הוועדה המיוחדת להתמודדות עם סמים ואלכוהול, כנסת 23, פרוטוקול מספר 5, 2020-08-11 09:45

מיכל וונש: דבר ראשון אני אקריא את דבר הוועדה לפרוטוקול.

מיכל וונש: יו"ר הוועדה קובעת לפי סעיף 120.ד.1.ג לתקנון הכנסת שהשמות של כל מי שביקש ו/או יבקש לחסות את השם שלו כדי שלא ייגרם לו או לזולתו נזק יהיו חסויים ולא יירשמו בפרוטוקול.

מיכל וונש: אם מדובר על קטינים או חסרי ישע זה לפי סעיף 120.ד.1.ב לתקנון.

מיכל וונש: אנחנו נתחיל בסרטון קצר.

מיכל וונש: אני רק אתאר את מה שנעשה פה הבוקר.

מיכל וונש: נתחיל בסרטון ואחר כך דבריי ונמשיך משם.

מיכל וונש: (מוקרן סרטון)

מיכל וונש: היינו ממשיכים לראות את זה אבל היה לי חשוב שנתחיל בסרטון כיוון שגם לכל מי שבזום וגם למי שפה, בעצם אנחנו יושבים כפי שאתם יודעים בוועדה המיוחדת להתמודדות עם סמים ואלכוהול וההכרח לקיים את הדיון הזה דווקא פה, ואני מודה לכל מי שהצטרף אלינו פה ובזום, הוא פשוט הדחיפות שאני חשה אותה, שכולנו צריכים לחוש אותה, בסכנה הממשית והאמיתית בסגירת תכנית היל"ה וכל התכניות באופן כללי לנוער בסיכון.

מיכל וונש: אני היום שמה דגש על תכנית היל"ה, השלמת יסוד ולימודי השכלה, למי שאיננו מכיר, שנותנת מענה וזה חשוב לי מאוד להדגיש את זה פה בוועדה, לכלל ילדי מדינת ישראל ללא הבדלי דת גזע או מין, זה נושא של כולנו.

מיכל וונש: כחלק מהפעילות, כפי שאתם כבר יודעים מי שמכיר את פעילות הוועדה מאז התחלתה, אנחנו מתמקדים בנושא ההתמכרויות, זאת הפריזמה שבעצם בחרתי להאיר דרכה את הנושא של התמודדות עם סמים ואלכוהול וכל שאר ההתמכרויות.

מיכל וונש: כחלק מזה, כנושא שחוצה דתות, מגזרים, מתעלם מעל כל ההבדלים האמיתים או לא אמיתיים בינינו, ביום חמישי האחרון ביקרנו בשתי קהילות טיפוליות גם במלכישוע בגלבוע וגם בעמותת "הדרך", קהילות טיפוליות שעושות עבודת קודש שבעצם נפגעי התמכרויות שמגיעים אליהם לא זכו למה שהיל"ה מציעה.

מיכל וונש: זאת אומרת העובדה שהם כבר לשם זה אומר שנכשלנו, נכשלנו כמדינה, נכשלנו כממשלה, נכשלנו כחברה לתת בזכות ולא בחסד את ההזדמנות האחרונה, את הסיכוי האחרון למי שגם יושבים סביב השולחן מכירים היטב וגם כל מי שנמצאים בזום, ומתוך המקום הזה אנחנו חייבים, כשהגיע לאזני הידיעה הזאת על סגירת תכנית היל"ה שעומדת ממש בסכנה, אנחנו פשוט חייבים להבין שזאת ההזדמנות האחרונה להיקלט באיזו שהיא מסגרת, לא להידרדר לרחוב, לא להידרדר לסמים, לא להידרדר להתמכרויות לא להידרדר לפשיעה ולכל האתגרים שעומדים בפני הנוער הזה, וכפי שאמרתי, זאת האחריות שלנו, לא שלהם.

מיכל וונש: אנחנו לא יכולים להרשות להידרדרות הזאת לקרות.

מיכל וונש: לכן מ צאתי לנכון לשנות את סדר היום של הוועדה, היה אמור להתקיים דיון אחר בנושא דחוף לא פחות והוא ההיערכות בשבועות הקיץ שנותרו ואנחנו נקיים גם את הדיון הזה.

מיכל וונש: אבל בגלל הדחיפות, בגלל האימננטיות, הסגירה, הסכנה המיידית של סגירת תכנית היל"ה, ואני מבינה שמורים מתחילים להגיע לשימוע עוד היום ובזה בעצם תחילת סופה של תכנית היל"ה מבחינתנו, לא רק תכנית הילה, כלל תכניות מצילות החיים, מצילות הנוער והילדים שלנו ועתיד המדינה שלנו, לפני שיהיה מאוחר מדי, חייבים לקיים את הדיון הזה.

