הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 23, פרוטוקול מספר 20, 2020-08-19 09:00

יוסף ג'בארין: בוקר טוב לכולם.

יוסף ג'בארין: היום יום רביעי, 19 באוגוסט, ואני פותח את ישיבת הוועדה.

יוסף ג'בארין: על סדר-היום: ליווי רפואי לתלמידים עם בעיות בריאות במערכת החינוך.

יוסף ג'בארין: יכול להיות שנתייחס גם לגילאי לידה עד שלוש שהם יותר באחריות משרד הרווחה, ככל שהקשיים נוגעים לדיון בסוגיה היום.

יוסף ג'בארין: הדיון היום הוא דיון מעקב חשוב לקראת פתיחת שנת הלימודים, ולכן התכוונו לקיים אותו לפני פתיחת שנת הלימודים.

יוסף ג'בארין: ישנם אלפי ילדים במערכת, וגם בגיל הרך, הזקוקים לסייעת כשבהרבה מקרים היא ממש ההבדל בין חיים למוות.

יוסף ג'בארין: הסייעת היא לכל הפחות מחסום בפני סבל קשה שיכול להיגרם לילדים.

יוסף ג'בארין: הוועדה הזו מתכנסת כדי להבין את הקשיים העומדים בפני המשרדים השונים, בפני השלטון המקומי, ובפני ההורים המתמודדים איתם לקראת פתיחת שנת הלימודים.

יוסף ג'בארין: אנחנו גם דנים בשאלה איך אפשר לפתור את אותם קשיים בטווח הזמן שנותר עד לפתיחת שנת הלימודים.

יוסף ג'בארין: לא יכול להיות שיהיו ילדים שזכאים לסייעות שלא מקבלים את התמיכה הזו בגלל קשיים בירוקרטים או תקציביים.

יוסף ג'בארין: אין ספק שעניין ההיערכות לשנה החדשה בצל הקורונה הוא עניין מיוחד השנה.

יוסף ג'בארין: אנחנו מעוניינים לדעת כיצד הגורמים השונים, בעיקר במשרדי הממשלה ובשלטון המקומי, נערכים לשנת הלימודים, שחלקה יהיה מרחוק, בעיקר עבור ילדים אלרגיים שזקוקים לליווי רפואי, כיצד ייערכו ההכשרות לסייעות, האם יש להן מתווה העסקה בתקופה המאוד ייחודית הזו.

יוסף ג'בארין: יש שאלות רבות בצל הקורונה.

יוסף ג'בארין: למשל, במצבים בהם תלמידי הכיתות הנמוכות נמצאים חלק מהזמן בבית, עולה השאלה האם הסייעות הרפואיות תוכלנה ללוות את התלמידים האלה גם בבית.

יוסף ג'בארין: כמו כן, מכיוון שבשל הקורונה נאסרה כניסה של אלו שאינם מהצוות החינוכי, יש לבחון כיצד לאפשר את קיום ההכשרה לשימוש במזרק אפיפן המציל חיים עבור ילדים אלרגיים.

יוסף ג'בארין: במקרה והוא לא ניתן לו באופן מיידי, עולה השאלה האם יש כאן מתווה שמאפשר כניסת סייעות, לפחות ככל שזה נוגע לכיתות הנמוכות.

יוסף ג'בארין: אני מודה לכל המצטרפים, וגם לנוכחים באולם.

יוסף ג'בארין: ברשותכם, אני מציע שנפתח ונשמע את המחקר שהוכן במרכז המחקר לקראת הדיון.

יוסף ג'בארין: יסכה, אני מודה לך על המחקר ועל זה שבאת.

יוסף ג'בארין: אני מבקש שתתייחסי בעשר דקות לסוגיות שעלו שם ולפיהן נמשיך את הדיון.

יסכה מוניקנדם-גבעון: שלום, אני יסכה ממרכז המחקר והמידע של הכנסת.

יסכה מוניקנדם-גבעון: אציג את עיקרי המסמך שכתבנו לבקשת הוועדה לזכויות הילד בראשות חבר הכנסת יוסף ג'בארין ואת הנקודות המרכזיות העולות מהמסמך.

יסכה מוניקנדם-גבעון: לגבי הסייעות הרפואיות – אנחנו יודעים שמדובר בסייעות שהזכאות להן מתקבלת משני קריטריונים מרכזיים: הראשון, סיוע בפעילות פולשנית אקטיבית באופן שגרתי כמו: מתן חמצן או טיפול בסוכרת, והשני, השגחה במניעת מצבי סכנת חיים מיידית כמו: אפילפסיה או אלרגיה מסכנת חיים, כשזה הסעיף המרכזי והיום למעלה מ-77% מהבקשות מאושרות על הסעיף הזה שרובן הגדול זה אלרגיה.

יסכה מוניקנדם-גבעון: מדיניות משרד החינוך בהקצאת השעות היא כזו: הזכאות מתחילה סביב גיל שלוש, זאת אומרת, עם הכניסה למערכת החינוך כבר בשלב הראשון של הגן, ובהתאם למצב הרפואי והתקדמות העצמאות בטיפול עד סביבות כיתה ב' הרוב הגדול של הילדים זכאים, ואחר כך זה בהתאם למצב הרפואי.

יסכה מוניקנדם-גבעון: אציין בהקשר זה שהבנו מהארגונים שיש איזושהי דיפרנציאציה בשעות הזכאות.

יסכה מוניקנדם-גבעון: זאת אומרת, בגן חובה מקבלים 5 שעות, בכיתה א' 4 שעות, ובכיתה ב' 3 שעות.

נעמה שמואלי: אצלנו זה 6, 5 ו-3.

יסכה מוניקנדם-גבעון: סליחה, זה 6, 5 ו-3.

יסכה מוניקנדם-גבעון: לא קיבלנו הסבר ממשרד החינוך לגבי אופן חלוקת השעות.

יסכה מוניקנדם-גבעון: זאת אומרת, מלבד האמירה העקרונית שזה תלוי בעצמאות של הילד וביכולת שלו לטפל בעצמו, לא ראינו משהו ממוסמך שמסביר את החלוקה הזו של השעות.

יסכה מוניקנדם-גבעון: אולי אחר כך אפשר יהיה לקבל התייחסות משרד החינוך לנושא הזה.

יסכה מוניקנדם-גבעון: בעיקרון, יש ועדה בין-משרדית שמורכבת מנציגי משרד הבריאות ומשרד החינוך שקובעים את הזכאות.

יסכה מוניקנדם-גבעון: הזכאות ניתנת לילד אבל בפועל יכול להיות מצב שבו יוחלט לתת סייעת אחת לשני ילדים, כמובן בהתאם למצב הרפואי.

יסכה מוניקנדם-גבעון: נקודה מאוד חשובה היא שהסייעת חייבת לעבור הכשרה רפואית כדי לתת את המענה הרפואי, ורק באישור הגורם הרפואי שמטפל בילד היא יכולה להתחיל לעבוד עם התלמיד.

יסכה מוניקנדם-גבעון: מעבר לזה, יש הנחיות גם שנוגעות לתהליך קליטת התלמיד בתוך בית הספר בנוגע להדרכת הצוות החינוכי, מפגש מקדים במטרה להבין במה מדובר ואיך אפשר לסייע לתלמיד, מהן הגדרות התפקיד של הסייעת, וכמובן איך יוצרים סביבה בטוחה ומונעים סכנות ביום יום מעבר להתנהלות בשעת החירום.

יסכה מוניקנדם-גבעון: כמו שאנחנו יודעים, אלרגיה היום היא הקריטריון המרכזי שבגינו ילדים מקבלים סייעת רפואית, וזה המצב השכיח ביותר שתופס נתח באמת מרכזי.

יסכה מוניקנדם-גבעון: 61% מהילדים שמקבלים סייעות הם על בסיס אלרגיה.

יסכה מוניקנדם-גבעון: כדי לסבר אוזן, סוכרת זה 17% והבא אחריו זה אפילפסיה עם 4%, ואחר כך כל המצבים הרפואיים הספציפיים.

יסכה מוניקנדם-גבעון: מסיבה זו משרד החינוך הסביר ואמר שהוא מונע לצמצם את הנטל הכלכלי של הסייעות וליצור מצב שבו יהיה פחות צורך בסייעות, ולכן יצא חוזר מנכ"ל ואיזשהו מתווה שמדבר על יצירה של בית ספר בטוח מאלרגנים.

יסכה מוניקנדם-גבעון: לעניין הזה הייתה התנגדות מאוד גדולה, גם של הסתדרות המורים וגם של הורים וארגונים.

יסכה מוניקנדם-גבעון: מבחינת ההסתדרות האמירה הייתה: אתם מוסיפים אחריות על המורים והם לא מעוניינים בה מכל מיני סיבות, גם כי זה מפריע להוראה וגם כי זה לא ממקומם, וכנגד זה ההורים והארגונים אומרים: ברמת העיקרון, זו חשיבה נכונה, הקושי הוא ביישום.

יסכה מוניקנדם-גבעון: זאת אומרת, קודם צריך לוודא שבאמת מיישמים כמו שצריך שבית ספר הוא באמת בטוח ואחר כך אפשר לדון האם לצמצם את הסייעות.

יסכה מוניקנדם-גבעון: חלק מהקשיים שהארגונים מעלים בקושי של היישום הוא גם עניין של אכיפה.

יסכה מוניקנדם-גבעון: זאת אומרת, אם יש הורים שאומרים: נשים בסנדוויץ' של הילד גבינה שהוא מאוד מאוד רצה, והשורה התחתונה היא שיש ילד שהוא יותר חשוף, אז צריך איזשהו גורם שמפקח ומוודא שהדברים האלה ידועים.

יסכה מוניקנדם-גבעון: עוד נקודה שהארגונים ציינו היא שאין סימון היום על מזון לאלרגנים, וכשאנחנו מדברים על בית ספר בטוח ולא יודעים איזה מוצרים יש בתוך האוכל שהילדים מביאים אז אנחנו לא יכולים באמת לדבר על מה זה בית ספר בטוח.

יוסף ג'בארין: לא הבנתי למה עד היום לא טופל נושא הסימון.

יוסף ג'בארין: הסימון הוא נושא חשוב.

יוסף ג'בארין: הוא לא מורכב מבחינת רגולציה ויישום כי העסקים הפרטיים הם אלה שאמורים לעשות את זה, וחבל שזה לא סודר עד היום.

יסכה מוניקנדם-גבעון: נכון, זו סוגיה מאוד משמעותית.

יסכה מוניקנדם-גבעון: לגבי המימון – היום משרד החינוך הוא זה שמממן את הסייעות ב-75% והרשות המקומית ב-25%, כשבעיקרון מבחינת ההסכמות היה שגם משרד האוצר וגם משרד הבריאות אמורים להשתתף בתקצוב.

יסכה מוניקנדם-גבעון: לרשויות המקומיות יש עלויות תקצוב מאוד גבוהות שהן לא משופות עליהן, גם מבחינת תוספת שעות שהן נותנות מעבר למה שמשרד החינוך מאשר או הוועדה המשותפת, וגם הרבה מאוד הוצאות על העסקה כיוון שההעסקה של הסייעות היא מאוד לא יציבה, ובהמשך אדבר על זה.

יסכה מוניקנדם-גבעון: יש פה הרבה מאוד עלויות תפעול, וגם הרשויות המקומיות מציינות את הקושי שלהן בזה.

יוסף ג'בארין: המטצי'נג הוא קבוע, אין התחשבות בדירוג הסוציו-אקונומי של היישובים.

יסכה מוניקנדם-גבעון: להבנתי, לא.

יסכה מוניקנדם-גבעון: מבחינת נתונים – יש כל שנה עלייה מאוד משמעותית בזכאים.

יסכה מוניקנדם-גבעון: לפני שלוש שנים היו כ-5,000 זכאים, לפני שנתיים היו 5,700.

יסכה מוניקנדם-גבעון: זאת אומרת, עלייה של בערך 14%.

יסכה מוניקנדם-גבעון: בשנה שעברה היו כ-6,300.

יסכה מוניקנדם-גבעון: זאת אומרת, גידול של עוד 9%.

יסכה מוניקנדם-גבעון: אנחנו רואים שהסיפור הזה הולך וגדל כל שנה.

יסכה מוניקנדם-גבעון: 57% מהזכאים, כלומר, השיעור הניכר, זה ילדים בגן – שלוש שכבות: 3, 4 ו-5.

יסכה מוניקנדם-גבעון: השכבה הבאה זה כיתה א' – 14%, כיתה ב' – 13%, ואחר כך זה הולך ויורד לשיעורים הרבה יותר מצומצמים.

יסכה מוניקנדם-גבעון: זאת אומרת, ג' זה 5% ומטה.

יסכה מוניקנדם-גבעון: הנתח העיקרי הוא אכן ילדים בגיל הגן.

יסכה מוניקנדם-גבעון: מבחינה מגזרית – בחברה הערבית יש נתון מאוד מעניין.

יסכה מוניקנדם-גבעון: אם אני מסתכלת שנה אחורה, וזה גם דומה בשנים קודמות אך פחות מובהק, עד כיתה ב', כולל כיתה ב', השיעור הוא 9%, וזה נמוך מהשיעור באוכלוסייה, אבל מכיתה ג' ומעלה אנחנו קופצים לבין 21% ל-40%.

יסכה מוניקנדם-גבעון: ההסבר שיכול להיות הוא שאו שבחברה הזו יש פחות ילדים עם אלרגיה או שהמודעות לסייעת מאוד מאוד נמוכה בגילים האלה.

יסכה מוניקנדם-גבעון: זו השערה, אנחנו לא יודעים את זה, לא בדקתי.

יוסף ג'בארין: כן, הקפיצה לא כל כך ברורה.

יסכה מוניקנדם-גבעון: הקפיצה היא מעבר לכיתה ב'.

יסכה מוניקנדם-גבעון: זאת אומרת, אם אני אומרת שהרוב המרכזי של הזכאויות הן לאלרגיה הם עד כיתה ב' אז יכול להיות שהפער מוסבר בזה או שיש פחות אלרגיות או שבאמת יש בעיה של מודעות וזכאות.

יוסף ג'בארין: מבחינה רפואית קשה לי להאמין שהאלרגיה מתפתחת בעיקר אחרי כיתה ב' או שיש תופעה כזו.

יסכה מוניקנדם-גבעון: לא, זה לא בגלל אחרי כיתה ב'.

יסכה מוניקנדם-גבעון: זאת אומרת, אחרי כיתה ב' הם מקבלים זכאויות כבר לא על בסיס אלרגיה אלא על בסיס מצבים שדורשים טיפול רפואי כמו דברים אחרים: סוכרת, מתן חמצן ומוגבלויות אחרות.

יסכה מוניקנדם-גבעון: אנחנו כן יודעים שיש הבדלים תרבותיים.

יסכה מוניקנדם-גבעון: למשל, בארצות הברית שיעור האלרגיה הוא הרבה יותר גבוה לעומת מה שיש בארץ.

יסכה מוניקנדם-גבעון: יכול להיות שגם פה יש עניין כזה, אבל אנחנו לא בדקנו את זה.

יסכה מוניקנדם-גבעון: זה שווה בדיקה.

יסכה מוניקנדם-גבעון: מצד שני, בחברה החרדית אנחנו רואים שהשיעור הוא קצת יותר גבוה.

יסכה מוניקנדם-גבעון: שם זה בערך 15% - 18% וזה קצת יותר גבוה מהשיעור באוכלוסייה.

