחנו כמובן נלווה את זה בבקרה ובפיקוח, אבל מה שעובר כאן לאורך כל הקולות קוראים זה הנושא של הגמישות.

דודי מזרחי: גם בנוגע למיגון וההיגיינה.

דודי מזרחי: הדבר היחידי בקול קורא – ההשקעה ברשויות היא השקעה של מאות מיליוני שקלים – שהגדרנו כקשיח, אלה הנחיות שהיו קשיחות מבחינת משרד הבריאות לסוגים שונים של הצטיידות בבתי הספר.

דודי מזרחי: מעבר לזה, נתנו לרשות המקומית שיקול דעת.

דודי מזרחי: אמרנו שאנחנו נבדוק דוחות ביצוע, אנחנו הולכים לוודא שבכסף נעשה שימוש ראוי ולמטרה הזאת, אבל כן יש גמישות.

דודי מזרחי: אני לא יכול שלא לומר בדיון, ולפעמים אני מרגיש שאנחנו אומרים דברים בלי שאנחנו מספיק מסתכלים על הנתונים.

דודי מזרחי: חבר הכנסת קלנר דיבר בהתחלה על כך שהתקציב גדל אבל ההישגים לא עלו.

דודי מזרחי: קודם כל, סתם מבחינה עובדתית, אם תסתכלו על מבחני הבגרות בעשור האחרון, רואים עלייה קבועה והדרגתית סופר משמעותית ביחס לעשור הקודם, גם באיכות התעודה, יותר מתמטיקה, יותר מדעים וכולי.

סמי אבו שחאדה: בכמה?

סמי אבו שחאדה: מה המספרים?

אריאל קלנר: נשמח לשמוע את המספרים וגם לגבי מבחני המיצב.

סמי אבו שחאדה: מה הייתה העלייה המדהימה בבגרויות בעשור האחרון?

סמי אבו שחאדה: תסביר לנו כדי שנדע.

דודי מזרחי: אני אשמח שנייחד דיון רק לנושא הזה.

דודי מזרחי: התקיים דיון בוועדת החינוך לפני כשנה.

דודי מזרחי: אין לי כרגע מולי את הנתונים אבל גם במגזר הערבי יש עלייה עצומה, גם במגזר העברי.

דודי מזרחי: יש לנו בעיה, וזה נכון, המשרד לא מטאטא את זה תחת לפני השטח, כשאנחנו מסתכלים על המבחנים הבין-לאומיים, יש לנו אתגר גדול.

אריאל קלנר: אלה המדדים החשובים.

דודי מזרחי: במגזר הערבי, בעיקר במבחן פיזה, גם במגזר היהודי אבל בעיקר במגזר הערבי - - -

סמי אבו שחאדה: לא במבחן פיזה.

סמי אבו שחאדה: הערבים לא עוברים את הבחינה בערבית.

דודי מזרחי: אי אפשר להגיד שאין שיפור.

דודי מזרחי: לבוא ולומר שאין שיפור בהישגים, זה פשוט לא מדויק.

דודי מזרחי: שווה שיתקיים דיון ממוקד על הנושא והמשרד כמובן יברך על כך.

רם שפע: אני רוצה להתייחס לומר – יש לי כאן נתונים – שאכן יש עלייה וזה חשוב ומבורך.

רם שפע: צריך לומר שזה דיון מאוד מורכב לשאול איך מתבצעת העלייה הזאת.

רם שפע: הרי יש כל מיני כלים לייצר עלייה במדדים ובכל אופן נראה לי שאין טעם להיכנס לזה עכשיו.

רם שפע: נראה לי שברור לכולנו שיש הסכמה על כך שבחלק מהפרמטרים – לא בכולם אבל בחלקם – אוטונומיה, או גמישות ניהולית בחלק מהפרמטרים, ואני לא חושב שבכולם, יכולה לשפר הישגים.

רם שפע: לא הייתי נכנס לשאלה עד כמה יש עלייה או אין עלייה כי אפשר להתווכח שעות על איך מייצרים אותה.

דודי מזרחי: אם תרצו, אנחנו נשמח לקיים על כך דיון.

דודי מזרחי: בכל אופן, לגופו של עניין, אמרתי בהתחלה וגם שוש התייחסה לזה, זו המדיניות של השר, להעצים את האוטונומיה וצריך לראות איך אנחנו עושים את זה באופן מושכל ואחראי.

מאיר כהן: מה עם היל"ה?

מאיר כהן: תגיד מילה אחת על היל"ה.

מאיר כהן: בפתח קווה סוגרים בית ספר שלם.

מאיר כהן: ילדים בסיכון.

מאיר כהן: מה קורה עם היל"ה?

מאיר כהן: מה אתם מתכננים?

מאיר כהן: היל"ה, קרב.

דודי מזרחי: אנחנו בדיונים מרתוניים.

מאיר כהן: ה-1 בספטמבר מתקרב.

מאיר כהן: איזה דיונים?

מאיר כהן: בחייך.

מאיר כהן: אין מורים והודיעו לתלמידים שלא יהיה להם בית ספר.

דודי מזרחי: הבעיה המרכזית שלנו – ואני משקף את זה כרגע כעובד ציבור – היות ואין תקציב מדינה מאושר לשנת 2020.

מאיר כהן: כן, אבל ידעתם לבוא ולבקש 4.2 מיליארד שקלים ו-1.75.

מאיר כהן: אז אל תדחו לחוליות החלשות האלה.

מאיר כהן: תכניסו לתוך זה גם את היל"ה וגם את קרב.

מאיר כהן: חבל.

דודי מזרחי: אנחנו ביקשנו לעשות את זה.

אורלי פרומן: מה שקורה כרגע זה שהמלחמות הפוליטיות על התקציב פוגשות את פתיחת שנת הלימודים ופוגעת בכל כך הרבה תלמידים, במורים ובאנשי חינוך.

אורלי פרומן: יודעים לבוא לממשלה – אני אומרת לך כי אתה כרגע אתנו – ובהחלטת ממשלה יעבירו איקס מיליוני שקלים שחסרים לפתיחת התוכניות האלו ואת מלחמות התקציב ימשיכו.

אורלי פרומן: פתיחת שנת הלימודים היא ב-1 בספטמבר ומה שלא מתחיל עכשיו, לא יצטרף אחר כך.

דודי מזרחי: שר החינוך וכל הנהלת המשרד כמובן, אנחנו נלחמים על הנושא הזה.

דודי מזרחי: יש כאן בעיה אמיתית כי לא חסרים כמה מיליוני שקלים כי אחרת זה היה נפתר.

דודי מזרחי: חסרים כארבעה מיליארד שקלים לתקציב החינוך.

אורלי פרומן: הילדים הרי לא יהיו ברחוב.

אורלי פרומן: מה יעשו כל הילדים האלה שהם בתוכנית היל"ה?

אורלי פרומן: הם יהיו מחר ברחוב?

אורלי פרומן: מי יטפל בהם?

אורלי פרומן: המשטרה?

מאיר כהן: מדובר ב-7,000 ילדים.

מאיר כהן: אמרנו את זה לשר.

דודי מזרחי: השר נלחם על זה ואני מקווה שנצליח.

מאיר כהן: כאשר משרד מסוים רוצה לצעוק גוועלד, מה הוא עושה?

מאיר כהן: הוא הולך לחלשים ופוגע בהם.

מאיר כהן: חבל שמשרד החינוך הולך לתוך התהום הזאת.

דודי מזרחי: זה לא כך.

מאיר כהן: אסור לפגוע בהיל"ה.

עוזי דיין: הוא נלחם על ארבעה מיליארד השקלים.

מאיר כהן: לא נכון.

עוזי דיין: אם הוא יוותר על זה, הוא לא יקבל.

מאיר כהן: חברים, הוא נלחם על הארבעה מיליארד שקלים ואנחנו כולנו תומכים בו, אופוזיציה וקואליציה, ולא עושים עם זה בעיות, אבל אי אפשר להזניח 7,000 ילדים שנמצאים בסיכון.