יסכה מוניקנדם-גבעון: לא מאוד, אבל זה יותר גבוה.

יסכה מוניקנדם-גבעון: זה נושא שבהחלט צריך לבדוק אותו לעומק.

יסכה מוניקנדם-גבעון: מבחינת הסייעות – כמו שאמרתי קודם, יש בעיה מאוד קשה במערך כוח האדם של הסייעות.

יסכה מוניקנדם-גבעון: יש גם תלונות מצד הארגונים על כך שמגיעות סייעות שיש להן הכשרה רפואית אבל היכולת שלהן היא מאוד נמוכה.

יסכה מוניקנדם-גבעון: הטענה היא שהשכר שלהם הוא נמוך.

יסכה מוניקנדם-גבעון: אומנם לפני חמש שנים היה איזשהו שיפור, אבל עדיין השכר מאוד נמוך.

יסכה מוניקנדם-גבעון: הן גם לא יכולות להתקדם בתפקיד, אין מערך קידום, אין להן קביעות, וזה גורם לכך שיש חוסר רצף טיפול שמאוד מקשה, ואנחנו רואים את זה הרבה מאוד בילדים עם סוכרת.

יסכה מוניקנדם-גבעון: מדיווחים שקיבלנו, אם ילד מפתח אמון בסייעת שמזריקה לו, בודקת אותו, ונמצאת איתו בקשר של אחד על אחד וכל חצי שנה הסייעת מתחלפת אז זה ממש פוגע במצב הרפואי.

יסכה מוניקנדם-גבעון: יש גם כאלה שהציעו לבנות מערך יותר מתקדם מבחינת שכר וכו'.

יוסף ג'בארין: כמה סייעות יש בסך הכול?

יסכה מוניקנדם-גבעון: בסך הכול, בשנה שעברה היו 6,300.

יסכה מוניקנדם-גבעון: מעבר לתנאי ההעסקה של הסייעות, עולה קושי נוסף בנושא הסייעות והוא נושא ההחלפה.

יסכה מוניקנדם-גבעון: אם סייעת חולה או חלילה יושבת שבעה או יוצאת לחופש, אין לה מחליפה.

יסכה מוניקנדם-גבעון: הבעיה הרצינית היא שאי אפשר למצוא סתם מחליפה כי כל מחליפה חייבת לעבור הכשרה רפואית.

יסכה מוניקנדם-גבעון: שוב, זה מעלה את הוצאות הרשויות וזה אומר שהילדים יושבים בבית.

יסכה מוניקנדם-גבעון: ההשלכה של זה היא מובנת.

יסכה מוניקנדם-גבעון: אם ילד יושב בבית במקום ללכת לבית הספר אז גם ההורים יושבים בבית.

יסכה מוניקנדם-גבעון: יש קושי מאוד רציני בנושא ההיעדרויות.

יסכה מוניקנדם-גבעון: בנוגע להיערכות לשנה הבאה גם בהקשר הקורונה, אבל לא רק, יש כמה סוגיות מרכזיות: ראשית, גיוס סייעות.

יסכה מוניקנדם-גבעון: אנחנו נמצאים בתקופה של אבטלה ויכול להיות שכן יהיה ביקוש.

יסכה מוניקנדם-גבעון: מצד שני, יכול מאוד להיות שהרבה מאוד מהסייעות, שהן הרבה פעמים מבוגרות, לא ירצו להיכנס לבתי הספר ולחשוף את עצמן, ולכן ייתכן שתהיה פה בעיה גם מבחינת הגיוס.

יוסף ג'בארין: האם בחנתן האם יש כבר הנחיות או מתווה של המשרד?

יסכה מוניקנדם-גבעון: כרגע לא התקבל מתווה מיוחד, המתווה הוא מתווה רגיל.

יסכה מוניקנדם-גבעון: זאת אומרת, משרד החינוך מסר לנו שאין איזושהי היערכות מיוחדת.

יסכה מוניקנדם-גבעון: יש איזושהי היערכות כללית לגבי ניקיון והיגיינה שרלוונטיים גם פה אבל אין איזשהו מתווה מיוחד.

יסכה מוניקנדם-גבעון: יכול להיות שיתעורר פה איזשהו קושי וילדים יישבו בבית כי לא יהיו סייעות, אבל יכול להיות שלא – אני לא יודעת.

יוסף ג'בארין: תיכף נשמע ממשרד החינוך.

יסכה מוניקנדם-גבעון: שתי סוגיות אחרות: אם כיתות א' ו-ב' ילמדו גם מהבית, וכרגע לא מדובר בכך, השאלה היא האם הסייעות יוכלו להתלוות אליהם בבית.

יסכה מוניקנדם-גבעון: זו סוגיה מאוד משמעותית גם מבחינת רצון ויכולת הסייעות וביטוח.

יסכה מוניקנדם-גבעון: אבל האמירה העקרונית היא שאם במצב רגיל גם בייביסיטר ודמויות אחרות שהם לא ההורים יכולים להישאר בבית, פה אין את המצב הזה כי זה חייב להיות דמות שיודעת לטפל בילד.

יסכה מוניקנדם-גבעון: הסוגיה האחרונה היא סוגיית ההכשרה.

יסכה מוניקנדם-גבעון: ההכשרות לצוות החינוכי, במיוחד במקומות שאין בהם סייעת, זאת אומרת, לילדים הגדולים יותר, הן ממש מצילות חיים.

יסכה מוניקנדם-גבעון: דרושה הכשרה מעשית בהזרקת אפיפן, וכרגע בגלל הקורונה נאסרה כניסה של אנשים שהם לא מהצוותים החינוכיים לתוך בתי הספר.

יסכה מוניקנדם-גבעון: נשאלת השאלה איך פותרים את הבעיה הזו וכן מקיימים הכשרות מעשיות לצוותים.

יוסף ג'בארין: האם בחודשים האחרונים הסייעות לא נכנסו?

יסכה מוניקנדם-גבעון: סייעות נכנסות, אבל אם רוצים לתת הכשרה למורים בכיתות ג' ומעלה אז צריכה להתקבל הכשרה.

יסכה מוניקנדם-גבעון: הם כבר קיבלו בתחילת השנה.

יסכה מוניקנדם-גבעון: פה יש לנו צוותים שנכנסים מחדש לכיתות והם לא עברו הכשרה בכלל, וזה מצב מאוד בעייתי.

יסכה מוניקנדם-גבעון: אני רוצה להדגיש דבר אחד שיכול להיות שמדגיש את חשיבות הסייעות.

יסכה מוניקנדם-גבעון: כשאנחנו מסתכלים על מספר האשפוזים, לא מאושפזים, בגין אלרגיה, אנחנו רואים שככל שהגיל עולה מספר האשפוזים יורדים, אבל מגיל חמש עד תשע יש איזושהי עלייה במספר האשפוזים.

יסכה מוניקנדם-גבעון: אשפוזים זה מספר הפעמים שמגיעים ואומרים שמתאשפזים בגלל שיש אלרגיה.

יסכה מוניקנדם-גבעון: כלומר, צריך איזשהו טיפול מציל חיים או טיפול סביב זה.

נעמה שמואלי: זה מישהו שפונה למיון כתוצאה מתגובה אלרגית חריפה והוא אושפז.

יוסף ג'בארין: הכוונה לאשפוזים של תלמידים.

יסכה מוניקנדם-גבעון: כן, תלמידים.

יסכה מוניקנדם-גבעון: אני מדברת מאפס עד 18.

יוסף ג'בארין: האם הכוונה שהם יוצאים מבית הספר לאשפוז?

יסכה מוניקנדם-גבעון: לא בהכרח מבית הספר, זה יכול להיות גם מהבית.

יסכה מוניקנדם-גבעון: הנתונים מגיעים מנקודת הקצה, מבית החולים.

יסכה מוניקנדם-גבעון: הם אומרים לנו כמה ילדים מגיל אפס עד 18 הגיעו בגלל חשיפה לאלרגן.

יסכה מוניקנדם-גבעון: הנתונים האלה מתייחסים לאפס עד 18, ואנחנו רואים בערך 25% - 26% מהאשפוזים הם בדרך כלל בגילאים אפס עד שלוש , ושלוש עד ארבע זה יורד, אבל מגיל חמש עד תשע יש פתאום איזושהי קפיצה.

יסכה מוניקנדם-גבעון: בגילאים הגדולים יותר זה בסביבות ה-10%, פלוס מינוס.

יסכה מוניקנדם-גבעון: השאלה היא למה יש קפיצה מגיל חמש עד תשע?

יסכה מוניקנדם-גבעון: אדגיש שמדובר באשפוזים ואני לא יודעת לומר האם זה מספר מועט של ילדים שמתאשפזים הרבה או האם הרבה ילדים שמתאשפזים קצת, אבל ברור שבגיל הזה יש יותר, והשאלה היא למה.

יסכה מוניקנדם-גבעון: ההשערה היא כי בגיל הזה הילדים הם יותר עצמאיים והם יותר חשופים כי הם לא כבר מגוננים בתוך הבית, הם מגיעים למערכת החינוך, הם מסתובבים בחוץ, הם מגיעים לימי הולדת, הם הרבה יותר חשופים, ומצד שני, הם הרבה פחות אחראיים.

יסכה מוניקנדם-גבעון: הם פחות שולטים בעצמם כשזה נוגע לשאלה במה הם נוגעים ומה הם מכניסים לפה.

יסכה מוניקנדם-גבעון: שוב, יכול להיות שזה נתון שמדגיש את החשיבות של הסייעות, ולהגן באמת דווקא על הקבוצה הזו.

יוסף ג'בארין: תודה רבה, אכן סקירה מקיפה, ובזמן קצר.

יוסף ג'בארין: חברת הכנסת סונדוס, בבקשה.

סונדוס סאלח: כבוד היושב-ראש, תודה רבה.

סונדוס סאלח: אתה מציף נושאים כל כך חשובים, במיוחד לפני תחילת שנת הלימודים ולפני ההצבעה על התקציב, ואני מקווה שנוכל להשפיע ולעגן עוד דברים בתוך התקציב שעדיין לא עבר.

סונדוס סאלח: מוכח בכל המחקרים שבעיות בריאותיות מפריעות לתפקוד הלימודי של התלמידים ושהן יכולות לגרום לאיחור בביצוע הפדגוגי של התלמידים.

סונדוס סאלח: זה גורם לכך שתלמיד שסובל מבעיות רפואיות לא נמדד לפי המיומנויות והיכולות הדידקטיות שלו אלא הוא נמדד לפי גורמים אחרים, וכך יוצא שהוא לא נמצא במצב שוויוני ביחס לשאר התלמידים.

סונדוס סאלח: לכן, הליווי הרפואי הוא מאוד חשוב על מנת שהתלמיד יוכל להיות במצב שוויוני מול שאר התלמידים והוא יכול לעזור לו להתמקם נכון בתוך הכיתה.

סונדוס סאלח: הליווי הרפואי הוא לא רק בכיתה אלא הוא מתחיל בהסעות לבית הספר.

סונדוס סאלח: אנחנו יודעים ויודעות עד כמה נושא ההסעות לתלמידים עם צרכים מיוחדים הטריד הורים רבים בגל הראשון והשני של הקורונה.

סונדוס סאלח: חברות הסעות השביתו את השירות שלהן ופגעו ביכולת תלמידים אלו להגיע לבתי הספר.

סונדוס סאלח: ללשכה שלי הגיעו פניות רבות של הורים שאמרו שבתי הספר לא מונגשים עבור הילדים שלהם.

סונדוס סאלח: אני מכירה באופן אישי אימא שסחבה את הבת שלה שמרותקת לכיסא גלגלים וכל הזמן ליוותה אותה בכניסה לשירותים, בעלייה במדרגות וביציאה להפסקה, כי בית הספר לא היה מונגש פיזית.

סונדוס סאלח: היו בו מדרגות ולא הייתה אפשרות לניוד בכיסא גלגלים.

סונדוס סאלח: אנחנו יודעים שבכל כיתה ובכל בית ספר יש לפחות תלמיד אחד עם מוגבלות פיזית ועם בעיה רפואית.

סונדוס סאלח: הנגשת הכיתות צריכה להיות גם מבחינת בידוד רעשים עבור ילדים כבדי שמיעה.

סונדוס סאלח: הנושא הזה עולה כל פעם מחדש ויש מאבק, ולמרות שהמספרים עולים לא רואים שיש עלייה בהנגשת הכיתות לצרכים אלו.

סונדוס סאלח: בסופו של דבר, כל עוד מערכת החינוך לא מעגנת תקציב להנגשת בתי הספר והכיתות לתלמידים אלה, היא בעצם מפלה והיא מביאה לידי כך שתלמידים אלו לא מקבלים יחס שוויוני.

סונדוס סאלח: יש צורך בתוכנית לתקצוב חדש להנגשת כלל בתי הספר, וליווי צמוד לתלמידים, במיוחד בתקופת המשבר הזו, שסבלו ושעכשיו נמצאים בפערים לימודיים גבוהים.

סונדוס סאלח: תודה.

יוסף ג'בארין: תודה רבה, חברת הכנסת סאלח.

יוסף ג'בארין: נמצאים פה נציגים מעמותת יה"ל – ייעוץ והדרכה בנושא אלרגיות מזון.

יוסף ג'בארין: נעמה, תחדדי בקצרה שלוש-ארבע נקודות שאת רוצה שנציגי המשרדים יתייחסו אליהן.

נעמה שמואלי: תודה רבה גם על הדיון, ותודה ליסכה ממרכז המחקר והמידע על העבודה החשובה והרצינית ועל זה שנתנה לנו מקום להגיד את דעתנו ואת נקודת מבטנו על הדברים.

נעמה שמואלי: להערכתנו, יש היום במערכת החינוך בערך 75,000 ילדים אלרגיים למזון מגן ועד כיתה י"ב.

נעמה שמואלי: הכוונה שלנו היא לילדים שהם עם אלרגיה למזון שהיא מסכנת חיים ושיש להם מזרק אפיפן שחס וחלילה אם קורה להם משהו מישהו צריך לדעת להזריק להם או שהם בעצמם, אבל לפחות הסביבה צריכה לדעת לזהות ולתת להם מענה.

יוסף ג'בארין: זה המספר הכולל, אבל לא כולם זוכים לסייעות.

נעמה שמואלי: ברור.

נעמה שמואלי: הסייעות באופן כללי הן מגן ועד כיתה ב'.

נעמה שמואלי: כמו שאמרה יסכה, והילדים האלרגיים זה בערך 4,000 פלוס-מינוס כל שנה.

נעמה שמואלי: זה באמת הולך ועולה מידי שנה.

נעמה שמואלי: רציתי להתחיל את הדברים שלי בנאום: "יש לי חלום", ולומר מה החלום שלי.

נעמה שמואלי: ראשית, החלום שלי הוא להפסיק להגיע לכאן כל שנה.

נעמה שמואלי: לא כי לא נעים לי פה, תודה על ההזמנה, אלא כי יש איזושהי תחושה שאנחנו כל הזמן עסוקים בסייעות, במקום שלנו, במקום להתעסק בדברים החשובים באמת.

נעמה שמואלי: החלום שלי הוא שיום אחד יהיה דיון שלא מתעסק בסייעות אלא מתעסק בשאלה מה הפתרונות לילדים האלרגיים.