מאיר כהן: אי אפשר להזניח אלפי מורים ב-קרב שאין להם עבודה.

עוזי דיין: בסדר, אבל אם תמצמץ על זה, כל שאר הכסף הלך.

מאיר כהן: שר החינוך ומשרד החינוך, זאת לא שאלה של מצמוץ.

מאיר כהן: הם צריכים להביא ולומר את זה אנחנו דורשים ולא לעשות העדפות.

מאיר כהן: מה זה לעשות העדפות?

מאיר כהן: אתה מוריד למדרון אחורי ילדים בסיכון?

מאיר כהן: אתה ואמר שהם פחות חשובים ממחשבים בכיתות?

עוזי דיין: להיפך.

עוזי דיין: אתה עושה העדפות.

מאיר כהן: לא נכון.

מאיר כהן: אני אומר שים את זה בתוך חבילה אחת.

מאיר כהן: אל תשימו אותם בצד.

מאיר כהן: כל המלחמות שאנחנו שומעים, יוצא ברור מאליו שבעצם היל"ה זה רק אם יהיה תקציב.

מאיר כהן: למה?

מאיר כהן: בוא תגיד שרק אם יהיה תקציב יפתחו את שנת הלימודים.

עוזי דיין: יש 21 פריטים, אם יהיה תקציב.

יאיר גולן: לא הגיוני שלוקחים את המרכיב הכי חלש בחברה ואת כל המשחק התקציבי עושים על גבו.

מאיר כהן: בדיוק.

יאיר גולן: זה דבר שהוא בלתי מתקבל על הדעת.

עוזי דיין: לא בסדר, אבל כשאתה נלחם על דבר גדול, אם אתה מתחיל לפרוט אותו לפרטים.

עוזי דיין: אני מסכים לגמרי עם מה שאתם אומרים אם בסופו של דבר זה לא יקרה.

עוזי דיין: אם עכשיו אנחנו נגיד שזה בכל מקרה והשאר לא, אז על חשבון מי זה יהיה?

מאיר כהן: לא אמרנו השאר לא.

יאיר גולן: אני אגיד לך בדיוק על חשבון מי זה יהיה.

יאיר גולן: יש המון דברים, כולל כוונות העסקה גרנדיוזיות, שאין להן מקום, שהדרך הנכונה הייתה בכלל ללכת לרשויות ולהגיד איך אתן מפעילות את המערכת שלכן יותר נכון בלי להגדיל את כוח האדם באופן ניכר, כוח אדם בלתי מקצועי שלא באמת מסוגל ללמד.

יאיר גולן: זה דבר מופרך לחלוטין שאפשר לאסוף מורים מהרחוב ולהכניס אותם לתוך המערכת בלי שום פיקוח ובלי שום בקרה.

עוזי דיין: לא מהרחוב.

יאיר גולן: הייתה צריכה להיות כאן התמקדות מוחלטת דווקא בתוכניות הקיימות, דווקא בכוח האדם המקצועי שכן קיים.

יאיר גולן: צריך למצות את כוח האדם הזה עד תום ולראות שאלה הדברים הראשונים שמתוקצבים ולעשות את שגרת הלימוד הכי קרובה לשגרה שהכרנו מהעבר, עוד לפני ימי הקורונה, ולא לשגות כאן בכל מיני אשליות שניתן עכשיו להפעיל את המערכת לפי איזה שהם כללים שהתרגום האמיתי שלהם הוא או שהמערכת לא תעבוד או היא תעבוד באופן שאנחנו נצטער עליו בראייה ארוכת טווח.

אריאל קלנר: אתה בעצמך אמרת בהתחלה שיש לנו כאן הזדמנות.

דודי מזרחי: הדיון כאן מדבר על הרשויות.

דודי מזרחי: המתווה נותן משאבים מאוד גדולים.

רם שפע: רגע, דודי, לא שומעים אותך.

אריאל קלנר: אפילו חלק מהכיתות בכלל במקומות מרוחקים.

רם שפע: זה כבר משהו אחר.

רם שפע: אני התלבטתי הבוקר אם להתייחס לתוכנית היל"ה, קרב, שלבים וכל התוכניות שנסגרות.

רם שפע: אני חייב לומר לכם בכנות שלא יכול להיות שזה יתפתח לדיון בין קואליציה לאופוזיציה.

רם שפע: אני גם כחבר הקואליציה לא יכול להכיל את זה.

רם שפע: לא יכול להכיל את העובדה ובלילה לישון בשקט כשאנחנו יודעים שמערכת החינוך כרגע עתידה להיפתח ב-1 בספטמבר בלי שיש פתרון לאלפי בני נוער שהם אותם בני נוער בסיכון.

עוזי דיין: יש לזה הסכמה של כולם.

עוזי דיין: אל תתחיל אתה עכשיו לעשות קואליציה ואופוזיציה.

רם שפע: זה מה שאני אומר.

רם שפע: בוא נסכים שזאת מציאות שאי אפשר לקבל אותה.

רם שפע: אני יודע ששר החינוך עושה כל מה שהוא יכול כדי לפתור את זה אבל עדיין לא יכול להיות שאנחנו נמשיך לחיות בידיעה שמערכת החינוך תיפתח ב-1 בספטמבר בלי שיש פתרון להיל"ה, בלי שיש פתרון ל-קרב, לשלבים, לצהרונים שאתמול ראינו שזה דבר דרמטי שרק יגדיל עוד יותר את הפערים.

רם שפע: לכן אני חושב שבתוך הקופסה ובתוך הכסף שאושר עכשיו היה צריך להצליח למצוא פתרון עם האוצר כדי לממן את דברים הקריטיים והמשרד יגדיר מה הכי קריטי.

רם שפע: כרגע מה שכנראה יאושר בכנסת, זה תקציב שהוא אך ורק להצטיידות כוח אדם בקורונה, עזרים ותשתיות.

רם שפע: אני חושב שבנוסף לדבר הזה, המשרד היה צריך לבחור את השניים-שלושה דברים שבעיניו הם הכי קריטיים - ואני סומך עליו שהוא יעשה את זה – כדי להגיד שבלי תוכנית היל"ה, אני לא פותח את שנת הלימודים.

רם שפע: בעיניי זו האמירה שהייתה צריכה להיאמר.

אריאל קלנר: הדיון הוא מאוד ראוי.

רם שפע: לא תכננתי אבל זה התפתח ואני לא יכול שלא להתערב.

אריאל קלנר: גם אני מסכים בנושא של היל"ה אבל בואו נתמקד בדיון הזה שיזמנו אותו.

רם שפע: אתה אפשרת לדיון הזה לזוז ואני הצטרפתי.

אריאל קלנר: אתה היושב ראש.

אריאל קלנר: אני בסך הכול יזמתי דיון.

רם שפע: אני יושב ראש גמיש.

אריאל קלנר: האמירה נאמרה והיא חשובה מאוד.

רם שפע: אנחנו גם נדון בזה מחר מול משרד החינוך.

אורלי פרומן: הקריאה הזאת חייבת להיאמר בכל דיון.

אורלי פרומן: תקציב המשכי אף פעם לא פגע בפתיחת שנת הלימודים.

אורלי פרומן: לקחת דווקא את האוכלוסיות המוחלשות ולפגוע בהן, זה כדי לזעזע את כולנו ועובדה, זה חוצה כנסת.

סמי אבו שחאדה: אני לגמרי מסכים עם הטיעון אבל כך נפספס את שני הדיונים.

סמי אבו שחאדה: הנושא מאוד חשוב.

אורלי פרומן: תאמינו לי, זה הרבה יותר דחוף מהאוטונומיה.

סמי אבו שחאדה: אבל זה לא הזמן.

אריאל קלנר: זה לא הדיון הזה.

רם שפע: תנו לאורלי לסיים את המשפט ואנחנו ממשיכים בדיון.