נעמה שמואלי: דיברה פה חברת הכנסת על הנגשה, ואני יכולה לראות הנגשה של רמפה, מעלית.

נעמה שמואלי: בהיבט הזה הנגשה לילדים אלרגיים לא שונה בהיבט הזה.

נעמה שמואלי: כמו שאנחנו יודעים לדבר על הנגשה לילדים עם נכויות פיזיות, ילדים אלרגיים זקוקים להנגשה.

נעמה שמואלי: היום הילדים האלרגיים היחידים שבטוחים במערכת החינוך הם הילדים שיש להם סייעות.

נעמה שמואלי: לצורך העניין, זו ההנגשה שלהם כי אין כרגע פתרון אחר.

נעמה שמואלי: מה שמטריד אותי, ואני רוצה שזה מה שיטריד את המערכת, הם לא הילדים שיש להם סייעות, אלא הם הילדים שאין להם סייעות, הילדים מכיתה ג' עד י"ב, ועליהם אני רוצה לדבר.

נעמה שמואלי: יש לי חלום שנשב בדיונים האלה ונדבר על איך מבטיחים את החיים - - -

יוסף ג'בארין: את אומרת שיש הרבה ילדים אלרגיים שלא זוכים למרות שהם זכאים?

נעמה שמואלי: לא, אחדד.

נעמה שמואלי: אני רוצה לומר שהילדים האלרגיים שמקבלים סייעות הם הילדים האלרגיים היחידים שהם בטוחים בתוך המערכת.

נעמה שמואלי: אני לא חושבת שילד אלרגי בכיתה י' צריך סייעת, שלא תבינו אותי לא נכון.

נעמה שמואלי: ההנחיה היום היא שהילדים עד כיתה ב', כולל, מקבלים סייעות, ומכיתה ג' ומעלה אין סייעות לילדים האלרגיים.

נעמה שמואלי: אני לא חושבת שילד בכיתה ז' או י' צריך סייעת, אני כן חושבת שהוא צריך הנגשה, ואני כן חושבת שהצוות צריך להיות מודרך כמו שאמרה יסכה קודם.

יוסף ג'בארין: מה נחוץ כדי לעשות את ההנגשה הזו?

נעמה שמואלי: יש חוזר מנכ"ל מאוד מפורט ויש הנחיות וכללים שכולם מכירים ויודעים, אבל אם אני יורדת בסופו של דבר לשטח ואני שואלת איך אני יודעת להבטיח את החיים של הילד הבודד בקצרה, הייתי רוצה שיהיה פיקוח ובקרה.

נעמה שמואלי: כמו שבודקים שבית הספר הוא בטוח ושסל הכדורסל לא ייפול על הילד בהפסקה, הייתי רוצה שייבדקו גם האם בית הספר ערוך לטפל בילדים עם אלרגיה למזון, האם הוא מונגש לילדים אלרגיים למזון, האם יש איזושהי בקרה שבאמת לא נכנסים בוטנים ואגוזים לבית הספר אם אומרים שלא מכניסים את זה.

נעמה שמואלי: הייתי רוצה שיבדקו אותם גם בביקורת הבטיחותית או הפדגוגית שעושים לבתי הספר במהלך השנה.

נעמה שמואלי: נניח וקורה אירוע, הייתי רוצה לראות מה עושה בית הספר במצב חירום של אלרגיה.

נעמה שמואלי: לפי נתוני מד"א יש כל יום בערך שני מקרים של פינויים מבתי ספר כתוצאה מאלרגיה למזון.

נעמה שמואלי: מתוך הפינויים האלה, כל יום בערך לפי הנתונים יש פינוי אחד של תגובה אנאפלקטית שהיא התגובה האלרגית החמורה והמסוכנת ביותר.

נעמה שמואלי: זאת אומרת, יש לי כל יום כל יום אירוע אנאפלקטי במוסד חינוכי.

נעמה שמואלי: זה אומר שכל יום יש לי אירוע שבו ילד נמצא בסכנת חיים.

יוסף ג'בארין: האם יש נתונים האם מדובר בשני הפינויים האלו בתלמידים עם סייעת או לא?

נעמה שמואלי: אני יודעת להגיד לך גילים.

נעמה שמואלי: במקרה המסמך לא אצלי, אבל אני יכולה להעביר אותו אחר כך לוועדה – בשמחה.

נעמה שמואלי: מד"א הוציאו לנו, והנתונים שאני אומרת כרגע הם נתונים שנכונים ללפני שנה וחצי בערך, אבל אני מניחה שזה לא השתנה בהרבה.

נעמה שמואלי: מדובר גם בילדים שיש להם סייעות וגם בילדים שאין להם סייעות.

נעמה שמואלי: אגב, חלקם גם ילדים מאוד גדולים בתיכון או בחטיבת ביניים.

יוסף ג'בארין: אם הם בחטיבת הביניים או בתיכון אז מה הסיבה שזה קרה?

יוסף ג'בארין: האם זה קרה בגלל שהם לא שמו לב?

נעמה שמואלי: אני לא פסיכולוגית, אבל הרבה פעמים התנהגויות סיכון של מתגברים הן התנהגויות סיכון של מתגברים גם אם המתגבר הוא אלרגי.

נעמה שמואלי: כשמתווספת לזה אלרגיה למזון ולקיחת סיכונים יום יום כמו שמתבגר לוקח סיכונים אולי בלי שום קשר להיותו אלרגי אז העניין הזה מתווסף.

נעמה שמואלי: פתאום יש שיקולים אחרים כמו: אני מול חברת השווים ואיך רואים אותי, ואולי עכשיו כולם הולכים לאכול ולא נעים לי להגיד שאני לא רוצה לאכול, אולי אני רוצה להגיד שאני בסדר, שלא יראו שאני חלש.

נעמה שמואלי: לצערי הרב, יש מקרים כאלה.

נעמה שמואלי: לפעמים זה גם נובע מתום לב כמובן, טעויות קורות.

נעמה שמואלי: גם הבן שלי קיבל תגובה קשה בבית הספר כתוצאה מטעות.

נעמה שמואלי: אגב, יש גם אלרגיות שפתאום מגלים אותן באמצע החיים.

יוסף ג'בארין: אם כך, סוגיית ההנגשה.

יוסף ג'בארין: אני מחדד את הנקודות מכיוון שמלווים את הדיון גם נציגים של משרדי הממשלה: חינוך, בריאות וגם משרד העבודה הרווחה.

נעמה שמואלי: ברשותך, אתייחס למעונות היום – לידה עד שלוש.

נעמה שמואלי: יש היום במעונות היום בין 600 ל-700 ילדים שסובלים מאלרגיה למזון במעונות היום.

נעמה שמואלי: עד היום היו סייעות לילדים האלרגיים במעונות היום רק לשעתיים ביום, שזה מלכתחילה הזיה, פלסטר כזה, שהמדינה מראה שהיא נותנת.

נעמה שמואלי: אבל למעשה ילד הוא לא אלרגי רק לשעתיים ביום.

נעמה שמואלי: זה מה שהיה עד היום, ועם כל הקושי לקחנו את מה שנתנו לנו.

נעמה שמואלי: אבל היום אין לנו גם את זה.

נעמה שמואלי: התבשרנו לפני שבוע ממנכ"ל משרד הרווחה שעדיין לא נמצא תקציב עבור הסייעות לילדים האלרגיים במעונות לשנת הלימודים הנוכחית.

נעמה שמואלי: המשמעות היא שיש 700 ילדים אלרגיים שלא ילכו למעונות ויישארו בבית.

נעמה שמואלי: כאימא לא הייתי מכניסה ילד בלי השגחה, אבל המעונות גם לא יקבלו אותם והם אומרים לנו זאת בצורה מפורשת שהם לא ייקחו אחריות ללא סייעת לילד אלרגי, והילדים יישארו בבית.

נעמה שמואלי: המשמעות של זה היא ש-700 משפחות יצטרכו להישאר בבית ולשמור על הילדים האלרגיים ולא לעבוד.

נעמה שמואלי: מבחינתי, הנושא הכי קריטי והכי בוער לטפל בו כרגע הם הילדים האלרגיים במעונות היום.

נעמה שמואלי: צריך למצוא להם פתרון מיידי, אחרת זה ש-700 ילדים שנשארים בבית.

נעמה שמואלי: אני לא מבינה איך מגיעים בכלל לסיטואציה שבה אנחנו נמצאים שבועיים לפני שנת הלימודים, וסליחה, מדברים גבוהה גבוהה, אני שומעת ומכירה ובקיאה בדיונים בכנסת, ותקציבים, ויש תירוצים לכולם.

נעמה שמואלי: נשאלתי קודם בשידור: האם בגלל הקורונה אין תקציב עכשיו לילדים האלרגיים?

נעמה שמואלי: אז לא – חרטהבונה.

נעמה שמואלי: כל שנה עושים לנו את אותו סיפור, רק שהפעם יותר קל להגיד שאין כסף כי יש קורונה.

נעמה שמואלי: כל שנה אנחנו בסאגה הזו.

נעמה שמואלי: אני עומדת פה מולך, מולכם, מול כל מי ששומע אותי, ומבקשת מכל מי שיש לו אחריות וסמכות להפסיק עם הסיוט הזה שמעבירים אותנו כל שנה.

נעמה שמואלי: אנחנו מבקשים פתרון לילדים מגיל אפס עד שלוש כי מגיעה להם הזכות לחינוך והזכות להיות במסגרות החינוך בדיוק כמו לכל ילד אחר, ומגיע להורים שלהם לצאת לעבודה ולהתפרנס בכבוד.

סונדוס סאלח: יש ברדק אחד גדול במעונות כי משרד התמ"ת אוסר על מעונות היום לקבל ילד אלרגי בלי סייעת, ומצד שני, אין תקציב לסייעות, אז מה צריכים לעשות עם הילד?

סונדוס סאלח: איפה צריך להשאיר את הילדים האלה?

יוסף ג'בארין: תיכף נשמע התייחסות משרד הרווחה לסוגיה הזו.

יוסף ג'בארין: אני מקווה שהתשובות תהיינה מספקות.

יוסף ג'בארין: אפרת טיש, האגודה לסוכרת נעורים, בבקשה.

אפרת טיש: אני אפרת טיש, מנכ"לית האגודה לסוכרת נעורים.

אפרת טיש: אני מקדמת כבר כמה שנים טובות את נושא הסייעות לילדים הסוכרתיים מינקות, מהמעונות, עד גיל 10.

אפרת טיש: נושא הסייעות הוא אכן קצת שונה אצלנו משום שאצלנו הטיפול הוא לאורך כל שעות היום.

אפרת טיש: הסייעות שמלוות נותנות מענה ממש טיפולי רפואי לילדים שנמצאים בגני הילדים ובבתי הספר, ולכן השעות לא אמורות להשתנות.

אפרת טיש: ילד בכיתה ב' עדיין לא יודע לתפעל את הטכנולוגיה שלו, אם זה משאבת אינסולין, סנסור, חישובים של כמה אינסולין לתת, ולכן הסייעת אמורה ללוות אותו כל השעות שהוא נמצא בבית הספר.

אפרת טיש: היום ילד עם סוכרת מקבלת סייעת מהיום שבו הוא נכנס למערכת החינוך.

אפרת טיש: זאת אומרת, מגיל שלוש.

אפרת טיש: סוגיית ילדים שנמצאים עד גיל שלוש במסגרות חינוכית ומאובחנים עם סוכרת סוג 1 היא באמת כבר לא תעלה על הדעת.

אפרת טיש: אנחנו כבר בדיונים, היו ועדות בין-משרדיות, זה אושר, ועדיין הורים צריכים להפסיק לעבוד ולהיות עם הילד בבית כי לא מאושרות לו שעות סייעת, אלא אם כן עירייה ספציפית נתנה מענה.

אפרת טיש: מבחינת הסוגיות שהעלו, תודה רבה ליסכה שבאמת עשתה שיחות מקדימות ובאמת אספה את המידע בצורה מיטבית.

אפרת טיש: גם אנחנו העברנו סקר להורים כדי שיהיו לנו נתונים עכשוויים.

אפרת טיש: אחד הדברים המרכזיים שעלה הוא תחלופת הסייעות הרבה פעמים היא על רקע של חוסר התאמה.

אפרת טיש: כל הסייעות אמורות לקבל הדרכה רפואית מהמרפאה שהילד מטופל בה, ועדיין יש עם זה כמה בעיות.

אפרת טיש: הנושא הזה קצת יותר מוסדר היום מכיוון שההדרכות נעשות על-ידי המרפאות.

אפרת טיש: יש בעיה בשעה שסייעת נמצאת ביום חופש ואין סייעות מחליפות כי כל כך קשה למצוא סייעות, ואז עולה סוגיה שלהורה אסור להיכנס לבית הספר או לגן והילד לא יכול ללכת לשם והוא נעדר כל פעם שישנה איזושהי היעדרות של סייעת.

אפרת טיש: זו סוגיה מאוד מאוד משמעותית כי בסופו של דבר זה לא דבר חד-פעמי במהלך השנה אלא זה חוזר על עצמו.

אפרת טיש: אני רוצה לציין את התחלופה וגם את הזמן שלוקח למצוא סייעות.

אפרת טיש: התפקיד הוא מאוד חשוב ומשמעותי ולמידת הטיפול הרפואי היא למידה, אבל בסוף הסייעות לא מחזיקות לאורך זמן.

אפרת טיש: אחד הדברים החשובים זה הזמן שלוקח למצוא סייעת.

אפרת טיש: הממוצע הוא חודש לפחות מאבחון המחלה ועד שהילד בסוף יכול לחזור לבית הספר ושמוצאים לו סייעת.

אפרת טיש: גם השלטון המקומי, גם כל המועצות האזוריות, ההורים, מחפשים, אבל זה לוקח זמן.

אפרת טיש: אין איזשהו מאגר למרות שיש סייעות שעוסקות בזה.

אפרת טיש: במקום להביא להתמקצעות הסייעות, להחזיק אותם במערכת, יש כל הזמן תחלופה, ואז גם לא ניתן להחזיר ילד למערכת החינוך לאחר אבחון המחלה – זה גם נושא מאוד מאוד חשוב.

אפרת טיש: אני לא מדברת על נושא הצהרונים שאין לגביו מענה וילדים עם סוכרת סוג 1 עדיין בבית, וגם על זה פנינו לא מעט והגשנו בג"צ כי ילדים עדיין לא יכולים ללכת לצהרון כשהיום זה כבר לא רשות.

אפרת טיש: אני חושבת שהגיע הזמן באמת לתת מענה פעם אחת ולתמיד.

אפרת טיש: כפי שציינה נציגת עמותת הילדים האלרגיים, כל שנה מחדש דנים באותם דברים, והגיע הזמן לקחת את הסוגיות האלה ולטפל בהם מאל"ף ועד ת"ו.

אפרת טיש: המענים צריכים להינתן אחת ולתמיד, מדובר בשעות עבודה רבות של כל העוסקים במלאכה.

יוסף ג'בארין: אפרת, תודה רבה.

יוסף ג'בארין: כמובן שהציפייה שלנו היא שלא יהיה צורך לחזור על הדברים בעוד שנה.

יוסף ג'בארין: אני מקווה שנשמע התייחסות פוזיטיבית מנציגי המשרד לעניינים האלה.

סונדוס סאלח: האם יש מישהו מבין המוזמנים שיכול לדבר על חומר והסברה במיוחד בחברה הערבית ובשפה הערבית?

יוסף ג'בארין: משרד החינוך.

יוסף ג'בארין: ד"ר עדינה יוסף, נציגת משרד הבריאות, בבקשה.

עדינה יוסף: תודה.

עדינה יוסף: שלום, שמי ד"ר עדינה יוסף.

עדינה יוסף: אני עובדת במחלקה לאם וילד.

עדינה יוסף: אנחנו שותפים לאורך הרבה מאוד שנים.

עדינה יוסף: אני מוכרחה להגיד שהעזרה לילדים עם המחלות הכרוניות הייתה יוזמה של משרד הבריאות לפני 25 שנים כשמשרד הבריאות הבין שילדים עם מחלות כרוניות לא יכולים להישאר בבית בגלל שהם זקוקים לטיפול במהלך שעות היום.

עדינה יוסף: הפתרון שהתאים אז היה להביא סייעת שיכולה לעזור.

עדינה יוסף: בתקופה ההיא דיברנו בעיקר על הטיפולים הפולשניים שבוודאי לא ניתן לחשוב שמורה צריכה להתעסק עם זריקות לילדים או בטיפול באמצעות חמצן או לעשות טיפולים פולשניים בגופו של הילד.

עדינה יוסף: זה פתרון שעבד טוב במשך כמה שנים.

עדינה יוסף: ב-20 השנים האחרונות הייתה עלייה גדולה מאוד במספר התלמידים עם סוכרת.

עדינה יוסף: אפרת לא הציגה, גם בתחום של סוכרת נעורים אנחנו עדים לעלייה מאוד גבוהה בקרב ילדים שמאובחנים במחלה הזו ובגילאים מאוד צעירים, וגם קרוב מאוד לאחר הלידה ובשנים הראשונות.

עדינה יוסף: אלה התלמידים הראשונים הנוספים שקיבלו עזרה מטעם הוועדה לסייעות.

עדינה יוסף: בהמשך, בעשור האחרון, התווספו תלמידים עם אלרגיה מסכנת חיים למזון ולא ציפינו שזה יהיה הגורם שיהפוך להיות עיקר העיסוק של הוועדה.

עדינה יוסף: אנחנו מברכים ואנחנו היינו שותפים בכתיבת חוזר משרד החינוך להיערכות המוסדות להכלת התלמידים עם האלרגיה, ובכלל הכלת תלמידים עם מחלות הכרוניות.

עדינה יוסף: התלמידים עם מחלה כרונית הם חולים בבית ובבית חולים, אבל כשהם באים לבית הספר או לגן, הם וההורים שלהם רוצים שהם יהיו כמו כל הילדים האחרים.

עדינה יוסף: כרופאת ילדים אני רואה את הילדים האלה בכיתות שלהם ובכיתות גן כמו כולם.

עדינה יוסף: היה מאוד טוב אם הייתי יכולה לחדד את זה שבית הספר, הכיתה או הגן, הוא מקום שיקומי לילד, הוא צריך לראות עצמו כמו כל ילד אחר.

עדינה יוסף: צדקה חברת הכנסת סאלח שאמרה שבנושא של ההנגשה לתלמידים עם ליקויים פיזיים ועם מצבים אחרים שזקוקים באותה מידה, צריך לראות את אותם ילדים כשווים וכמועצמים ביכולת הלמידה שלהם כמו כל תלמיד אחר בכיתה.

קריאות: אבל זה לא קורה בפועל.

יוסף ג'בארין: הציפייה שלנו היא שמצבם של הילדים האלה שזקוקים לסייעות יהיה יותר טוב.

יוסף ג'בארין: רמת הנגישות הפיזית עדיין מאוד בעייתית.

עדינה יוסף: אני רוצה לחזק את המערכות לקדם את זה כדי שהילדים יהיו באמת שווים.

יוסף ג'בארין: נכון.

יוסף ג'בארין: כפי שהחוק מבטיח נגישות שם, אין ספק שכולנו צריכים להבטיח נגישות מלאה גם לילדים האלרגיים.

יוסף ג'בארין: שמעתי קצת ביקורת שעולה מהשטח ואשמח שתתייחסי לזה.

יוסף ג'בארין: יש ילדים אלרגיים שלא מקבלים סיוע.

יוסף ג'בארין: לפחות לפי הנתונים של מרכז המחקר, אני רואה שכנראה רבע מהבקשות פחות או יותר נדחות.

יוסף ג'בארין: זה אומר ששיעור ניכר של הורים נדחו בעניין הזה.

יוסף ג'בארין: ישנה גם הסוגיה של מילוי מקום בשעה שהסייעות נעדרות.

יוסף ג'בארין: עלתה גם סוגיית תנאי ההעסקה, אבל יכול להיות שזה מופנה יותר למשרד החינוך.

סונדוס סאלח: הנגשת המידע בשפות להורים היא לא באחריות משרד הבריאות?

יוסף ג'בארין: את דיברת על חוזר מנכ"ל והנחיות, האם המידע הזה נגיש גם בשפה הערבית כפי שצריך להיות?

עדינה יוסף: אני אבדוק.

עדינה יוסף: אני יודעת שבאתר משרד הבריאות יש חומר על אלרגיה.

עדינה יוסף: אני יודעת שיש עלונים על אלרגיה גם בערבית ואבדוק אם הם נמצאים באתר משרד הבריאות.

עדינה יוסף: קיים עלון להורים לגבי הזכאויות, איזה תלמידים מקבלים ונכנסים לקריטריונים של הזכאות ואלו תלמידים לא ספציפית מהוועדה הזו שנקראת בשפת העם סייעת רפואית.

עדינה יוסף: אנחנו מעדיפים לקרוא לזה מלווה אישי ולא סייעת רפואית כי אין לסייעת הזו רקע משמעותי בלימודי בריאות או סיעוד.

עדינה יוסף: מדובר באיזושהי הדרכה ספציפית באותו נושא שבו היא מועסקת.

עדינה יוסף: אנחנו מעדיפים לקרוא לאדם הנפלא הזה מלווה אישית ולא סייעת רפואית.

עדינה יוסף: לסייעת אישית יש קונוטציה שהיא מומחית בתחומי בריאות ורפואה, אבל זה לא המצב.

עדינה יוסף: אני לא יכולה לענות לך לגבי העסקה.

עדינה יוסף: אני יודעת שהסייעות האלה מקבלות את ההכשרה הנדרשת, כפי שכבר אפרת דיברה, גם לילדים עם סוכרת וגם לילדים שזקוקים להאכלה דרך גסטרוסומיות וילדים שזקוקים לצינטורים של שלפוחית השתן, וכמובן תלמידים המונשמים, במרפאות המקצועיות של בתי החולים, במרפאות הרפואיות.

עדינה יוסף: חובה לחתום על זה שהן עברו את ההכשרה, והרשויות אמורות לבדוק שההכשרה הזו נעשתה ושהם קיבלו את החתימה.

עדינה יוסף: אכן, צריך לחשוב על מאגר של צוות מחליף ואיך מתמודדים עם זה גם ברמת הרשות.

עדינה יוסף: שאלת ספציפית לגבי אלרגיה - אנחנו חושבים על פתרונות אחרים.

עדינה יוסף: כפי שנעמה אמרה, אנחנו רוצים פתרון לילדים האלה, אנחנו לא מרגישים שהסייעת היא הפתרון היחידי, אנחנו לא מרגישים שהסייעת היא האחת והיחידה שיכולה לעזור לילד הזה.

קריאה: אנחנו לא בהכרח חושבים אותו הדבר.

עדינה יוסף: דווקא נוכחנו בתקופת הקורונה לראות שאותו דגש שניתן ללמידה בקבוצה קטנות תוך מרחק בין הילדים ושמירה על הציוד של כל ילד ובניקיון השטחים, הוא בדיוק אותו מענה שילד אלרגי צריך ביום יום.

עדינה יוסף: אנחנו רואים שאלו פתרונות פשוטים שאפשר להנחיל אותם בכל מסגרת.

עדינה יוסף: הזרקת האפיפן היא פעולה מאוד פשוטה.

עדינה יוסף: המילה "הזרקה" אולי מפחידה אנשים, אבל היותר מבוגרים אולי זוכרים שבמלחמת המפרץ כולנו קיבלנו ערכות כאלה עם מזרקים אוטומטיים.

עדינה יוסף: אין צורך בלמידה גבוהה בשביל להזריק מזרק באופן אוטומטי מזרק לילד.

עדינה יוסף: אנחנו מעודדים פתרונות אחרים כדי להרחיב את המענה ואת הפתרון לכל הילדים האלרגיים.

עדינה יוסף: כמו שנעמה שאמרה, יכול מאוד להיות שילד בפעם ראשונה ייפגש עם אלרגיה בשטח בית הספר כשזה לא היה מוכר ולא יודע.

עדינה יוסף: החוזר שנכתב למעשה עוזר ומדריך את הצוותים להתמודדגם עם מצב חירום שקורה בפעם הראשונה וגם כשהוא לא ידוע.

עדינה יוסף: גם אני בעד עבודה ועזרה ממשרדים אחרים ועבודה בקהילה בנושא הרחבת הידע.

עדינה יוסף: דיברתם קודם על מגבלות הצוות הפדגוגי, אני חושבת שחינוך הוא אחד הפתרון הכלליים למצב הזה.

עדינה יוסף: ילדים צריכים לדעת איזה אוכל מותר או אסור להם להביא למסיבה או לבית הספר, למשל, אגוזים ובוטנים, כי יש להם חברים שרגישים אליהם.

עדינה יוסף: חינוך הוא פתרון לטווח הרחוק.

יוסף ג'בארין: קודם כול, אני חושב שאין כאן שאלה לגבי נגישות בשפה הערבית.

יוסף ג'בארין: זה משהו שחייבים לעשות.

יוסף ג'בארין: זה נכון באופן כללי, וזה נכון שבעתיים כשמדובר בנושאים כל כך רגישים ומצילי חיים.

יוסף ג'בארין: אודה לך אם תבדקי את הנושא ותעדכני אותנו.

עדינה יוסף: אני בודקת.

יוסף ג'בארין: את אומרת בצדק שצריך לחשוב על נושא סייעת מחליפה, ואני אומר שצריך לפתור את זה.

יוסף ג'בארין: תהיה בוודאי פנייה שלנו אל משרד החינוך ואל השלטון המקומי, אבל אין ספק שיהיו מקרים שסייעות לא יוכלו מסיבות שונות להתייצב אם אנחנו מדברים על יותר מ-6,000 סייעות.

יוסף ג'בארין: ברור שהנושא הזה מצריך פתרון מערכתי, ולכן אני קורא לטיפול בנושא הזה.

יוסף ג'בארין: האם יש לך תגובה לכך שכרבע מההורים שפונים נדחים?

יוסף ג'בארין: לי זה נראה הרבה.

יוסף ג'בארין: האם תוכלי להתייחס לזה?

עדינה יוסף: אני לא יודעת האם הבדיקה הייתה מספיק מעמיקה.

עדינה יוסף: כמו שהציגה יסכה בהתחלה, מדובר באיזושהי מדיניות שהתקבלה במשרד הבריאות יחד עם שותפים ממשרד החינוך, שהילדים הצעירים הם אלה שזקוקים להכי הרבה השגחה.

עדינה יוסף: בגן יש פחות הפרדה בין שטחי אוכל לבין שטחי משחק.

עדינה יוסף: בכיתה א' חשבנו לאפשר גם להורים וגם לילדים איזשהו מעבר יותר חלק ויותר בטוח.

עדינה יוסף: בהרבה מסגרות בית ספר עדיין לא מדובר בכיתה, יש חטיבה צעירה וכיתות א' עדיין מתנהלות כמו בגן.

עדינה יוסף: זו הסיבה שעדיין בכיתות א' אנחנו הסכמנו להיקף מלא של השגחה, כשהתכוונו לזה שבמיוחד אחרי כיתה ב' יש הפרדה מאוד ברורה בין שעות הלימוד שבהם הילד יושב עם ספרים ומחברות ולומד קריאה, כתיבה, חשבון ומדעים, ואז הסיכוי שילד כזה ייחשף בשעות אלו לאלרגנים שואף לאפס, בזמן שבשעות הפסקות האוכל והארוחות יש צורך בהשגחה.

עדינה יוסף: זה לא שהחל מכיתה ג' הילד הוא הרבה יותר עצמאי ויודע הכול, אבל במהלך השנתיים שהוא קיבל את הסייעת והסייעת ראתה כיצד בית הספר, הכיתה, נערכים להתמודדות עם האלרגיה, אפשר יהיה להמשיך ולנהוג באותם הכללים ובאותם אמצעי הזהירות שקדמו לזה, וזו הייתה המחשבה.

עדינה יוסף: כמובן כפי שנעמה אמרה, בגיל ההתבגרות הסכנה היא יותר גדולה, אבל לא מצופה שישב צוות ליד נער וילד מתבגר.

עדינה יוסף: יכול להיות שחלק גדול מהדחיות הן לגבי אותם ילדים בכיתות ב' וההורים התרשמו מההזנחה כביכול של אישור של שלוש שעות ולא של היקף מלא של שעות, וחלק מהילדים הם בכיתות ג' והלאה שבקריטריונים הכללים שלנו אינם מקבלים את הסייעת.

עדינה יוסף: אני יכולה להביא לך דוגמאות לבקשות שקיבלנו לתת סייעת לילד שרגיש לעקיצת דבורה וגם אותן דחינו.

עדינה יוסף: לכן, יכול מאוד להיות שיש פה הסבר גם לגבי ילדים שהם יותר גדולים וגם לרגישות למזון, למשל, קיווי, אבוקדו, שאנחנו מבינים שמדובר פה בסכנת חיים, אבל מבינים שלא צריך להביא כל יום קיווי ואבוקדו לגן או לבית הספר כדי להצדיק נוכחות של סייעת ליד אותו ילד.

יוסף ג'בארין: חברת הכנסת סאלח, בבקשה.

סונדוס סאלח: אני מבקשת לשאול לגבי תרופות או הזרקות שנמצאות בבתי הספר.

סונדוס סאלח: האם זה במימון משרד הבריאות?

עדינה יוסף: לא, זה לא במימון משרד הבריאות.

עדינה יוסף: משרד הבריאות קידם את חוק האפיפן וגם התקנות עברו ממש בימים האחרונים.

עדינה יוסף: הרכישה היא באחריות המוסדות.

עדינה יוסף: אני יודעת שמשרד הבריאות מתווך בין הגורמים השונים לרכישה ולקבלת הסכמים אחרים שכאלה.

עדינה יוסף: אני יודעת שזה נעשה כך במעונות.

סונדוס סאלח: יש חוק שמחייב בתי ספר שכשיש ילד אלרגי?

עדינה יוסף: זה לא קשור לילד אלרגי.

עדינה יוסף: כל מוסד, כל בית ספר, כמו כל מסעדה וכל גן ומעון, חייב.

עדינה יוסף: חוק האפיפן עבר לפני שנה והתקנות התקבלו ממש בימים האחרונים.

יוסף ג'בארין: האם התקנות אושרו?

תמי ברנע: אושרו בוועדת העבודה.

יוסף ג'בארין: האם יש קושי בעניין הזה?

נעמה שמואלי: באופן כללי חוק האפיפן הוא לא בשבילנו כהורים לילדים אלרגיים.

נעמה שמואלי: אנחנו בכל מקרה את האפיפן שלנו מביאים, לכן אין שום משמעות האם יש ילד אלרגי במוסד החינוכי ואם אין ילד אלרגי.