אורלי פרומן: לדעתי זה הזמן בכל דיון כיוון ששעון החול לקראת ה-1 בספטמבר הולך ואוזל.

אורלי פרומן: תקציב המשכי אף פעם לא פגע בפתיחת שנת לימודים ותקציב קורונה הוא כדי לתת למערכת את כל מה שהיא צריכה כדי לתפעל אותה בזמן קורונה.

אורלי פרומן: לכן צריך היה לעשות הפרדה ולא לקחת את האוכלוסיות המוחלשות ולהחזיק אותן כבנות ערובה כאשר לכאורה אין תקציב.

עוזי דיין: לא את קרב ולא את תנועות הנוער.

עוזי דיין: יש לי רשימה ארוכה.

רם שפע: דודי, משפט לסיום.

רם שפע: יש לי כאן רשימה של עוד הרבה נציגים שאנחנו רוצים לדבר ועוד לא הספיקו.

רם שפע: ממש משפט

דודי מזרחי: משפט אחד.

דודי מזרחי: שימו לב שהנושא הזה של אוטונומיה הוא חרב פיפיות.

דודי מזרחי: מצד אחד הצגנו כאן את תקציב הגמיש לרשויות ובאותה נשימה נשמעת ביקורת על כך שאנחנו מזרימים משאבים מאוד גדולים לרשויות להעסקת עוזרי חינוך ונשמעה תהייה האם הרשויות יצליחו למצוא כוח אדם מוכשר וראוי שיוכל להיכנס ולסייע ולתגבר.

דודי מזרחי: יש כאן דילמה אבל אנחנו כן מאמינים ביכולות של הרשויות המקומיות ושלנו ביחד להוביל את המערכת.

סמי אבו שחאדה: דווקא בזה אין דילמה כי אנחנו כבר אמרנו לפחות עשר פעמים בוועדה הזאת שיש כוח אדם שעבר הכשרה במוסדות של מדינת ישראל, 12,000 עובדי הוראה ערבים שיושבים בבתים.

סמי אבו שחאדה: אמרנו את זה מיליון פעמים וצריך להפנים את זה בתוך המערכת.

סמי אבו שחאדה: לא צריך להמציא.

סמי אבו שחאדה: יש אנשים בתוך המערכת, עוד לפני אלה שיושבים בבתים, כוח אדם גדול.

סמי אבו שחאדה: היו כל מיני הצעות ופתרונות להעלות משרות וכולי.

סמי אבו שחאדה: בנוסף למה שיש בתוך המערכת, יש עוד 12,000 אנשים שעברו הכשרות והם יושבים בבית.

סמי אבו שחאדה: אי אפשר להמשיך להגיד לנו שיש בעיית כוח אדם.

סמי אבו שחאדה: אי אפשר.

רם שפע: תודה רבה.

רם שפע: אני מבין שרן ארז אתנו ב-זום ונראה לי שההתייחסות שלו לנושא הזה משמעותית וחשובה.

רם שפע: הוא עדיין כאן?

רם שפע: בודקים.

רם שפע: אם לא, נעבור למישהו אחר וננסה לחזור אליו לאחר מכן.

רם שפע: אני רוצה לתת את רשות הדיבור לשתי נציגות שהגיעו לכאן, לעורכת הדין אביטל בן שלמה.

רם שפע: שלום.

רם שפע: אחרי נשמע את אסנת ספורטה.

רם שפע: תציגי את עצמך לפרוטוקול.

אביטל בן שלמה: אני עורכת דין ואני חוקרת מדיניות חינוך בפורום קוהלת.

אביטל בן שלמה: אני כאן גם כנציגת הקואליציה לאוטונומיה בחינוך כאשר פורום קוהלת הוא אחד הארגונים בקואליציה.

אביטל בן שלמה: בנוסף חברים בקואליציה ארגונים שעוסקים בחינוך, ארגונים שפועלים לקידום שינויים במדיניות החינוך וכל אותם ארגונים מאמינים בחשיבות הראשונה במעלה של גמישות ניהולית, אוטונומיה לבתי הספר, כדי להוביל לשיפור אמיתי במערכת החינוך בישראל.

אביטל בן שלמה: היכן אנחנו עומדים.

אביטל בן שלמה: קודם כל, אני מרגישה שאנחנו נמצאים באחרית הימים.

אביטל בן שלמה: הייתי כאן בחדר החשוב הזה לפני שנה, שנתיים וארבע שנים.

אביטל בן שלמה: הייתה הסכמה על חשיבות ביזור סמכויות, גמישות ניהולית, אבל זה היה אחרי המון אבל ועוד פעם אבל, שזה מסוכן ובסוף בסוף היכן שאפשר, אולי קצת נשחרר.

אביטל בן שלמה: זה לא המצב היום וזה פשוט נפלא לראות את זה.

אביטל בן שלמה: נפגשנו ושוחחנו ב-זום עם כמה מחברי הכנסת החברים כאן בוועדה ויש כאן חברי כנסת נהדרים שגם מבינים בחינוך וגם מבינים מה מערכת החינוך צריכה וגם יש מוטיבציה גבוהה כדי להוביל לשינויים האלה.

אביטל בן שלמה: אנחנו כאן לרשותכם.

אביטל בן שלמה: אנחנו כבר קרוב לשבע שנים חוקרים את התחום הזה, גם את ההיסטוריה של המערכת כאן בארץ וגם בראייה בין-לאומית, ויש לנו סל רחב מאוד של המלצות מעשיות איך להוביל לשינוי.

אביטל בן שלמה: גם המתווה הזה שצורף לחומרי הרקע של הדיון, ואני רוצה להציג כאן בפניכם, נועד כדי להסביר איך גורמים לשינוי לקרות בפועל.

אביטל בן שלמה: שוב, שמענו כאן בשבועות האחרונים, כאן, בחדר הזה, את המילה אוטונומיה ניהולית, גמישות ניהולית, ושמענו שוב ושוב ושוב וזה נהדר לראות שבאמת יש הבנה כמה זה עניין קריטי כדי לאפשר למערכת לפעול ומיוחד בתקופה כזאת.

אביטל בן שלמה: שמענו היה דיון בהשתתפות ארגון מפרץ שעשו פרויקט מופלא והראו איך זה ייראה בפועל, איך זה יכול להיראות בפועל כשמביאים למורים ולמנהלים את הכוח להפעיל שיקול דעת, להביא דברים חדשים למערכת, דברים חדשים לתלמידים, להתנהל לפי הצרכים של התלמידים ולפי המשאבים והיכולות של בתי הספר.

אביטל בן שלמה: זאת אומרת, אנחנו לא באים לדבר על למה האוטונומיה חשובה ולא מה אפשר לעשות אתה אלא להציג אילו צעדים צריך לנקוט בפועל כדי לגרום לזה לקרות.

אביטל בן שלמה: כאן אנחנו גם פונים אליכם, לוועדה, כי כדי שהשינוי יקרה, צריך גם לדבר במושגים מופשטים ולשים את היעדים המופשטים מול העיניים וגם לדרוש ולשים על השולחן את הדרישות הקונקרטיות ולבקש מענה לגבי מה שקורה כאן ושם ולעקוב, כמו שאמר חבר הכנסת אריאל קלנר בתחילת הדיון.

אביטל בן שלמה: אני באמת חושבת שזה צריך להיות מעקב שיטתי היכן השינויים נמצאים וכמה מהדברים כבר נעשו.

אביטל בן שלמה: עוד דבר בפתח הדברים.

אביטל בן שלמה: למרות שיש כאן הסכמה מאוד רחבה, כן עלו כאן בין לבין כמה הסתייגויות ואלה הסתייגויות חשובות שאני לא מזלזלת בהן וכמובן שיש גם מקום לזהירות וצריך להבין היכן לחשוב פעמיים ולנקוט בצעדים הדרגתיים, היכן לשים גבולות ומסגרת.

אביטל בן שלמה: אבל חלק מהביקורת היא לא נכונה.