נעמה שמואלי: בכל מקרה חייב להיות אפיפן.

נעמה שמואלי: אגב, רוב המקרים של תגובות אלרגיות לא ידועות במוסדות חינוך היו דווקא של אוכלוסייה יותר מבוגרת, של מורים ואנשי צוות, שהגיעו לבית הספר ופתאום הייתה איזושהי תגובה אלרגית.

נעמה שמואלי: החוק הוא עבור כולם, הוא דווקא פחות עבורנו.

נעמה שמואלי: נכון שלא צריך כנראה סייעת לילד אלרגי לאבוקדו כמו שאמרה פה עכשיו נציגת משרד הבריאות.

נעמה שמואלי: אבל באותה נשימה אנחנו באמת מאמינים שגם ילד בכיתה ג' או בכיתה ד' כן צריך סייעת.

נעמה שמואלי: מדובר במספר מועט של ילדים, אפשר לספור אותם אולי על כף יד אחד, אבל הם כן צריכים סייעות גם בכיתה ג' ו-ד'.

נעמה שמואלי: אלו המולטי אלרגיים המורכבים, אלה שהם אלרגיים חלב, בוטנים, ביצים, שומשום, דגים.

נעמה שמואלי: הם אלרגיים למגוון רחב של מזונות שמאוד קשה להימנע מהם, ואנחנו חושבים שהילדים האלה בכיתה ג', וחלקם בכיתה ד', עדיין צריכים לקבל את הסיוע.

נעמה שמואלי: כמו שהמערכת מתגמשת לצד השני היא צריכה גם פה להתגמש לצד הזה ולתת מענה לילדים היותר מורכבים.

נעמה שמואלי: מדובר במקרים בודדים.

יוסף ג'בארין: נשמח אם תעבירי אלינו ולמשרד את הנתונים ולפיהם מדובר במקרים בודדים ולא בהעמסה תקציבית.

יוסף ג'בארין: נשמח לראות איך אפשר לקדם את הסוגיה הזו.

נעמה שמואלי: בסדר גמור.

יוסף ג'בארין: ד"ר יוסף, תודה רבה לך.

יוסף ג'בארין: שאדי קסיס מעמותת אלשוג'עאן, נשמח אם תוכל לחדד מספר נקודות לגבי ילדים אלרגיים או סוכרתיים בחברה הערבית.

שאדי קסיס: קודם כול, שמעתי את רוב הדברים שנאמרו עד רגע זה.

שאדי קסיס: אני יכול לחדד או להוסיף את הקושי שיש לילדים סוכרתיים בחברה הערבית בעניין הסייעות.

שאדי קסיס: מנתונים ומפניות של הורים אנחנו רואים שיש קושי רב בקבלת סייעת לילד סוכרתי בבית הספר.

שאדי קסיס: הקושי הזה נובע ממספר סיבות: ראשית, אנחנו בדקנו וראינו שרשויות מקומיות משתמשות כנראה בשעות לצרכים אחרים, וזה ממש לא נשמע טוב.

שאדי קסיס: שנית, הן לרוב מעסיקות מקורבים, וזה גרוע יותר.

שאדי קסיס: הדבר הגרוע מכול הוא שלאנשים שמועסקים אין ידע וניסיון.

שאדי קסיס: הורים לילדים סוכרתיים שאין להם מכשיר בדיקת סוכר מרחוק, רואים את הזלזול ברמות הסוכר ברמה מטורפת.

שאדי קסיס: כשהם שולחים לסייעת והיא אומרת להם שהיא האכילה אותו שוקולד כי הסוכר אצלו גבוה, אנחנו מבינים שסייעת היא לא מוכרת באיזשהו חנות, זה משהו אחר לגמרי.

שאדי קסיס: אפשר להיות מוכרת בחנות וזה מאוד נחמד, אבל לסייע לילד סוכרתי זה מאוד מסוכן.

שאדי קסיס: שמעתי גם קצת את דבריה של עמיתתנו אפרת, ואני רוצה לחדד את הדברים האלו.

שאדי קסיס: זה עניין מאוד מאוד קשה, וזה חוץ מזה שאין מאגר.

שאדי קסיס: רמת ההכשרה של הסייעת היא מאוד נמוכה.

שאדי קסיס: אנחנו ניסינו למלא את זה אבל לא תמיד מקשיבים לנו.

שאדי קסיס: אנחנו מציעים שאנחנו נעשה את זה.

שאדי קסיס: אנחנו מוצאים כל פעם שהמון סייעות שאין להם שמץ של מושג מה זה סוכרת מועסקות עם ילדים סוכרתים.

שאדי קסיס: אי אפשר לטפל בסוכרת כשאין לך מושג מה זה סוכרת.

שאדי קסיס: זו סכנת חיים.

שאדי קסיס: בחברה הערבית נפגעו ילדים, אבל אלו דברים שכרגיל לא הגיעו לתקשורת.

שאדי קסיס: זה מאוד מתיש להתעסק כל הזמן עם כאלו שרוצים להיות סייעות כשאין להם מושג מה זה סייעת.

שאדי קסיס: הקושי הוא רב מאוד משום שהמחשבה שלהם היא כל הזמן על השכר ועל התעסוקה.

שאדי קסיס: לפעמים מעסיקים גם הורים, אבל גם זה קשה כי הורים נאלצים לעזוב את מקום עבודתם.

שאדי קסיס: הם רוצים להיות האחראים הבלעדיים על הילדים ואני מבין למה, כי מביאים להם סייעת שלא מבינה מה זה סוכרת.

שאדי קסיס: כך יוצא שמשחקים בחיים ובבריאות של הילדים שלנו.

שאדי קסיס: חשוב לציין ולחדד שאם מזריקים יותר מדיי אינסולין לילד שיש לו סוכרת נעורים אפשר לאבד אותו.

שאדי קסיס: זה יכול לקרות מרגע לרגע, זה לא צחוק.

שאדי קסיס: אני לא מתעסק עם אלרגיות אבל יכול להיות שיש סיכוי שאפשר לטפל במצב האלרגי הגרוע ביותר, אבל כשמדובר בסוכרת נעורים אפשר לאבד את הכיוון לחצי שעה כשהסוכר נופל.

שאדי קסיס: סביר להניח שסייעת שלא מבינה מה זה סוכרת לא תדע איך להזריק מזרק של גלוקוז לילד, וכתוצאה מכך הילד יכול להגיע לבית החולים עם סוכר נמוך ואז אנחנו כבר במקום אחר.

יוסף ג'בארין: עלתה נקודה לגבי הנחיות בשפה הערבית.

יוסף ג'בארין: למיטב ידיעתך, האם כל החומרים המקצועיים והרפואיים שקשורים לנושא זמינים גם בשפה הערבית?

יוסף ג'בארין: הם כמובן צריכים להיות זמינים.

שאדי קסיס: למיטב ידיעתנו, אנחנו מתרגמים את רוב החומר.

שאדי קסיס: העמותה מתרגמת את הנתונים ואת ההנחיות.

שאדי קסיס: בעיקרון, אנחנו מתרגמים בעל פה.

שאדי קסיס: אנחנו עובדים באזורים של החברה הערבית במזרח ירושלים, בצפון, במשולש ובנגב, ואנחנו רואים קושי בעניין השפה.

יוסף ג'בארין: אתם מתרגמים כי אתה אומר שהחומר מטעם המשרד לא נגיש בערבית.

שאדי קסיס: נכון מאוד, אנחנו מתרגמים את החומר לאנשים כי הוא לא נגיש, ובעיקרון, ברמה האישית.

שאדי קסיס: אנחנו מלווים ילדים סוכרתיים במרפאות סוכרת בכל הארץ, ובחלק מהמרפאות ראינו שרמות הסוכר לא משתנות.

שאדי קסיס: גילינו שהבעיה נעוצה בכך שאימא של הילד, שהיא מן הסתם בת 20, מהנהנת בראש לרופא שמדבר איתה בעברית למרות שהיא לא מבינה כלום.

שאדי קסיס: חשבנו שקל לפתור את הבעיה הזו כי בסך הכול צריך שהחומר יהיה מונגש מבחינת השפה לאותם אנשים.

שאדי קסיס: בכך אנחנו חוסכים למדינה ולעצמנו אובדן כושר עבודה עתידי, בעיות נפשיות וכלכליות עתידיות, וגם בעיות בריאותיות, שעולות למשרדי הממשלה ולמדינה הון עתק.

שאדי קסיס: אני מודה לכם, ואני מקווה שהמקום הזה באמת יבוא השינוי.

יוסף ג'בארין: תודה רבה, שאדי.

יוסף ג'בארין: אין ספק שזו סוגיה מאוד חשובה, בוודאי נתייחס אליה במסקנות.

יוסף ג'בארין: עדיין לא שמענו את משרד החינוך, ונשמח לשמוע התייחסות.

יוסף ג'בארין: אם תרצה להעביר אלינו מסמך שמסכם נקודות ספציפיות לגבי החברה הערבית שהיית רוצה שנעקוב אחריהן, נשמח לקבל את המסמך.

שאדי קסיס: אנחנו נעביר.

שאדי קסיס: תודה.

שאדי קסיס: אינה זלצמן, נציגת משרד החינוך, סגנית בכירה למנהלת המינהל הפדגוגי, בבקשה.

אינה זלצמן: אני אתחיל לדבר ולאחר מכן תדבר הגברת אפרת לאופר הממונה על תחום הבריאות.

אינה זלצמן: אתייחס לכמה נקודות שעלו כאן.

אינה זלצמן: אכן, משרד הבריאות ואנחנו פועלים ביחד, גם עם העמותות.

אינה זלצמן: אני מכירה פה את נעמה ועוד אנשים שדיברו כאן.

אינה זלצמן: הנושא הוא מאוד חשוב ויקר לנו.

אינה זלצמן: אנחנו כל שנה פועלים כדי לתת את המענים הנדרשים.

אינה זלצמן: מבחינתנו, המענה המשמעותי הוא דרך חוזר מנכ"ל שנכתב במשותף המדבר על כך שבית הספר צריך להיות סביבה בטוחה ומוגנת לילדים אלרגיים.

אינה זלצמן: הוא מתייחס לשלושה דברים עיקריים וארצה לספר מה עשינו במשרד: ראשית, שילוט, שנית, האפיפן, והשלישי, הדרכה.

אינה זלצמן: לגבי שילוט בבתי הספר שבהם יש ילדים אלרגיים – בתי הספר עם שילוט.

אינה זלצמן: לגבי אפיפן – למרות שאנחנו לא אלו שאמורים לממן, עד עכשיו משרד החינוך לפנים משורת הדין מימן אפיפן לרשויות כדי להציב את זה בבתי הספר.

אינה זלצמן: לגבי הדרכה – גם כאן

אינה זלצמן: אנחנו מקיימים הדרכות לצוותי החינוך.

אינה זלצמן: התקיימו הדרכות.

אינה זלצמן: יצאנו עכשיו שוב למכרז מחודש עם מד"א שמתאם עכשיו את ההדרכות לצוותי החינוך כבר עכשיו ובמהלך השנה.

אינה זלצמן: כבר משנה שעברה הוחלט שלגבי גני הילדים, שכל אחד נמצא במסגרת בודדת, חלק מהפיתוח המקצועי של כל הגננות במדינת ישראל יכלול נושא של ילדים אלרגיים, כחלק של כל פתיחת שנה.

אינה זלצמן: לגבי הסברה – אנחנו פועלים הרבה להסברה.

אינה זלצמן: תיכף, בתחילת השנה, תישלח לבתי הספר כרזה בנוגע לילדים אלרגיים שתוצב במקום בולט.

אינה זלצמן: הכרזה מתורגמת גם לשפה הערבית כמובן.

אינה זלצמן: גם במתווים שפרסמנו עכשיו בשנת הקורונה, שגם הם מפורסמים בערבית, יש התייחסות לילדים אלרגיים.

אינה זלצמן: אנחנו צילמנו גם לתלמידים וגם למורים במסגרת מערכת השידורים הלאומית הדרכה שמדברת על מה צריך לעשות בנושא הזה.

אינה זלצמן: אנחנו מממנים מידי שנה מעל ל-300 מיליון שקלים את נושא הילדים האלרגיים לטובת הסייעות.

אינה זלצמן: הכסף מועבר לרשות שהיא המעסיקה של הסייעות, ועל כן ההכשרה של הסייעות ומילוי המקום הוא באחריות הרשות המקומית.

אינה זלצמן: אני מניחה שתפנו אליהם כדי לקבל תשובות לנושא הזה.

אינה זלצמן: לגבי הנגשה – עד כה, ואני מדברת על 2020, תקצבנו 20 מיליון להנגשה.

אינה זלצמן: חשוב לי להדגיש שאנחנו מאשרים ומתקציבים כל בקשה שרשות מגישה, כך שזה לא צריך להיות החסם.

אינה זלצמן: חשוב לי להדגיש שני דברים לגבי הנתונים: ראשית, הדוח של מד"א שהציגה נעמה מלפני שנה וחצי מדבר על היפגעות גם אחרי שעות בית הספר.

אינה זלצמן: עד השעה ארבע זה אחרי שעות בית הספר.

אינה זלצמן: בעיניי במחקר שהציגה יסכה חסרה התייחסות לנתונים שיש בעולם.

אינה זלצמן: חשוב להבהיר שישראל היא מדינה שמממנת סייעות מגן עד כיתה א', כיתה ב', כשבעולם זה לא המענה השכיח.

אינה זלצמן: אנחנו בדעה שהציגו גם עדינה ונעמה שנכון שבתי הספר יהיו נקיים מאלרגניים, ואנחנו פועלים לכך.

אינה זלצמן: שנת הקורונה, כפי שאמרה עדינה, מזמנת באמת יכולת להתקדם מאוד במהלך הזה.

אינה זלצמן: אנחנו כמובן נמשיך ונפעל בנושא.

יוסף ג'בארין: לא התייחסת לשאלה של מילוי מקום בעקבות היעדרויות של סייעות.

אינה זלצמן: אמרתי שאנחנו לא המעסיקים של הסייעות.

אינה זלצמן: התייחסתי גם לנושא ההכשרות וגם לנושא מילוי המקום.

אינה זלצמן: צריך לפנות לרשות המקומית כי לנו אין יכולת לענות על כך.

יוסף ג'בארין: אין ספק שהסוגיה של פרסומים בשפה הערבית מאוד רגישה.

אינה זלצמן: אמרתי, אנחנו פרסמנו גם בערבית.

יוסף ג'בארין: כן, ולכן כל פעילות כמובן חייבת להיות.

יוסף ג'בארין: אני לא יודע מה לגבי חוזר המנכ"ל, אבל ברור שגם חוזר המנכ"ל צריך להתייחס לנושא.

יוסף ג'בארין: מניסיוני בתחומים הללו, הציפייה שלנו שזה יקרה בו זמנית ולא אחרי תקופה מסוימת.

אינה זלצמן: ואכן, כך זה קרה.

אינה זלצמן: מבחינתנו, אנחנו מפרסמים כל פרסום גם בשפה הערבית.

אינה זלצמן: גם הכרזות שיקבלו תיכף מוסדות החינוך, מתורגמות לשפה הערבית.

אינה זלצמן: ברשותכם, אני חייבת לצאת.

אינה זלצמן: אפרת, אם תרצה, תוכל להוסיף.