אביטל בן שלמה: דווקא לא מה שעלה כאן אלא מסמך שראיתי ממש לפני תחילת הדיון שצורף כחומר רקע לדיון, מסמך שהגיש פורום ארלוזורוב.

אביטל בן שלמה: אני אתייחס ממש בקצרה לשלוש נקודות שעלו שם.

אביטל בן שלמה: הם הציגו את הנושא של אוטונומיה ניהולית כנושא של ימין ושמאל.

אביטל בן שלמה: אני חושבת שאחרי מה שקרה כאן בפתיחת הדיון, ברור כמה זו טענה מגוחכת.

אביטל בן שלמה: זה לא ימין ושמאל.

אביטל בן שלמה: זה ישן מול חדש.

רם שפע: ביקורת זה יופי, אבל טענה מגוחכת, לא קשור לוועדה הזאת.

רם שפע: אין טעם לביטוי הזה.

אביטל בן שלמה: בסדר, אבל חשוב להבין שיש כאן משהו.

רם שפע: אני מאפשר לך להעביר ביקורת, זה בסדר גמור, אבל אני רק אומר שהביטוי הזה לא במקומו.

אביטל בן שלמה: בסדר.

אביטל בן שלמה: סליחה.

אביטל בן שלמה: עוד טענה מנסה לשים את הנושא של אוטונומיה ניהולית או גמישות ניהולית באותה משבצת של הפרטה.

אביטל בן שלמה: אני לא באה להביע כאן עמדה לגבי סוגיית ההפרטה, אבל אלה שתי סוגיות שונות.

אביטל בן שלמה: רק לסבר את האוזן, מחקר שה-OECD הוציא לפני כשלוש שנים, שבוחן את הגמישות הניהולית במגוון מאוד רחב של מדינות, הראה שבישראל 19 אחוזים בלבד מההחלטות מתקבלות ברמת בתי הספר לעומת ממוצע של 34 אחוזים ביתר המדינות.

אריאל קלנר: רק בחטיבות הביניים.

אביטל בן שלמה: לא.

אביטל בן שלמה: לא רק לחטיבות הבינים.

אביטל בן שלמה: לכל מערכת החינוך ובאמת יש שונות בין הדרגים השונים בחינוך.

סמי אבו שחאדה: לעומת כמה במדינות האחרות?

אביטל בן שלמה: 34 אחוזים.

אביטל בן שלמה: מצד שני, מנגד, בישראל 69 אחוזים מההחלטות, כמעט 70 אחוזים מההחלטות, מתקבלות ברמת המשרד לעומת 35 אחוזים בממוצע ביתר המדינות.

אביטל בן שלמה: זאת אומרת, אותו מחקר הראה שמלבד פורטוגל, תורכיה, מקסיקו ולוקסמבורג, ישראל מובילה בריכוזיות במערכת החינוך.

אביטל בן שלמה: המדינות האחרות אליהן אנחנו משווים את עצמנו, מערכת החינוך אצלן היא מערכת ציבורית והניסיון ליצור מתאם בין גמישות ניהולית להפרטה הוא פשוט לא נכון.

אביטל בן שלמה: נקודה נוספת הייתה לגבי החשש מהגברת פערים.

אביטל בן שלמה: הנתון הידוע והמפורסם בנושא פערים בחינוך הוא שישראל מובילה, לצערנו מקום ראשון,.

אביטל בן שלמה: במתאם בין הישגים לרקע סוציו אקונומי, שזו נקודה אחת.

אביטל בן שלמה: נקודה שנייה, היא מובילה בפער, בנקודות, בין האחוזונים העליונים, בהישגים הגבוהים ביותר, הפיזה, לבין האחוזונים שהשיגו את ההישגים הנמוכים ביותר.

אביטל בן שלמה: זאת אומרת, במחקר אחד אנחנו רואים שישראל מובילה בריכוזיות ובמחקר אחר אנחנו רואים שהיא מובילה בפערים.

רם שפע: את יכולה להסביר איך הפחתת הריכוזיות תביא לצמצום הפערים?

אביטל בן שלמה: בוודאי.

אביטל בן שלמה: קודם כל, אוכלוסייה חלשה היא זאת שהכי זקוקה להתאמה מאוד מדויקת של המעשה החינוכי לתלמידים.

אביטל בן שלמה: שוחחנו עם המון מנהלים בכל הארץ וגם מנהלי מחלקות חינוך.

אביטל בן שלמה: קודם כל, הצורך שם הוא עצום.

אביטל בן שלמה: התלמידים צריכים ללמוד בצורה הרבה יותר אקטיבית, הרבה יותר גמישה, ויש את הנושא של עוד שעות לימוד ועוד שעות לימוד.

אביטל בן שלמה: מנהל של תיכון שמקבל את האוכלוסייה היותר קשה בנתיבות מספר לנו שבאמת בגלל המאפיינים הסוציו אקונומיים של התלמידים שלו, הוא זכאי להמון תוכניות תוספתיות אבל כל תוכנית תוספתית, זה עוד שעות ועוד שעות והוא אומר שהוא לא יכול כי התלמידים כבר נחנקים משעות ואלה תלמידים שאת מערכת השעות הרגילה הם לא מסוגלים לשבת בכיתה ולהקשיב.

אביטל בן שלמה: הוא שואל אז מה עוזר לו שנותנים לו עוד שעות ועוד שעות, הוא לא יגיד לא, הוא ייקח את זה אבל לתלמידים בצורה הזאת הוא שלא יכול לתת את זה כי זה לא באמת מה שהם צריכים.

אביטל בן שלמה: הוא יודע מה הם צריכים והוא מבקש את אותן תוכניות תוספתיות לקבל כשקלים, תקציב גמיש, ואז הוא ייתן לתלמידים שלו את מה שהם זקוקים לו ולא את מה שיודעים לתת לו.

אביטל בן שלמה: זה מבחינת הצורך.

אביטל בן שלמה: מצד שני, דווקא לאוכלוסיות החזקות יותר כבר יש גמישות ניהולית.

אביטל בן שלמה: אם נלך למשל לרשות כמו תל אביב, יש להם המון תקציבים תוספתיים שמגיעים אליהם מההורים, מגיעים אליהם מהרשות ומגיעים אליהם בלי כל ההנחיות והפיקוח.

רם שפע: אני חייב להתעכב על הנקודה.

רם שפע: צר לי, אבל ממה שאני שומע כאן יש סתירה מוחלטת בשני המשפטים האחרונים שלך.

רם שפע: אני אומר מה אני מזהה ותגידי לי היכן אני מפספס.

רם שפע: אם את אומרת שאת רוצה לאפשר יותר אוטונומיה תקציבית ובמשפט אחר כך את מסבירה שבתל אביב נותנים יותר כסף, הרי ברור שזה מה שיקרה.

רם שפע: בנתיבות לא יהיה לא לרשות ולא להורים לתת יותר כסף וגם אם ייתנו להם גמישות מסוימת בשעות, עדיין תל אביב ירוצו ונתיבות יישארו מאחור.

רם שפע: מה שאת מתארת, לא יעזור לזה.

רם שפע: אולי צריך לעשות הפוך.

רם שפע: אולי צריך שהמדינה תחזק את נתיבות ופחות תחזק את תל אביב.

מתן כהנא: תן למנהל יותר אפשרויות.

רם שפע: אבל אני צריך לתת לו יותר כסף כדי לתת לו יותר אפשרויות.

מתן כהנא: גם כשאתה נותן לו כסף, תן את זה לו ושהוא יעשה עם זה.

רם שפע: בסדר.

רם שפע: אבל אתה רוצה שאניאתן לו יותר כסף מאשר לתל אביב?

אורלי פרומן: אני רוצה שתיתן לו במסגרת השעות שנתת לו את הגמישות.

רם שפע: אם כולם יקבלו את אותה גמישות והרשות תמשיך להיות חזקה בתל אביב, הפערים ימשיכו להיות גדולים.