יוסף ג'בארין: תודה לך.

יוסף ג'בארין: אפרת, בבקשה.

אפרת לאופר: בנוסף להדרכות שנסגרו עם חברת מד"א, שמתאמת כעת הדרכות לצוותי ההוראה, - - -, אנחנו מאפשרים להורים לילדים האלרגיים להיכנס לתוך בית הספר בתיאום עם מנהלי בית הספר והגננות כדי לתאם הדרכה לצוותי ההוראה לילדים בבית הספר, הם קיבלו אישור.

אפרת לאופר: אני רוצה לדייק קצת בנתונים של יסכה לגבי מספר הסייעות.

יוסף ג'בארין: אפרת, הבנו את הנקודה הראשונה.

יוסף ג'בארין: היא נרשמה, וזה חשוב.

יוסף ג'בארין: אנחנו מתקשים לשמוע אותך.

יוסף ג'בארין: אולי תוכלי לשלוח בכתב התייחסות.

יוסף ג'בארין: היא אומרת שיש עדכונים לגבי המספרים ונשמח לקבל אותם בכתב.

נעמה שמואלי: אני יכולה להשלים את תחילת דבריה של אפרת.

נעמה שמואלי: היא אמרה, והיא צודקת בהקשר הזה, היא נתנה לנו אישור.

נעמה שמואלי: קיבלנו אישור ממשרד החינוך שההורים לילדים האלרגיים יוכלו להיכנס למוסדות החינוך כדי לעשות את ההדרכה.

נעמה שמואלי: זה נותן איזשהו מענה, אבל הוא חלקי.

נעמה שמואלי: האישור שאפרת נתנה הוא סופר חשוב והוא קריטי, אבל הוא עדיין חלקי ולא מושלם.

יוסף ג'בארין: תודה.

יוסף ג'בארין: אפרת, סליחה, לא הצלחנו לשמוע טוב.

יוסף ג'בארין: נחום עידו, מנהלת שירות ילדים ומתגברים, משרד העבודה, בבקשה.

נחום עידו: שלום לכם.

נחום עידו: אני אחראי רק על נושא ילדים - - - במשרד הרווחה ולא על פעוטות במעונות היום הרגילים.

נחום עידו: אתם העליתם את נושא מעונות היום הרגילים, לא היה ידוע לנו שהנושא הזה עומד לעלות.

נחום עידו: כל האגף הזה נמצא עכשיו בחופשה ולא אוכל לענות לכם בעניין הזה.

נחום עידו: אני יכול לענות רק שלגבי ילדים עם מוגבלויות במעונות יום שיקומיים אין לנו שום בעיה של סייעות.

נחום עידו: יש לנו סייעות ו - - -, וכמובן שגם הילדים, אנחנו ממשיכים, קשורים בנושא של משרד החינוך.

נחום עידו: זה הכול, אני לא יכול לדבר לגבי שאר הילדים עם אלרגיות ולגבי הטיפול בהם כיוון שאינני מכיר את הנושא.

יוסף ג'בארין: זה נכון שלא העלינו מראש את הסוגיה של פעוטות מגיל לידה עד שלוש.

יוסף ג'בארין: ביום שני יהיה לנו דיון בנושא היערכות לפתיחת שנת הלימודים במעונות היום והאיום בשביתה, ולדעתי אפילו הייתה הכרזה על שביתה, אם לא השתנו הדברים.

יוסף ג'בארין: אני מקווה שביום שני יהיו איתנו נציגי המשרד למרות החופש עליו אתה מדבר.

נחום עידו: כן, ברגע שאנחנו יודעים מראש, האדם שעוסק בנושא יודע לתת תשובות.

נחום עידו: אבל במקרה הזה לא ידענו, אני לא האדם המתאים לענות לשאלות הללו.

יוסף ג'בארין: תודה רבה לך.

יוסף ג'בארין: סע בזהירות, וד"ש חם לילדים הנחמדים אצלך.

נחום עידו: תודה.

יוסף ג'בארין: נציגת המוסד לביטוח לאומי, בבקשה.

נטלי גבאי לוי: בוקר טוב.

נטלי גבאי לוי: שמעתי את כל הנושאים שעלו פה בדיון.

נטלי גבאי לוי: לצערי, כל עניין סייעות וכד' לא נוגע כל כך לביטוח הלאומי.

נטלי גבאי לוי: אנחנו משלמים לילדים האלה קצבאות, גם לילדים עם אלרגיה וגם לילדים עם סוכרת.

נטלי גבאי לוי: אשמח להתייחס לעניין הזכאות בביטוח לאומי, אבל לביטוח הלאומי אין שום נגיעה לעניין הסייעות.

יוסף ג'בארין: את לא מודעת לקושי מסוים בסוגיה.

נטלי גבאי לוי: אני כן מודעת לדבר אחד אותו שמענו מההורים ולפיו הרבה מהגופים מחכים לאישור שלנו בשביל לאשר את הסייעת, אבל לא שמעתי - - - הזכאות אצלנו ולא נותנים סייעות.

נטלי גבאי לוי: יכול להיות שפונים לרווחה, לבריאות, ולגופים שיותר אמונים על הדבר הזה.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

יוסף ג'בארין: אני מקווה שתמשיכו לא לשמוע תלונות בנושא הזה.

נעמה שמואלי: זה לא נושא הדיון, אבל בוודאי שבכל מה שקשור לנושא קצבאות נכות, הנושא הוא לכאורה מוסדר אבל הוא לא באמת מוסדר.

נעמה שמואלי: יש אלפי סניפים של הביטוח הלאומי שבהם כן יש מאשרים לילדים אלרגיים זכאות וכאלה שלא מאשרים, וזה הרבה מאוד פעמים שרירותי.

נעמה שמואלי: אין באמת איזושהי יד מכוונת.

נעמה שמואלי: הרבה מאוד ילדים שזכאים לקבל את קצבת הביטוח הלאומי נאלצים לקחת עורכי דין ולהגיע להליכים משפטיים בדברים שהיו אמורים להיפתר הרבה הרבה קודם.

נעמה שמואלי: אמרנו שאין הרבה בעיות בביטוח הלאומי ורציתי להגיד שקצת יש.

יוסף ג'בארין: יש הרבה הידיינויות?

נעמה שמואלי: יש הרבה מאוד הורים לילדים אלרגיים שנאלצים לעבור תהליכים מאוד מאוד ארוכים ולא פשוטים מול הביטוח הלאומי על הכרה בזכאות לקצבת נכות.

נעמה שמואלי: זה ממש לא ברור, היינו רוצים שהנושא הזה יהיה ברור וגם כל הנהלים.

נעמה שמואלי: יש לביטוח לאומי קריטריונים איך מגישים את הזכאות ומי זכאי וכו', אבל לצערנו הרב בשטח הרבה מאוד פעמים אנחנו רואים בוועדות רפואיות וכיוצא בזה שיש כאילו החלטות שהן שרירותיות והן לא ממש תואמות את הקריטריונים של הביטוח הלאומי עצמו.

נעמה שמואלי: היא אמרה שאין בעיות והייתי חייבת להגיד שזה לא ורוד.

יוסף ג'בארין: לא, היא אמרה שאין בעיות בכל מה שקשור לעבודה מול הסייעות.

יוסף ג'בארין: נטלי, אני מבין שיש ביקורת.

נטלי גבאי לוי: אני רוצה להתייחס לעניין הזה.

נטלי גבאי לוי: נכון שזה לא נושא הדיון, אבל אני חייבת בקצרה.

נטלי גבאי לוי: יש חוזרים ויש הנחיות מאוד מאוד ברורות מתי אנחנו קובעים זכאות לילדים עם אלרגיה.

נטלי גבאי לוי: את מציינת "הרבה ילדים" ולי באופן אישי חשוב לדעת אם אנחנו לא ממצים זכויות ולא משלמים להרבה ילדים עם אלרגיה קצבה שעומדים בקריטריונים.

נטלי גבאי לוי: אשמח אם זה יגיע אלינו, שנחדד את ההנחיות ושלא יהיו מצבים כאלו.

נטלי גבאי לוי: לא יכול להיות מצב שבסניפים מסוימים יאשרו זכאות ובסניפים אחרים לא.

נטלי גבאי לוי: תשלחי לי את המייל או את הנייד שלך, ואם תרצי אשלח לך את הנייד שלי.

נטלי גבאי לוי: אשמח לדבר על הנושא הזה, לסייע ולתת מענה.

יוסף ג'בארין: מצוין.

יוסף ג'בארין: תודה רבה, נטלי.

יוסף ג'בארין: באמת חשוב לעשות את הקשר הזה צופית גולן, סגנית יושב-ראש הנהגת ההורים הארצית, בבקשה.

צופית גולן: שלום, אני מבקשת להעביר את זכות הדיבור לרויטל שמר.

רויטל שמר: אני מקווה שלא אחזור על הדברים, לא שמעתי את תחילת הדברים.

רויטל שמר: מוטב לי להגיד מאשר לא.

רויטל שמר: לקראת השנה המיוחדת הזו יש צורך לשים תשומת לב מיוחדת למעברים ולהסתגלויות.

רויטל שמר: יש מצבים שבהם התלמידים עוברים ממצב של סייעת למצב של חוסר סייעת סביב כיתה ב', לפעמים אפילו כיתה א'.

רויטל שמר: זה מעבר שהוא מעבר למעברים הרגילים.

רויטל שמר: המעברים הרגילים הם מכיתת גן לבית ספר ומפעוטון לגן, ובכל אחד מהמעברים האלה צריכה להיות איזושהי הסתגלות שנעשית בדרך כלל ערב שנת הלימודים.

רויטל שמר: כאן אין לנו ביטחון איך זה ייעשה.

רויטל שמר: במתווה של ימי הקורונה לא צוינו בכלל ימי הסתגלות, גם לילדים שאינם עם אלרגיה מסכנת חיים.

רויטל שמר: צריך לדאוג לדבר הזה.

רויטל שמר: אני מקווה שמשרד החינוך ייתן לנו מענה לדבר הזה, ובהקדם – הסתגלות ומעברים.

רויטל שמר: לגבי המזרקים בבתי הספר - יש נטייה לשים את זה במקומות לא ידועים לרוב הצוות, בעיקר אם יש צוותים חדשים בימי קורונה או תוספת עוזרי הוראה.

רויטל שמר: צריך לסמן את המיקום של זריקות האפיפן בצורה שאפשר יהיה לדעת שזה קיים, כמו שמצוין איפה נמצא בבית הספר מטף כיבוי האש.

רויטל שמר: לגבי הדרכות לקראת שנת הלימודים שהיו צריכות להיות לצוותי חינוך – אם הן יתקיימו בנושאים אחרים, זאת אומרת, במסגרת ימי ההיערכות, צוותים חינוכיים צריכים לייחד לזה.

רויטל שמר: זה לא יותר משעה-שעתיים.

רויטל שמר: יש מספיק גורמים שמוכנים לסייע בהדרכות האלה.

רויטל שמר: ראיתי בדיון הזה את נעמה.

רויטל שמר: אני בטוחה שאם יהיה מישהו שמוכן לשמוע את ההדרכות, יהיה גם מי שידריך.

רויטל שמר: לא שמענו ממשרד החינוך מה ההיערכות מבחינת ההדרכות, הם צריכים לתת על זה תשובה בדיון הזה או לאחר מכן.

רויטל שמר: לגבי המרכז לשלטון המקומי – יש עדיין עיכובים בין הורה שיש לו חוות דעת מאלרגולוג ועד קבלת האישור על סייעת.

רויטל שמר: מדי שנה יש מעקב של משרד החינוך והמרכז לשלטון מקומי - - - כמה מתוך הפניות טופלו והאם הטיפול הסתיים לפני הראשון לספטמבר.

רויטל שמר: נשמח לשמוע על זה נתונים.

רויטל שמר: אם בימים כתיקונם זה מורכב ובתחילת השנה יש תמיד תלמידים שהם ללא אישור וללא סייעת, קל וחומר השנה.

רויטל שמר: נושא אחר הוא נושא הצהרונים והתזונה.

רויטל שמר: כל שנה יש קושי עם התזונה, בעיקר עם הגורמים המזינים או עם הגורמים שמארגנים את הצהרונים שמשתנים.

רויטל שמר: יכול להיות שכתוצאה מימי קורונה והכדאיות או חוסר הכדאיות של הצהרון יהיו גורמים חדשים שייכנסו.

רויטל שמר: אנחנו רוצים להבטיח שתהיה התאמה בעניין הזה, שתגיע תזונה מתאימה, וקרוב ככל הניתן לתחילת שנה.

רויטל שמר: לגבי מעונות מגיל אפס עד שלוש – אני מקווה שבתוך הסיכום תהיה התייחסות לתשובה שמשרד הרווחה אמור לתת לעניין.

רויטל שמר: גם לא ידוע איזה היקף של ילדים עם אלרגיה יש בשכבות הגיל האלה, אז שיעדכנו גם על אלו היקפים מדובר ומה ההיערכות לגביהם.

רויטל שמר: לגבי הדרכות של הורים – אנחנו קוראים לזה הדרכות מה לא לשים בסנדוויץ'.

רויטל שמר: צריך לעשות את זה גם בימי קורונה, גם אם זה נעשה בזום, כי הילדים שאוכלים בבית הספר, גם אם הם לא חולקים את האוכל שלהם עם חבריהם, הם אלו שמסכנים את הילדים עם האלרגיה מסכנת החיים.

רויטל שמר: צריך לתת לזה גם כן מענה.

רויטל שמר: בנוסף, אנחנו רוצים לשמוע איך מתנהלים במעבר בין הקפסולות בכיתות ג'-ד', כי בכיתה ג' בדרך כלל ילד כבר ברוב הפעמים, גם עם מולטי אלרגיה, לא זכאי לסייעת.

רויטל שמר: אם יש כאן פיצול לקפסולה וכניסה של צוותי חינוך נוספים או בצורה אחרת, צריך להסדיר את העניין הזה של הילדים עם אלרגיה או עם סוכרת ועם כל בעיית בריאות שנמצאים בבית הספר.

רויטל שמר: אני רק רוצה לציין שחלק גדול מהילדים האלה לא שב מייד כשהסתיים הסגר.

רויטל שמר: צריך לתת את הדעת איך לשמור איתם על קשר במידה והם לא חוזרים כתוצאה מהסיכון הבריאותי וכתוצאה מכך שההורים לא מצליחים להביא לידי כך שהם ירגישו בטוחים בבית הספר.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

יוסף ג'בארין: ההערות חשובות.

יוסף ג'בארין: מקשיבה לך עדיין נציגת משרד החינוך שתיכף נחזור אליה, אני מקווה שהמיקרופון תוקן.

יוסף ג'בארין: נציגת המועצה לשלום הילד, עו"ד מיטל בק, בבקשה, התייחסותך לדיון בקצרה.

מיטל בק: תודה ליושב-ראש הוועדה ולכל השותפים בדיון החשוב הזה.

מיטל בק: שמי מיטל בק ואני עורכת דין במועצה לשלום הילד.

מיטל בק: בכל שנה הילדים האלרגיים וההורים נמצאים בחוסר ודאות בתקופת הקיץ לגבי השאלה האם הם יתחילו את השנה או לא, ופעם זה מסגרות של משרד החינוך, פעם זה פעוטות מגיל אפס עד שלוש במעונות היום.

מיטל בק: העובדה שכל שנה הם צריכים להתמודד עם הדבר הזה היא לא מצב תקין.