יוסף טייב: אבל כשלב ראשון היא אומרת שאת אותן שעות שאתה נותן, תן אותן גמישות.

יוסף טייב: בוא נתחיל מזה.

יוסף טייב: עוד לפני התוספת התקציבית.

אביטל בן שלמה: זו נקודה חשובה.

אביטל בן שלמה: לכל בית ספר יש כמה מקורות של תקציב.

אביטל בן שלמה: המקור העיקרי הוא המשרד ואחר כך יש את הרשות, יש את ההורים וכל מיני תקציבים תוספתיים מתרומות או מכל מיני גופים שמסייעים.

אביטל בן שלמה: התקציב הכי קשיח, המשאבים הכי קשיחים, המאוד קשיחים, הם המשאבים שמגיעים מהמשרד.

אביטל בן שלמה: זאת אומרת, בית ספר שאולי בסך הכול מקבל יותר תקציב בגלל התקצוב הדיפרנציאלי - שלטעמנו הוא ממש רחוק מלהיות מספיק – התקצוב הדיפרנציאלי צריך להיות גם חלק הרבה יותר גדול מסך התקציב וגם הפערים צריכים להיות הרבה יותר לטובת האוכלוסיות החלשות בסך התקציב.

אביטל בן שלמה: אבל עדיין אם תיקח בית ספר אחד עם אוכלוסייה חלשה שסך התקציב שהוא מקבל מכל המקורות הוא גדול יותר, לעומת בית ספר עם אוכלוסייה חזקה יותר שסך התקציב שהוא מקבל הוא קטן יותר, אבל בבית הספר החלש 90 אחוזים מהתקציב הוא תקציב קשיח לעומת בית הספר החזק, עם האוכלוסייה החזקה יותר, שם 60 אחוזים מהתקציב הוא תקציב קשיח – מעט השקלים הגמישים שווים פי כמה לבית הספר ולתלמידים מאשר התקציב הגדול יותר שהוא קשיח.

אביטל בן שלמה: זה תקציב שהולך לפח.

אביטל בן שלמה: מנהלים אומרים לנו את זה, רשויות אומרות לנו את זה.

אביטל בן שלמה: אלה תקציבים אדירים שפשוט אי אפשר באמת ליהנות מהם.

אביטל בן שלמה: התלמידים לא יכולים ליהנות מהם כי מי שמחליט מה לעשות עם התקציבים האלה זה לא המנהל, אלה לא המורים, זה לא מי שרואה את התלמידים מול העיניים אלא פקידים שיכולים להיות מאוד מקצועיים וסופר אינטליגנטיים אבל הם לא רואים את השטח והם לא עובדים עם השטח ביום יום והם גם לא יכולים לראות את השונות ולהתייחס לשונות בין תלמיד אחד למשנהו שלפעמים הם באותה כיתה וזקוקים לדברים שונים.

אביטל בן שלמה: הם קובעים את אותו דבר למערכת כולה.

אביטל בן שלמה: אני מקווה שזה ענה על השאלה.

רם שפע: בחלק מהדברים תפיסת העולם שלי שונה אבל זה בסדר גמור.

סמי אבו שחאדה: אני לא מסכים אתך.

סמי אבו שחאדה: זה לא רק עניין של תפיסת עולם.

סמי אבו שחאדה: אני עבדתי בבית ספר מסוים ביפו.

סמי אבו שחאדה: עיריית תל אביב היא עירייה חזקה ויכולה לתת משאבים בנוסף לכל מה שיש.

סמי אבו שחאדה: אני עבדתי בבית ספר בו למדו בעיקר תלמידים מהאוכלוסייה המוחלשת ביפו.

סמי אבו שחאדה: להרבה טיפולים שהילדים זכאים להם היה תקציב אבל הייתה בעיה שאין תקציב לאבחון.

סמי אבו שחאדה: התקציב הוא לא לאבחון אבל אם הוא יאובחן, הוא יקבל טיפול.

סמי אבו שחאדה: האבחון צריך להיות על חשבון ההורים.

סמי אבו שחאדה: אם למנהלים הייתה קצת יותר גמישות בתקציבים כאלה היה אפשר לעשות גם את זה וגם את זה.

רם שפע: תופתע.

רם שפע: אנחנו מסכימים.

רם שפע: אני מסכים מאוד שצריך לתת גמישות יותר גדולה בחלוקת התקציבים.

רם שפע: אני רק חושב שזה לא יפתור לבד את הבעיה בחיים.

רם שפע: אם תיתן גמישות, עדיין התוספת תמיד תגיע מהרשות החזקה ומההורים החזקים.

רם שפע: לכן הפתרון, בעיניי, הוא הפוך.

סמי אבו שחאדה: יש כאן שני דברים.

סמי אבו שחאדה: אני מסכים אתך לגמרי, כולם כאן מסכימים, שאת המוחלשים צריך לתקצב יותר.

רם שפע: אתם מסכימים על זה?

אריאל קלנר: ודאי.

אריאל קלנר: התקצוב חייב להיות דיפרנציאלי.

אביטל בן שלמה: ודאי.

אביטל בן שלמה: אנחנו מסבירים את החשיבות של תקצוב דיפרנציאלי.

אביטל בן שלמה: החלשים צריכים לקבל לא רק יותר אלא הם צריכים לקבל הרבה יותר אבל התקציב הזה הוא בעיקר לשעות הטיפוח.

אביטל בן שלמה: שעות.

אביטל בן שלמה: בתי ספר חלשים מקבלים עוד ועוד שעות, ומה הם יכולים לעשות אתן?

אביטל בן שלמה: זה מוגדר בצורה מאוד ברורה.

אביטל בן שלמה: הם יכולים ללמד קבוצות של תלמיד אחד עד חמישה תלמידים, לתת להם העשרה או חיזוק.

אביטל בן שלמה: אבל אלה שעות שאפשר לעשות אתם דברים מאוד ספציפיים ואי אפשר לעשות מיליון ואחד דברים נהדרים וחשובים שאותם תלמידים זקוקים להם.

אביטל בן שלמה: רציתי לומר איפה אנחנו עומדים בתגובה לדברים שעלו כאן על ידי המשרד.

אביטל בן שלמה: זה נכון שהדרך היא חיובית, היא נכונה, היא בכיוון של הגברת האוטונומיה ואנחנו מברכים על כך ושמחים על כך, במיוחד בעקבות הרוח החדשה שהביא אתו השר גלנט והשינויים המאוד חשובים שהוא הכניס בנושא של אוטונומיה פדגוגית וגמישות שבאמת רואים אותה בסעיפים השונים של המתווה.

אביטל בן שלמה: זה נהדר.

אביטל בן שלמה: אני יכולה להביא כדוגמה ולספר שלפני כמה שנים עת נפגשתי עם פקיד בכיר במשרד, הוא צחק עלינו ואמר שאנחנו באים לשכנע אותם כשאנחנו בכלל לא מדברים את השפה שלהם.

אביטל בן שלמה: הוא אמר שאנחנו לא מבינים מה היעד הכי חשוב למשרד.

אביטל בן שלמה: שאלנו, הישגים?

אביטל בן שלמה: הוא אמר, לא.

אביטל בן שלמה: צמצום פערים?

אביטל בן שלמה: לא.

אביטל בן שלמה: אז מה היעד הכי חשוב?

אביטל בן שלמה: הוא עונה לנו - שליטה.

אביטל בן שלמה: קודם כל שליטה.

אביטל בן שלמה: הוא אמר שאם אתם באים למשרד ואומרים תוותרי על שליטה בשביל לשפר הישגים, בשביל לצמצם פערים, אתם כבר איבדתם אותנו.

אביטל בן שלמה: ברוך השם היום זה לא המצב.

אביטל בן שלמה: ההבנה היא שצריך לשחרר שליטה, לבזר סמכויות בשביל להגיע להישגים ולשפר את המצב.

אביטל בן שלמה: עדיין המצב רחוק מלהיות אופטימלי.

אביטל בן שלמה: אנחנו על הדרך הנכונה אבל אם אני אתייחס למשל לנקודות שעלו כאן כמו קצה ניהול עצמי, שזה שינוי שקיים כבר קרוב לעשור ולאחרונה ממש גם נכנס לחטיבות הביניים זה מבורך, זה באמת תקציב שקלי גמיש.

אביטל בן שלמה: מדובר על כ-15 אחוזים מתקציב בית הספר שמיועדים קודם כל למינהלה, למזכירות, לתחזוקה.

אביטל בן שלמה: זאת אומרת, לקחו את כל התקציבים שלא מיועדים לשעות לימוד, לפדגוגיה, ואותם הפכו לשקלים.

אביטל בן שלמה: כמובן שקודם כל צריך להשתמש בהם עבור המטרות להן הם נועדו ורק אם בית הספר מצליח להתנהל בצורה מאוד יעילה ולהשאיר לעצמו רזרבות, ברזרבות האלה הוא יכול להסיט אה תקציבים האלה למטרות פדגוגיות.

אביטל בן שלמה: אבל אותם 85 אחוזים של תקציבים שמיועדים לפדגוגיה נשארו בחינוך היסודי ובחטיבות הביניים תקציבים שעתיים צבועים ולא גמישים.

אביטל בן שלמה: זה מבחינת הניהול העצמי.

אביטל בן שלמה: תקציב דיפרנציאלי, כבר אמרתי.

אביטל בן שלמה: התקציב הדיפרנציאלי בא בצורת שעות טיפוח, שעות, ואי אפשר להשתמש בו בצורה אחרת שזה אבסורד.

אביטל בן שלמה: עוד תקציב דיפרנציאלי לכאורה, זה הנושא של יום חינוך ארוך שהוא גם לא באמת דיפרנציאלי כי הוא מחולק בצורה מגוחכת.

רם שפע: אני רוצה להציע לך הצעה.

רם שפע: אני חושב שתאהבי אותה.

רם שפע: אנחנו כמעט שעה וחצי בדיון ונראה לי שגירדנו את ראשית הדיון הזה והוא הרבה יותר מעמיק מכפי שהתחלנו בו.

רם שפע: אני מרגיש שאת רוצה להציג עוד דברים אבל אז זה מתפספס.

רם שפע: אני מציע שנקבע עוד דיון לא למחר אבל בקרוב מאוד.

רם שפע: ניתן לדבר למי שהבטחתי לו.

רם שפע: אנחנו אמורים לסיים כי יש לנו עוד דיונים נוספים בוועדת הכנסת ועוד מעט יתחיל כאן עוד דיון.

רם שפע: אני חושב שכדאי שנעצור.

רם שפע: אסנת כמובן תוכל לדבר וגם מיכל מנקס שאני מקווה שעדיין אתנו.

אביטל בן שלמה: בסדר.

אביטל בן שלמה: תודה.

אסנת ספורטה: תודה רבה על ההזמנה.

אסנת ספורטה: סמנכ"לית עיריית חדרה, לשעבר מנהלת אגף חינוך בחולון ולשעבר בוגרת חינוך באוניברסיטת תל אביב ומרכזת מחקר בתי הספר המקצועיים בישראל.

אסנת ספורטה: אני אומרת את הדברים האלה כדי להבהיר שהדברים שאני רוצה לשים כאן על השולחן ממש בקצרה מבוססים על היכרות מאוד מעמיקה עם מערכת החינוך מכל זווית אפשרית, מהזווית של משרד החינוך, מהזווית המוניציפאלית, מהזווית המחקרית, מהשוואת בין-לאומיות.

עוזי דיין: בטח כתלמידה.

אסנת ספורטה: גם.

אסנת ספורטה: אני רוצה להתייחס לשני דברים שלא עלו כדי להוסיף ולא לחזור על דברים שנאמרו.

אסנת ספורטה: אני רוצה לשתף אתכם ולומר שאנחנו נמצאים בעיצומו של משבר שאף אחד לא מדבר עליו וזה לא המשבר הפוליטי וגם לא משבר הקורונה.

אסנת ספורטה: אנחנו נמצאים בעיצומו של משבר של מחסור קריטי במנהלים.

אסנת ספורטה: שנת הלימודים הקודמת נפתחה בחסרשלכ-250 מנהלים.

אסנת ספורטה: כשאני ניגשתי למשרת ניהול בית ספר ב-2009 היו 14 מועמדים שהתמודדו על התפקיד הזה.

אסנת ספורטה: היום, בשנתיים-שלוש האחרונות אנחנו סוגרים מכרזים יום אחרי יום עם אפס מועמדים.

אסנת ספורטה: אין לנו אנשים שרוצים לנהל את בתי הספר.

אסנת ספורטה: ניהול בית ספר זה התפקיד הכי תובעני והכי משמעותי במערכת החינוך ואנשים טובים פשוט מאוד מדירים את רגליהם מהמכרזים.

אסנת ספורטה: לא מגיעים למכרזים.

אסנת ספורטה: בשבועות האחרונים של אוגוסט, שנה אחרי שנה, כבר שלוש-ארבע שנים, אנחנו עושים מינויים מאוד חפוזים, מאוד מהירים של אנשים שלא עמדו בקריטריונים ולא נבחרו במכרזים וזה פשוט מהסיבה שה-1 בספטמבר מגיע, שנת לימודים נפתחת.

יאיר גולן: חוסר ב-250 מנהלים?

אסנת ספורטה: בשנה שעברה, במחצית השנייה של אוגוסט, חסרו למערכת החינוך 250 מנהלים.

אסנת ספורטה: זאת תופעה שהולכת וגדלה משנה לשנה.

סמי אבו שחאדה: למה מקשים על מי שרוצה להתקדם לתוכניות הניהול?

עוזי דיין: בהרבה מקומות מנהלים מתחלפים כל שנה.

אסנת ספורטה: אנחנו נמצאים בעיצומו של משבר ולא מדברים עליו.

אסנת ספורטה: יש הרבה מאוד אנשים טובים שראויים והיו רוצים מאוד להיכנס למערכת החינוך ולהשתלב בה.

אסנת ספורטה: הם מגיעים אלינו, הם מתראיינים, הם שואלים ומבינים שהתפקיד הזה הוא תפקיד שהוא הכי תובעני בעולם עם אפס יכולות לנהל את שני המשאבים הכי משמעותיים שמנהל צריך וזה כסף וזה כוח אדם.

אסנת ספורטה: אני מסכימה עם כל מילה שאמרת, חבר הכנסת קלנר.

אסנת ספורטה: היכולת של מנהל לנהל את הדברים שבאמת חשובים ושיש להם השפעה על החינוך, היא אפסית.

אסנת ספורטה: אותן משקולות שדיברת עליהן, זה לחלוטין המצב בשטח.

אסנת ספורטה: זה דבר אחד שחשוב לי מאוד מאוד לשים כאן כי אנחנו מתעלמים מזה וזה כדור שלג שיורד במדרון בצורה מאוד מאוד מהירה.

אסנת ספורטה: הדבר השני שחשוב לדבר עליו.

אסנת ספורטה: דיברתם כאן על הגבול הדק בין אוטונומיה ניהולית לבין הפרטה של מערכת החינוך.

אסנת ספורטה: אני מודעת מאוד מאוד לטענות האלו שאוטונומיה בידיים נכונות יכולה להצמיח את מערכת החינוך ולעשות פלאים ואוטונומיה בידיים הלא נכונות עלולה ליצור נזק וזה נכון.

אסנת ספורטה: לכן אני רוצה להציע כאן הצעה קונקרטית שניתנת ליישום כבר בשנת הלימודים הזאת.

אסנת ספורטה: לפני שאני אציע אותה, אני רוצה לומר לחברת הכנסת אורלי פרומן שאת צודקת.

אסנת ספורטה: מה שנדרש כאן, זאת רפורמה אמיתית שבעצם מייצרת הפרדת רשויות ממערכת החינוך.