מיטל בק: אנחנו נמצאים בתקופה מאוד אינטנסיבית של הקורונה, גם בריאותית, גם כלכלית, גם חברתית.

מיטל בק: אי הידיעה האם יש מסגרת או אין מסגרת גם עבור פעוט קטן שמרגיש את אי הוודאות הזו, היא פגיעה מאוד קשה וחמורה.

מיטל בק: לעומת הסייעות במשרד החינוך שאנחנו יודעים שכן אושרו השנה, תוקף חוזר מנכ"ל משרד הרווחה יפקע ב-31 באוגוסט, ובעוד שבועיים מתחילה שנת הלימודים וטרם נמצא מקור תקציבי לסייעות לפעוטות האלרגיים בגילאי אפס עד שלוש.

מיטל בק: מדובר בביטול שהוא סכנת חיים עבורם.

מיטל בק: אין צורך להרחיב במילים בנושא הזה.

מיטל בק: ברגע שאין תקציב הם מנועים מלקבל את הילדים.

יוסף ג'בארין: ביום שני נדון בנושא של פעוטות מגיל לידה עד שלוש כי בינתיים גם אין לנו - - -

מיטל בק: נכון, ואני באמת פונה לוועדה בבקשה דחופה לדון בנושא הזה.

מיטל בק: יש פה 600 ילדים שעשויים לא להתחיל את שנת הלימודים, וזו אפליה שלא נוכל לעבור עליה בשתיקה.

מיטל בק: אני מתחברת לדבריה של נעמה קודם.

מיטל בק: המימון כיום הוא לשעתיים בלבד.

מיטל בק: מתוך פעילות של יום שלם, רק לשעות הארוחות.

מיטל בק: המועצה סבורה שיש לשנות את ההנחיות כך שאם התקציב יוחזר, ואנחנו מקווים, פעוט יהיה זכאי להשגחה של סייעת בכל השעות שבהן הוא נמצא בשעות.

מיטל בק: אני אצמצם כי אמרו פה המון דברים חשובים היום.

מיטל בק: אתמקד בנתונים שעלו כאן על הקשיים בחברה הערבית בנוגע לסייעות לילדים סוכרתיים.

מיטל בק: עלה פה קושי גם בנושא של מודעות ונגישות למידע.

מיטל בק: גם שמענו קושי של ההורים במימוש הזכאות לסייעת וגם על העובדה שרמת ההכשרות היא נמוכה.

מיטל בק: אלו נתונים מדאיגים מאוד והייתי רוצה שאנחנו נתייחס ונשים עליהם דגש היום גם בהחלטות של הדיון היום.

מיטל בק: המצב במגזר הערבי חמור מהמצב במגזר היהודי, זה מה שאנחנו שומעים פה היום, ונדרשת עבודה מעמיקה גם של הבנה של הנתונים לעומק וגם במציאת פתרונות מותאמים ספציפית למגזר הזה.

מיטל בק: אני אשמח אם תהיה התייחסות בהחלטות הוועדה לשני הדברים האלה ולעלות בדיונים הבאים.

מיטל בק: תודה.

יוסף ג'בארין: בהחלט.

יוסף ג'בארין: תודה רבה, מיטל.

יוסף ג'בארין: יכול להיות שאפגש גם עם העמותות בשטח, ואם יהיה צורך לקיים גם דיון מיוחד בסוגיית הנגשת המידע והשירותים אז נעשה זאת לפי הצורך.

יוסף ג'בארין: אפרת, נציגת משרד החינוך, בבקשה.

אפרת לאופר: נעמה חידדה את הדברים שקודם לא שמעו כל כך.

אפרת לאופר: אני רוצה לומר שיש לנו חיבור גם עם העמותות וגם עם משרד הבריאות, ויש פה שיתוף פעולה מלא בין כל המשרדים, כולל העמותות.

אפרת לאופר: יש פה משמעות מאוד מאוד גבוהה לעניין הזה.

אפרת לאופר: אני רוצה רק לתקן.

אפרת לאופר: לגבי הדרכה – באמת אפשרנו להורים לילדים אלרגיים בתיאום עם המנהלים והגננות להיכנס למוסדות עכשיו בתחילת השנה.

אפרת לאופר: לגבי בקשות לסיוע שציינה יסכה בהתחלה, לגבי מספר סייעות – אנחנו מציינים מספר בקשות שאושרו מבחינת ילדים שזקוקים לסיוע, לא מבחינת מספר הסייעות.

אפרת לאופר: אין 6,000 סייעות, זה נתון שכרגע אין אותו, כיוון שיכול להיות גם שיש שני ילדים פה שזקוקים לסייעת ונמצאת סייעת אחד במוסד אחד - זה משהו שחשוב מאוד לציין.

אפרת לאופר: לגבי מזרק אפיפן – יצאו עכשיו תקנות שיש לשים שילוט כדי לדעת איפה המזרק, בדיוק כמו מכשיר החייאה, ויש שילוט היכן המזרק נמצא ומה המקום הנגיש אליו.

אפרת לאופר: התקנות האלה יפורסמו ועברו גם בכנסת השבוע.

אפרת לאופר: לכן, אני מאמינה שזה משהו שיעלה קצת את המודעות ואת ההסברה במוסדות החינוך.

אפרת לאופר: לגבי ההדרכות להורים – חברת מד"א זכתה במכרז.

אפרת לאופר: ההדרכות מתחילות גם בימי ההיערכות וגם בפתיחת שנה, ובתי ספר יעברו הדרכה.

אפרת לאופר: ניתנות להם שתי אופציות להדרכה: הם יכולים לבחור בהדרכה של שעתיים לשימוש במזרק אפיפן ועזרה ראשונה, והם יכולים גם לבחור בהדרכה של ארבע שעות שכוללת גם עזרה ראשונה, החייאה, מזרק אפיפן וכו'.

אפרת לאופר: זאת אומרת, יש למוסד אפשרות לבחור את ההדרכה.

אפרת לאופר: יוצא היום חוזר לגבי תפריט תזונתי עם אופציה, שכתבו במשרד הבריאות יחד עם נציגי משרד החינוך.

אפרת לאופר: ייצא חוזר משותף על תפריט, איך אפשר לבנות תפריט בגן, ובעיקר זה לגנים כי הם נמצאים ביחד ובונים את התפריט לארוחת הבוקר.

אפרת לאופר: אם יש ילד אלרגי ואם רוצים להשתמש בתפריט ללא אגוזים או ללא אלרגן, תינתן להם האופציה לבחור מגוון רחב של תפריטים.

אפרת לאופר: זה יפורסם גם בפורטל של משרד החינוך, גם דרך משרד הבריאות, ויעבור כחוזר לבניית תפריטים כעזר לאותם צוותים.

אפרת לאופר: אנחנו כל הזמן מנסים לחשוב איך אנחנו באמת יכולים להקל.

אפרת לאופר: ד"ר יוסף ממשרד הבריאות ציינה את זה כל הזמן, סייעת היא עזרה, אבל בשורה תחתונה צריך כל הזמן לעבוד על ההסברה וההנגשה כי בסופו של יום חשוב שתהיה באמת מודעות.

אפרת לאופר: אנחנו רואים את זה בתקופת הקורונה, ואני יכולה לומר לכם שבתקופה האחרונה, כשכתבנו אורחות חיים וגם מתווים למוסדות החינוך, התייחסנו לכל ההסברה, גם בעניין הקורונה וילדים שזקוקים לעזרה, ילדים אלרגיים או ילדים סוכרתים.

אפרת לאופר: בשורה התחתונה, גם בעניין קורונה.

אפרת לאופר: גם כדי למנוע היום את שרשרת ההדבקה ואת החולי בקורונה צריכה להיות הסברה ומודעות מאוד גבוהה ושיתוף פעולה, וזה הרעיון.

אפרת לאופר: לא מספיק שיהיה מישהו שיגיד שצריך לשטוף ידיים.

אפרת לאופר: ברגע שתהיה הסברה ומודעות גבוהה יותר אין לי ספק שנצליח להגיע להצלחה מיטבית בשיתוף אותם ילדים במסגרת החינוכית.

אפרת לאופר: חייבים גם לציין את העובדה שכשיש לילד סייעת שנמצאת לידו, לרוב גם העניינים של השיתוף בתוך חברת הילדים הוא שונה.

אפרת לאופר: הוא יוצא דופן, וגם על זה צריך לתת את הדין.

אפרת לאופר: תודה.

יוסף ג'בארין: אפרת, האם אתם לא יכולים לתרום לנושא לסייעת מחליפה שעלה כאן על ידי הרבה דוברים?

יוסף ג'בארין: האם אתם לא במגע עם השלטון המקומי?

יוסף ג'בארין: בכל זאת, זו בעיה לא קלה שצריכה פתרון.

אפרת לאופר: אני יכולה להגיד שבתפקידי באמת פנו אליי מספר פעמים.

אפרת לאופר: דיברנו עם רשויות.

אפרת לאופר: הנושא הוא באחריות הרשות המקומית.

אפרת לאופר: הן מכשירות ומדריכות את הסייעות, אנחנו רק יכולים לסייע.

אפרת לאופר: הרבה פעמים גם דרך העמותה מתקשרים אלינו וגם הורים שבאמת שואלים.

אפרת לאופר: אנחנו מנסים לבדוק איפה זה לא מתקיים ומה הבעיה, אבל השלטון המקומי צריך באמת לתת הכשרה והדרכה.

יוסף ג'בארין: אתם יכולים להנחות, לבקש, להציע, פתרון.

יוסף ג'בארין: אם יש עלות תקציבית מסוימת, אפשר להסכים עליה.

יוסף ג'בארין: אני חושב שהנושא הזה הוא פתיר ואשמח אם תוכלו לקדם את זה.

יוסף ג'בארין: כל שנה זה עולה מחדש, חבל שזה נשאר ללא פתרון.

יוסף ג'בארין: נשמח לקבל העתק מהחוזר וההנחיות החדשות, אם את אומרת שזה ממש היום או מחר, ושזה יהיה לנו גם בפרוטוקול הוועדה.

אפרת לאופר: נשלח גם את אורחות החיים שבהן מצוינות כל ההנחיות וההתנהלות בכיתה.

אפרת לאופר: ציינו קודם גם לגבי קבוצות.

אפרת לאופר: אגב, אנחנו, במשרד החינוך, לא קוראים לזה קפסולה כי זו לא מילה בעברית.

אפרת לאופר: אנחנו מתייחסים לקבוצות של עד 18 ילדים, ובקבוצות האלו יהיו גם הדרכות גם לצוותי ההוראה.

אפרת לאופר: ההדרכות שיתקיימו לצוות החינוכי זה כמובן כל צוות ההוראה שנמצא במוסד החינוכי.

אפרת לאופר: נעביר גם את החוזר של התפריט שייצא היום.

אפרת לאופר: הוא יעלה בפורטלים ונשלח גם אותו.

יוסף ג'בארין: אני מניח שלא תהיה לכם התנגדות שנעלה את זה לאתר הוועדה שקשור לדיון הזה, נכון?

אפרת לאופר: ברור.

אפרת לאופר: תודה.

יוסף ג'בארין: אפרת, תודה רבה לך.

יוסף ג'בארין: מירי כהן, משרד הבריאות, בבקשה.

מירי כהן: אני רוצה להוסיף בקצרה כי רוב הדברים כבר נאמרו והתייחסו אל הדברים שרשמתי תוך כדי הדיון, כולל אכן שהתקנות עברו ביום שני השבוע בכנסת והן נכנסות לתוקף באופן מיידי, וחשוב לזכור את זה, לגבי הצבת מכשירי אפיפן, כולל הסימון שלהם, מיקום וכו'.

מירי כהן: אנחנו סייענו גם למשרד הרווחה, ואנחנו מסייעים לכולם, בהנגשת המכשירים, לא במימון שלהם, סיוע ביצירת קשר וכו', משרד הבריאות בהחלט יכול.

מירי כהן: תוך כדי הדיון הייתי בקשר גם עם אגף ההדרכה של מד"א, סמנכ"ל רפואי של מד"א, לגבי ההדרכות.

מירי כהן: באופן מיידי הם בוודאי יכולים למרות הקורונה, ואפרת התייחסה לזה לגבי מוסדות החינוך.

מירי כהן: הקורונה לא תהווה מכשול לביצוע ההדרכות האלה.

מירי כהן: מבחינתנו, משרד הבריאות, וזה מה שעמד לנגד עינינו בחוק להצבת מכשירי החייאה, מדובר בפעולה שכל אחד יכול, ועדינה יוסף הזכירה את זה באופן מאוד ברור.

מירי כהן: לא צריך הכשרה ולא נדרשת הכשרה מוקדמת, כל אחד יכול להזריק את זה.

מירי כהן: לכן, גם התייחסנו לכך שכאשר יש מקרה ואדם לא יודע האם להזריק, אם בכלל צריך להזריק, האם זו אלרגיה או משהו אחר, ואיך מזריקים וכו', קודם כול, מתקשרים למד"א.

מירי כהן: מד"א נותן הדרכה טלפונית ואומר בדיוק איך עושים את זה, מה עושים.

מירי כהן: אף פעם לא נמצאים לבד, אלא אם כן נמצאים במדבר.

מירי כהן: הזכיר קודם דובר מסוים שלפעמים לא מבינים מה הרופא אומר ולכן יש בעיה.

מירי כהן: זו סוגיה מאוד חשובה ומרכזית.

מירי כהן: משרד הבריאות הוא המשרד היחידי שהוציא חוזר שמחייב את כל מערכת הבריאות, את כל המוסדות הארגוניים: קופות חולים, בתי חולים, להנגיש במידת הצורך, גם תרבותית וגם שפתית, את התקשורת בין הרופא למטופל.

מירי כהן: אנשים לא צריכים להתבייש ולהגיד שהם מבינים, אלא הם צריכים לדעת שיש זכאות והם יכולים להשתמש בשירותים החשובים האלה.

מירי כהן: יש לנו מוקדי תרגום והחוזר ממש מפרט את האפשרויות לעשות את זה.

מירי כהן: זו סוגיה קריטית, כי בלעדי זה השירות באמת לא מונגש, לא מקבלים את השירות הנדרש, וחבל מאוד כי זו זכות מאוד בסיסית ואלמנטרית.

מירי כהן: התקנות לסימון מזון אלרגי מופצות השבוע אחרי עבודה רבה שנעשתה במהלך השנה עוד פעם לסבב הערות הציבור כי נכנסו שינויים לאור הערות שהיו והם יגובשו ויפורסמו עוד השנה.

מירי כהן: תודה.

נעמה שמואלי: זה מצוין, אבל בעשר השנים האחרונות מעבירים לכולם את טיוטת התקנות וכולם מגיבים.

נעמה שמואלי: אנחנו כבר עשר שנים שם, אין תקנות סימון מזון.

מירי כהן: אז צריך לסיים את זה.

מירי כהן: אמר לי מנהל שירות המזון תוך כדי הדיון שההנחיות עצמן של שירות המזון הועברו למשרד החינוך ונכנסו לאותן הנחיות לגבי סביבה בטוחה.

יוסף ג'בארין: וכמו שאמרתי לגבי ההנחיות האחרות, גם סימון המזון צריך להיות בשתי שפות: עברית וערבית.

מירי כהן: ברור.

מירי כהן: התקנות יפורסמו – בהחלט, ניקח את זה בחשבון.