אסנת ספורטה: היום מערכת החינוך, אין בה הפרדת רשויות.

אסנת ספורטה: המשרד הוא גם הרגולטור, הוא גם מגדיר מדיניות, הוא גם מגדיר יעדים, הוא גם מעסיק הכי גדול של מערכת החינוך, הוא הבעלות על בית הספר, הוא גם עושה את הפיקוח, הוא עושה את הכול.

אסנת ספורטה: אין הפרדת רשויות ואתה לא יכול גם להיות רגולטור, גם לנהל בפועל וגם לבדוק את עצמך.

אסנת ספורטה: לכן הרפורמה האמיתית שצריכה להיות היא להפריד.

אסנת ספורטה: להשאיר את המשרד כרגולטור שמגדיר מדיניות ושעושה בקרה על התוצאות.

אסנת ספורטה: כאילו הוא מפקח על השימוש בתשומות.

אסנת ספורטה: את כל מה שבאמצע, הרשות המבצעת צריכה לעבור לידיים אחרות, כן מתוך הקפדה, כן בצורה מדורגת, כן עם מגבלות אבל הרשות המבצעת צריכה להיות בתי הספר, הרשויות, בעלויות, רשתות חינוך כי הם יודעים לעשות את זה וצריך לאפשר להם לעשות את זה כמו שצריך ובסוף גם לבדוק אותם.

אסנת ספורטה: זה לטווח הארוך.

סמי אבו שחאדה: את רואה את זה כשלושה גופים שונים בתוך המשרד?

סמי אבו שחאדה: שלושה גופים מופרדים בתוך המשרד?

אסנת ספורטה: שלוש רשויות.

סמי אבו שחאדה: אבל כולן בתוך המשרד.

אסנת ספורטה: לא.

רם שפע: רשות, היא מתכוונת להפריד את המשרד.

רם שפע: זאת לא הפרטה?

רם שפע: אם את חושבת שלא, בסדר, אבל מה שהצעת עכשיו זה אקסטרה הפרטה.

אסנת ספורטה: המילה הפרטה היא לא נכונה.

רם שפע: מה זאת אומרת?

רם שפע: הפרטה זה שאת לוקחת אחריות של מדינה ומעבירה אותה לאחריות שהיא איננה של המדינה.

רם שפע: מבלי להביע את דעתי, אם כי אני מניח שהיא משתמעת מדבריי, מה שהצעת עכשיו זה להפריט את מערכת החינוך.

אסנת ספורטה: בתי הספר העל יסודיים מנוהלים היום על ידי רשויות ובעלויות ולא על ידי המדינה.

אסנת ספורטה: התוצאות, ההישגים, הגמישות שם הרבה יותר גדולה מאשר בחטיבות, שם המדינה מנהלת במיקרו מנג'מנט כל שעה, כל תוכנית לימודים, כל מורה.

אסנת ספורטה: לכן אני אומרת שצריך להדרים את המדיניות של התיכוניים ליסודיים, לחטיבות ואפשר גם לגילי לידה עד שלוש.

אסנת ספורטה: אני רוצה להציע הצעה שתהיה קונקרטית וישימה גם לטווח הקצר.

אסנת ספורטה: ההצעה הזאת היא מדיניות שנמצאה אפקטיבית במשרדי ממשלה אחרים.

אסנת ספורטה: אני מדברת על רגולציה דיפרנציאלית.

אסנת ספורטה: גם משרד הפנים אל מול הרשויות, מדובר בתקציבים הרשותיים, בעצם מדרג או יצר קטגוריות של רשויות – יש איתנות, רשויות יציבות, רשויות שצריכות ועדה קרואה- ואל מול כל קטגוריה כזאת, מידת הסמכות והאחריות נקבעה כאחרת.

אסנת ספורטה: גם בנושא של מינהל התכנון והבנייה, כל הנושא של ועדות תכנון ובנייה מקומיות ברשויות המקומיות מנוהל בצורה של קטגוריות.

אסנת ספורטה: יש ועדות שהן עצמאיות כי הן נמצאו שיש בהן גם מינהל תקין וגם יכולות מקצועיות.

אסנת ספורטה: יש מנהלי אגפי חינוך שהם סופר מקצועיים ויש כאלה שפחות.

אסנת ספורטה: מי שיודע לרוץ ויכול לרוץ, צריך לתת לו סמכויות ולאפשר.

אסנת ספורטה: מי שלא, שם המשרד צריך להתכנס ולבנות יכולות.

אסנת ספורטה: אי אפשר להתנהל אל מול כולם באותה דרך.

אסנת ספורטה: התנהלות שוויונית חוטאת למטרות של כולנו.

אסנת ספורטה: לכן צריך לעשות איזשהו מדרוג, איזושהי קטגוריזציה של הרשות ולהחליט מה יהיו הקריטריונים לכל קטגוריה.

אסנת ספורטה: שוב, אני אומרת שאפשר ללמוד את זה ממשרדים אחרים ולא צריך להמציא.

אסנת ספורטה: מינהל תקין, יציבות כלכלית ואנשי מקצוע מבינים בחינוך ויודעים חינוך ויש לכם דברים מאוד בסיסיים.

אסנת ספורטה: אפשר להוסיף על זה ואפשר לעדכן.

רם שפע: תודה רבה.

רם שפע: בהחלט משהו שנבדוק אותו.

רם שפע: לא הפסקנו לתת את זכות הדיבור לפורום ארלוזורוב.

רם שפע: נמצא כאן אחד החוקרים, טל ריפא, שגם ניסח את המסמך אבל נעשה זאת בפעם הבאה.

רם שפע: אני רוצה להביע התנצלותי כי גם הייתה התייחסות לדברים שכתבתם.

רם שפע: עמכם הסליחה.

רם שפע: נמצאת אתנו מיכל מנקס?

עוזי דיין: רם, אני מוכרח ללכת לוועדת הכנסת.

עוזי דיין: אני מוותר על רשות הדיבור.

עוזי דיין: שנית, אני מאוד תומך בזה, אבל אני מציע לשים לב.

עוזי דיין: זה דבר מאוד רגיש לעשות את זה, בפרט עכשיו.

עוזי דיין: היה צריך לעשות זאת מזמן ומשום מה זה לא נעשה.

עוזי דיין: צריך לראות תוכנית מדורגת, איך זה בדיוק קורה.

עוזי דיין: יש מנהלים שמוכרחים הכשרה ולכן אני תומך לגמרי במה שנאמר אבל משרד החינוך יציג תוכנית.

עוזי דיין: לדעתי אנחנו צריכים לעשות את הישיבות שלנו יותר קצרות דווקא בגלל הסיבה שאנחנו מעשירים, בצדק, את משרד החינוך כי לרוב יוצא מצב שאנחנו פורסים כל דבר ולכן לא מסיימים אותו ואנחנו לא רוצים שהשנה תתחיל גם לא עם פגיעה בארגוני ותנועות הנוער וגם לא עם פגיעה בטיולים ובתרבות.

עוזי דיין: יש הרבה דברים שנפגעים.

רם שפע: תודה רבה חבר הכנסת דיין.

רם שפע: מיכל, בבקשה.

רם שפע: יישר כוח שהיית אתנו.

מיכל מנקס: תודה.

מיכל מנקס: אני כמעט הרגשתי כמו הנער המתבגר שההורים מדברים עליו שלא בנוכחותו.

מיכל מנקס: אני מודה על הדיון הזה, אני מודה על ההצעה לסדר של חברי הכנסת.

מיכל מנקס: לא בכדי חיברו חברי הכנסת את הרשות המקומית ומנהלי בתי הספר יחד.

מיכל מנקס: אני רוצה להתייחס לדברים שאמרו עמיתיי מהמשרד.

מיכל מנקס: אני מכירה ומוקירה ואני עובדת אתם צמוד ובאמת בשנים האחרונות יש שינוי מאוד גדול בשיטת העבודה של המשרד אלא שמה שדומה שקורה עכשיו, זה שעכשיו גם יש להם מי שעומד בראש ומאמין בזה.

מיכל מנקס: בפגישה הראשונה שהייתה לשר גלנט עם יושב ראש מרכז השלטון המקומי, זו הייתה השיחה הראשונה שהייתה על סדר היום, חיים ביבס הביא בפני השר את המדיניות שאנחנו סבורים שצריך להתקדם אתה.

מיכל מנקס: ציינו את זה לפניי, שאנחנו מדברים על כך שאסור להתבלבל.

מיכל מנקס: אנחנו לא רוצים להיכנס בנעלי המדינה, חובת החינוך חלה על המדינה, זו זכותם של ילדים במדינת ישראל ואנחנו לא רוצים לקחת את החובה הזו מאחריות המדינה, אלא שצריך להגדיר מחדש ולוודא מה הן הסמכויות ומה הם תחומי האחריות שיינתנו לכל אחד מהגופים, בין שלטון מקומי לשלטון מרכזי בראש ובראשונה ולאחר מכן להבנות ברירה ניהולית מקומית.

מיכל מנקס: אגב, את זה ראינו בקורונה ואני חושבת שאם אפשר לדבר על קורונה כגורם מזמן, זאת אחת הנישות שאני חושבת שהובלטו במיוחד, ההובלה של השלטון המקומי, של הרשות המקומית, את הרשות שלה, את המוסדות שלה בכל התחומים.

מיכל מנקס: אנחנו סבורים שצריך להגדיר יעדים.

מיכל מנקס: משרד החינוך קובע מדיניות, הוא ולא אחר.

מיכל מנקס: הוא צריך להגדיר את היעדים ואת הגבולות ואנחנו צריכים להתנהל בחופש בתוך הגבולות.

מיכל מנקס: במשרד החינוך יש לעבור למדידה של תפוקות.

מיכל מנקס: הגדיר יעדים, בוא תמדוד אותי – אותי הרשות המקומית אם עמדתי בהם, אותי בית הספר.

מיכל מנקס: בוא תמדוד שעמדתי בתפוקות שהגדרת לי ואל תבדוק אותי על התשומות.

מיכל מנקס: היום השיטה היא טיפה שונה.

מיכל מנקס: אני לא רוצה לתאר כאן מודל אבל אני כן רוצה לומר שאי אפשר להתחיל בגמישות ואוטונומיה לכולם.

מיכל מנקס: לא כולם בנויים, לא כולם בשלים, לא כולם הוכשרו לכך.

מיכל מנקס: אבל חייבים לדבר על אוטונומיה עם כולם.

מיכל מנקס: כאן אני רוצה לכוון, ואני קצת מוטרדת שאף אחד לא העלה את זה.

מיכל מנקס: יש הצעת מחליטים לחוקה הסדרים של תקציב 2020, טיוטה לפחות, שבאה ואומרת שני דברים מאוד מעודדים: אחד, שתקום ועדה בראשות שר החינוך והוועדה תכלול את כל הנוגעים בדבר והוועדה תגבש תוכנית לאומית להגברת הגמישות ואני מקריאה: "הרפורמה להעצמת הסדרה ניהולית של מערכת החינוך למערכת חינוך גמישה, אפקטיבית ומותאמת אישית".

מיכל מנקס: מדובר ברשויות מקומיות ומנהלי בתי הספר.

מיכל מנקס: אנחנו תומכים בזה ונשמח להתחיל לצעוד ביחד.

מיכל מנקס: תודה רבה.

רם שפע: תודה רבה.

רם שפע: אגב, זה קיבל התייחסות לא כמחליטים אבל הרבה דיברו על כך שיש כוונה כזאת.

רם שפע: בקרוב מאוד יוגש תקציב ארוך טווח ל-2021 ואז זה יוכל להתממש, אבל זה לא קשור לדיון.

רם שפע: חבר הכנסת קלנר, אתה רוצה לסכם ולהסכים אתי גם על המשפט האחרון?

רם שפע: סתם.

שלום בן משה: אדוני היושב ראש, אני יכול לדבר?

רם שפע: לצערי הרב לא, כי הדיון צריך להסתיים.

רם שפע: מי שלא הספיק לדבר, אנחנו נעשה עוד דיון.

שלום בן משה: אדוני היושב ראש, מדבר ראש עיריית ראש העין.

שלום בן משה: אני יושב ראש ועדת החינוך של השלטון המקומי.

שלום בן משה: אני מקשיב לכם קשב רב כל הזמן ואני חושב שראוי שאני אומר איזה משפט.

שלום בן משה: אם אתה כבר סיימת את הדיון, שיהיה לכם כל טוב.

רם שפע: בסדר גמור.

רם שפע: נפגשנו לא מזמן ודיברנו גם בנושא הזה.

רם שפע: נפגשנו אצל חיים ביבס.

שלום בן משה: אז בדיון הבא.

אורית גור כהן: אני חושבת שגם מן הראוי שישמעו את מנהלי בתי הספר.

רם שפע: קודם כל, כמו בכל דיון אני מתנצל.

רם שפע: כמובן לא כולם מצליחים לדבר.

רם שפע: בכל דיון יש המון גורמים, בצדק, שרוצים לדבר.

רם שפע: אנחנו מנסים לתמרן בין כולם כדי לייצר מצב שבו יהיה איזון של כל הקולות.

רם שפע: כמו שאמרתי גם לנציגת פורום קוהלת שאני חושב שיש לה המון דברים חשובים לומר, היא התכוננה לדיון אבל יחסית קטעתי את הדין די באיבו.

רם שפע: אנחנו התחלנו דיון והוא נמשך כבר שעה ו-40 דקות.

רם שפע: הוא בכלל לא ממצה.

רם שפע: אנחנו בקרוב נקיים עוד דיון.

רם שפע: שום דבר בהקשר הזה מבחינת הוועדה לא יקרה מחר בבוקר.

רם שפע: לכן, למרות שזה מתסכל, אני מבקש מכם להיות סבלניים, לדעת שאני עושה את כל המאמצים שהרוב ידברו.

רם שפע: הרבה לא דיברו.

רם שפע: יש אנשים שהכינו מסמכים לדיון ולא זכו אפילו לדבר.

רם שפע: אנא, גלו בבקשה סבלנות.

רם שפע: בוודאות אתם תדברו בדיון הבא.

רם שפע: תודה.

רם שפע: חבר הכנסת קלנר, סיכום.

אריאל קלנר: אני אסכם ב-30 שניות.

אריאל קלנר: קודם כל, תודה לך אדוני היושב ראש על הדיון.

אריאל קלנר: ראינו בדיון הזה שיש השקעה עצומה של משאבים ורצון עז לשיפור החינוך שיכול להשפיע לטובה גם בימי שגרה.

אריאל קלנר: כל השותפים, לרבות משרד החינוך, מסכימים כי יש חשיבות גדולה להביא לשינוי והמפתח הוא אוטונומיה.

אריאל קלנר: היעדר אוטונומיה, זה מה שמוביל בסוף להיעדר מנהלים איכותיים וגם לא מביא תמריץ למורים להצטיין ולמורים מצוינים להגיע למערכת.

אריאל קלנר: אנחנו באמת בשלב קריטי לקיומה של מערכת החינוך בישראל.

אריאל קלנר: אני מברך אותך אדוני היושב ראש על כך שהחלטת לקיים דיון נוסף בנושא.

אריאל קלנר: זה מאוד מאוד חשוב שזאת תהיה יריית פתיחה לדיונים נוספים.

אריאל קלנר: תודה לכולם על ההשתתפות ועל הדברים החכמים שאמרתם.

רם שפע: תודה רבה חבר הכנסת קלנר.

רם שפע: חברים, תודה רבה.

רם שפע: שוב אני מתנצל בפני אלה שלא הגיעו לזכות דיבור.

רם שפע: אני נועל את הישיבה.

רם שפע: בעוד רבע שעה אנחנו מכנסים לדיון הבא.