יוסף ג'בארין: אלו הוראות רגישות וחשוב שזה יהיה ברור גם בתקנות עצמן.

יוסף ג'בארין: תודה רבה לך.

יוסף ג'בארין: רות מדר, השלטון המקומי, בבקשה.

רות דיין מדר: סלחו לי, הייתי צריכה להיות בדיון עם מנכ"ל משרד הבריאות בעדכון הבוקר ולכן לא שמעתי איפה יש פערים לגבי השלטון המקומי.

רות דיין מדר: אשמח לשמוע במשפט אחד או שניים ולהתייחס בהתאם.

יוסף ג'בארין: עלתה שאלה מכמה דוברים לגבי סייעת מחליפה או ממלאת כיום ושכיום אין הסדר כזה.

יוסף ג'בארין: אנחנו מדברים על יותר מ-6,000 סייעות וברור שיהיו מקרים שבהם הילדים יצטרכו סייעת מחליפה.

יוסף ג'בארין: אני מבין שאין הסדר כזה וכולם אומרים שהשלטון המקומי יכול לטפל בבעיה כך שילד שהסייעת שלו לא יכולה להגיע באותו יום לא ייעדר או שההורים שלא ייעדרו.

רות דיין מדר: זו בעיה באמת מאוד אקוטית.

רות דיין מדר: מלכתחילה יש קושי רב לגייס סייעות וקיים קושי לגייס סייעת מחליפה.

רות דיין מדר: בימים הראשונים לפעמים מצליחים, וזה בהתאם ליכולת וההתנהלות הארגונית והמינהלית של כל רשות מקומית.

רות דיין מדר: רשות מסודרת מצליחה לתת יותר מענה.

יוסף ג'בארין: מה הקושי בהקמת מאגר של סייעות?

רות דיין מדר: אנשים לא רוצים לעבוד יום בשבוע או פעם בשלושה חודשים כי מישהו קורא להם, הם לא עומדים דום כשנוח לרשות המקומית.

יוסף ג'בארין: נכון, לכן אני מדבר על מאגר.

רות דיין מדר: זה גם שכר נמוך, שעות לא שעות, זה משהו שהוא חד-פעמי ולא ברור לכמה זמן והאם הסייעת לא יכולה יום אחד או שבוע או חודש.

יוסף ג'בארין: ברמה סטטיסטית, אם ניקח רשות עם 15- 20- 30 אלף, ועם עשרות סייעות אז כל יום כמעט יש קושי עם סייעת אחת.

יוסף ג'בארין: אם זה לא ברמת היישובית אז אפשר שזה יהיה ברמה של האזור.

יוסף ג'בארין: בכל זאת ניתן לחשוב על דרכים לפתרון הבעיה.

רות דיין מדר: ההעסקה היא ישירה על ידי הרשות המקומית, אין העסקה אזורית.

רות דיין מדר: אם ידוע שבמקום מסוים יש בעיה שחוזרת על עצמה נשמח לשבת עם מינהל החינוך שם ולראות איך אפשר לסייע.

רות דיין מדר: אבל כאמירה אין לנו מה לעשות עם זה.

רות דיין מדר: נשמח לקבל פניות ספציפיות ולנסות לתווך שם את העניין ולראות באמת אם יש תפיסת עבודה לסייעת מחליפה או שלא קיימת.

רות דיין מדר: בסך הכול, הרשות המקומית בוודאי רוצה שיהיה מענה לילד ולא שההורה יצטרך לשבת בבית ולא לעבוד בגלל זה.

יוסף ג'בארין: אם כך, הפנייה שלנו היא אלייך ואל השלטון המקומי.

יוסף ג'בארין: זה נושא שעולה כבר כמה שנים מצד ההורים והארגונים, ואני חושב שהוא בהחלט פתיר.

יוסף ג'בארין: אני מקווה שתוכלו באמת למצוא מענה לסוגיה הזו.

רות דיין מדר: לסיכום, אבדוק האם יש נוהל אצלנו לסייעת מחליפה בנושא סייעות רפואיות כמשהו מובנה וברור, ונדווח לוועדה.

יוסף ג'בארין: מצוין, נשמח לקבל את הדיווח הזה בכתב.

יוסף ג'בארין: בהתאם נעדכן את נציגי ההורים והעמותות.

יוסף ג'בארין: תודה רבה לך, אני בטוח שנמשיך להיות בקשר.

יוסף ג'בארין: פרופ' אלון הרשקו, ביקשת להתייחס לנושא המקצועי, בבקשה.

אלון הרשקו: לא נשאר הרבה זמן, אבל אבקש להכניס אספקט רפואי כלשהו לדיון שהוא כולו רפואי.

אלון הרשקו: אני רוצה להזכיר לכם שקיים בישראל האיגוד הישראלי לאלרגיה ואימונולוגיה קלינית, עם מיטב המומחים של אלרגיה למזון.

אלון הרשקו: אני מאוד מאוד מביע את צערי, אדוני היושב-ראש, שרק בסוף הדיון הזה מתחילים להבהיר את המושגים עליהם אנחנו מדברים.

אלון הרשקו: המחקר שהועלה בתחילת הדיון בכלל לא הגדיר מה הבעיה, מהי אלרגיה.

אלון הרשקו: האם מישהו בקהל פה יודע מהי אלרגיה למזון ומה המאפיינים שלה, איפה התמותה, מה הסף של האלרגיה ומה האלרגנים המסוכנים ולא מסוכנים, מה המדיניות שלנו לגבי הכנסת אלרגנים לבית ספר?

אלון הרשקו: לא כל אלרגן דינו כאלרגן אחר.

אלון הרשקו: אני נורא מצטער שבכל הדיונים האלה ובהחלטות שהתקבלו ומתקבלות אין in put רפואי.

אלון הרשקו: זה כמו לעשות דיון בכלכלה בלי כלכלן, דיון בביטחון בלי אנשי צבא ואנשים שמבינים בביטחון.

אלון הרשקו: לגופו של עניין, האיגוד הישראלי לאלרגיה ולאימונולוגיה קלינית מתנגד לשיטת הסייעות.

אלון הרשקו: זו שיטה גרועה שלא קיימת בשום מקום בעולם, לא מכסה את ילדי בית הספר.

אלון הרשקו: תראו לאן נכנסנו.

אלון הרשקו: זה הולך ומתרחב, גוזל עוד כסף ועוד כסף, וצריך מחליפות לסייעות ואולי סייעות שילכו גם לבית שלהם.

אלון הרשקו: לאן הגענו?

אלון הרשקו: הילדים האלרגיים הם ילדים בריאים לכל דבר ועניין עד שחלילה קורה שהם נחשפים לאלרגן וקורית תאונה, זה כמו שילד שחוצה את הכביש הוא ילד בריא עד שחלילה פוגעת בו מכונית ואז יש תאונה וצריך לטפל.

אלון הרשקו: לכן, לא דינו של ילד אלרגי כדינו של ילד עם סוכרת או עם מחלה כרונית שצריך טיפול מדי יום.

אלון הרשקו: הילד האלרגי הוא ילד בריא, רק צריך לשמור עליו בריא ושלא תקרה לו התאונה הזו.

אלון הרשקו: אגב, הסיכון שילד יחצה את הכביש בדרך לבית הספר וחלילה ימות מתאונת דרכים, הוא סיכוי הרבה יותר גדול לעומת ילד שימות חלילה מאלרגיה למזון, ואנחנו לא נותנים סייעות לילדים שחוצים את הכביש.

אלון הרשקו: אני מצטרף לנעמה מעמותת יה"ל שמדגישה את הנקודה הזו שהילדים בגיל ההתבגרות, אלה שהם בסיכון הגבוה מאלרגיה למזון הם אלה שלא מקבלים שום מענה בבתי הספר.

אלון הרשקו: זה דבר מאוד חשוב שצריך להביא בחשבון.

אלון הרשקו: שיטת הסייעות לא נותנת לזה לקרות כי הכסף נגמר כבר בכיתה ב' ואחרי זה אין כבר כסף לתת.

אלון הרשקו: מעבר לזה, יש פה גם בעיה חברתית לילד בריא שהולך לידו מבוגר או מבוגרת שמסתכל מה הוא אוכל ומה הוא לא אוכל.

אלון הרשקו: יש בזה הרבה נזקים.

אלון הרשקו: אנחנו, חברי האיגוד לאימונולוגיה ואלרגיה, לא מזכירים את המילה "סייעת" בהמלצות שלנו.

אלון הרשקו: אנחנו נותנים המלצות רפואיות בלבד.

נעמה שמואלי: פרופ' הרשקו ואני מדברים כמעט מידי יום.

נעמה שמואלי: פרופ' הרשקו, אני מצטערת שאני מפריעה לך.

נעמה שמואלי: אני חושבת שכשאתם אומרים: אנחנו מתנגדים לסייעות, צריך להגיד מה בא במקום הסייעות.

נעמה שמואלי: אתה לא יכולה להגיד: אנחנו נגד סייעות מבלי - - -

יוסף ג'בארין: הוא לא אמר שהוא מתנגד, אני חושב ש - - -

אלון הרשקו: נעמה, איבדתי כמה דקות יקרות, אני רוצה להשלים את דבריי, בבקשה.

אלון הרשקו: אנחנו מתנגדים לשיטת הסייעות, אנחנו דורשים שלכל ילד יהיה מענה והגנה, ושכל הורה ששולח את הילד שלו לבית הספר ישלח בשקט, בלב שקט, והילד יחזור הביתה בריא ושלם.

אלון הרשקו: נעמה, אין בינינו שום ויכוח בעניין הזה.

נעמה שמואלי: עכשיו זה מצוין.

אלון הרשקו: שיטת הסייעות היא שיטה לא טובה, אבל זה מה שקיים היום.

אלון הרשקו: אנחנו בעד כיסוי רוחבי.

אלון הרשקו: כל ילד שהולך לבית ספר, בין אם הוא בן 18 ובין אם הוא בן 5, צריך את אותה הגנה.

קריאה: אני רק אומר שב-2009 או ב-2011 משרד הבריאות דרש את המענה הזה והתעקש על כך.

אלון הרשקו: נכון, ואז היה מדובר במספר קטן.

אלון הרשקו: זה היה איזשהו פתרון זמני שנעשה קבוע, והלך וגדל וגדל.

אלון הרשקו: הוא גוזל המון משאבים והוא לא נותן את המענה.

אלון הרשקו: מדברים על אפיפן, ואפיפן הוא הדבר הכי פשוט שיש.

אלון הרשקו: מדברים על הדרכות ורקע רפואי.

אלון הרשקו: מחזיקים את המזרק ככה, מוציאים לו את הפקק, ומצמידים לירך.

אלון הרשקו: זהו, כולכם עכשיו מוסמכים להשתמש באפיפן.

אלון הרשקו: מעבר לזה, צריך אולי עוד עשר דקות או רבע שעה של הסברים כיצד לזהות את התגובה האלרגית.

אלון הרשקו: רבע שעה של הסברים, עשר שניות כדי לדעת איך להשתמש באפיפן, ומה שצריך זה שהאפיפן יהיה זמין ומבוגר בסביבה.

אלון הרשקו: לדעתי, עדיף שזה לא יהיה סייע, אלא מישהו מצוות בית הספר או מישהו שימונה, אבל שיהיה אחראי על כל כיתות בית הספר ולא רק על כיתות א'-ב' וגני ילדים.

אלון הרשקו: הפתרון שאנחנו מציעים הוא זול, פשוט, ונותן שלווה לילד ולהורים, והוא יחסוך מיליוני מיליונים של שקלים.

אלון הרשקו: זו העמדה שלנו, ואני מקווה שיום אחד, ונעמה מעמותת יה"ל מסכימה איתי למרות שרצתה לתקן אותי - -

נעמה שמואלי: לא, לא בהכרח.

אלון הרשקו: - - אנחנו מסכימים על אותו דבר, זה מה שצריך להיות.

יוסף ג'בארין: תודה רבה, פרופ' הרשקו.

יוסף ג'בארין: זה באמת מידע חשוב, וסליחה שלא פתחנו במידע הזה.

יוסף ג'בארין: אולי נעשה זאת בדיונים הבאים.

יוסף ג'בארין: אנחנו צריכים לסכם כי תיכף מתחילה המליאה.

יוסף ג'בארין: אני באמת רוצה להודות לכל המשתתפים כאן בחדר ובאמצעות הזום.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להדגיש כמה נקודות עיקריות שעולות מהדיון.

יוסף ג'בארין: אתחיל עם משרד הבריאות.

יוסף ג'בארין: הוועדה מבקשת לקדם ולסיים את נושא סימון האלרגנים במוצרי מזון ולפעול לסימון, כפי שגם הובטח, כמובן גם בשפה הערבית.

יוסף ג'בארין: עיקר ההתייחסות הייתה למשרד החינוך.

יוסף ג'בארין: בהמשך לדבריו של פרופ' הרשקו, הוועדה דורשת להבטיח פתרון ראוי להכשרת צוותים חינוכיים לטיפול בעת חשיפת ילד אלרגי לאלרגן ולהזרקת אפיפן.

יוסף ג'בארין: הוועדה גם דורשת שכל חומרי ההסברה מטעם משרד הבריאות ומשרד החינוך יונגשו במקביל בשפה הערבית וגם בשפות אחרות: רוסית ואמהרית, לפי הצורך.

יוסף ג'בארין: הוועדה גם מבקשת לקבל את החוזר לעניין אורחות חיים שהתייחסנו אליו בדיון, וגם את החוזר הקשור לבניית תפריטים ללא אלרגניים.

יוסף ג'בארין: אנחנו גם נעלה את החומרים הללו לאתר הוועדה.

יוסף ג'בארין: לגבי השלטון המקומי – הוועדה מציעה לייצר מאגר סייעות, ולאפשר גם קידום ברמת התעסוקה.

יוסף ג'בארין: המאגר יעזור במציאת סייעת מחליפה בעת הצורך.

יוסף ג'בארין: זה נושא שעולה בדיונים כנראה בשנים האחרונות.

יוסף ג'בארין: הוועדה מבקשת למצוא פתרון מיידי לעניין העסקת הסייעות לפעוטות אלרגיים בגילאי לידה עד שלוש, ופתרון מיידי לקראת פתיחת שנת הלימודים הבאה עוד שבועיים.

יוסף ג'בארין: הוועדה גם מבקשת כמובן למצוא פתרון קבע לעניין העסקת הסייעות לפעוטות בגילאי לידה עד שלוש.

יוסף ג'בארין: מדובר ב-600 – 700 פעוטות שהם כבר מאותרים ככאלו שצריכים את התמיכה הרפואית והחברתית הזו וחשוב למצוא גם פתרון קבע לנושא.

יוסף ג'בארין: הנושא הזה יעלה בדיון שלנו ביום שני ואז נוכל לשמוע גם את התייחסותו של משרד העבודה, ואני מקווה גם לבשורות טובות.

יוסף ג'בארין: אני מדגיש בסוף שבאמת כל ילד צריך לקבל את הכיסוי המקצועי ואת ההגנה המלאה.

יוסף ג'בארין: הילדים האלה הם שווים במערכת, ולכן המערכת מחויבת למצוא להם מעטפה תומכת ותנאים לימודים ראויים בתוך המסגרות שלהם.

יוסף ג'בארין: אנחנו נמשיך לעקוב אחרי הסוגיה.

יוסף ג'בארין: תודה רבה, אני נועל את הישיבה.