מיכל וונש: למיטב הבנתי, ואני כן אבקש את ההתייחסות מהגורמים שנמצאים איתנו בזום, כיוון שתקציב המדינה טרם אושר וכולנו מודעים לכך, חשבות משרד האוצר לא מאשרים למשרד החינוך להשתמש בעודפים.

מיכל וונש: כלומר הכסף קיים, אני רוצה להבהיר, הכסף לתכנית קיים רק צריך אישור להשתמש בו, וכבר לא אכפת לי באיזו דרך בשלב הזה, זה לא משנה.

מיכל וונש: היות ואין את התקציב ל-1 לספטמבר, ואני רוצה לומר, אי אפשר להשאיר את התקציב רק לתקציב חגים ושבדצמבר נהיה באותו מצב, צריך פה את האישור ל-2021, בטח ובטח בהקשר הזה זה ממחיש למה זה חיוני, 8,000 בני נוער יישארו ללא מענה.

מיכל וונש: ללא מענה חינוכי, ללא מענה של חבל הצלה, תחנה אחרונה שמאפשרת להם את ההזדמנות שמגיעה להם לא להגיע להידרדרות הנוספת כפי שאנחנו צופים אותה וחוזים אותה ויודעים.

מיכל וונש: אגב, ההידרדרות לסמים ואלכוהול בסופו של דבר, אני אומר גם מהבחינה הכלכלית ביותר, עולה למדינה הרבה יותר.

מיכל וונש: חייבים להבין את הדבר הזה.

מיכל וונש: הטיפול בהשלכות של אי טיפול עכשיו גם מהטעם הזה הרבה יותר יקר.

מיכל וונש: לכן אני מבקשת לומר בנוסף לזה, זה מה שמגיע לנערים ולנערות האלה מכח חוק חינוך חובה, כפי שאמרתי, בזכות ולא בחסד.

מיכל וונש: משרד האוצר אומר ל-8,000 נערות ונערים כרגע 'תישארו ברחוב ללא המענה שאני חייב לכם'.

מיכל וונש: כפי שהתייחסתי לכך, אני מבינה שבשלב הזה כבר יש מורים שלא פחות חשוב שנדבר גם בהם, הלוואי ונגיע גם לתכניות ארוכות הטווח בהזדמנות שלצד המשבר של הקורונה, מורים שבכל שנה מחדשים בעצם את החוזה שלהם שאין להם את הקביעות ואין להם את הוודאות, אבל אני אומר, בהקשר הקורונה, להוציא עוד כ-1,500 מורים למציאות של אבטלה, כשאנחנו רואים את מספרי האבטלה הגואים, זה חוסר אחריות נוסף, דווקא אל מול משבר הקורונה האחריות שלנו הולכת וגוברת, גם בהקשר הזה, להכניס עוד 1,500 מורים למעגל האבטלה זה לא מתקבל על הדעת, זה תכניות נוספות מלבד לתכנית היל"ה.

מיכל וונש: אני מתייחסת פה רק לנתונים של תכנית היל"ה כרגע.

מיכל וונש: אני רוצה לומר משהו לגבי המשבר וההזדמנות שלצידו.

מיכל וונש: אנחנו נמצאים בעת מלחמה.

מיכל וונש: מלחמת התשה.

מיכל וונש: אין פה זבנג וגמרנו.

מיכל וונש: זה לא יומיים, אנחנו צריכים ללמוד לחיות בצל הקורונה, בצד הקורונה, ככל הנראה במשבר מתמשך, כלכלי, חברתי, בריאותי ויש לנו אחריות גדולה מנשוא למצוא פתרון מיידי קודם כל לדברים הדחופים באמת שפה הדיון הזה עוסק בדבר הדחוף באמת ולצד האתגר הזה לסמן את ההזדמנויות גם ולדעת לזהות אותם ולייצר פתרונות ארוכי טווח למה שעולה על פני השטח כאתגרים מערכתיים שכבר שם שנים, בחוסר תכנון ארוך טווח, בעובדה שאנחנו ונאבקים על תקציבים שנה אחרי שנה, ואני אומר, שנה במינימום 2021, כיוון שלא מתקבל על הדעת שאנחנו נהיה במצב הזה בעוד חודשיים או שלושה שוב לדון בנושא הזה, שוב, בלתי מתקבל על הדעת, זו תהיה תשובה לא מספקת.

מיכל וונש: אנחנו צריכים גם להבין את האחריות להתחיל להחיל תכניות הוליסטיות ארוכות טווח, לא רק בהקשר הזה, בכל ההקשרים, זו ההזדמנות שלצד המשבר.

מיכל וונש: נמצאים איתנו כפי שאמרתי הרבה מאוד מהגורמים הרלוונטיים שעוסקים בנושא.

מיכל וונש: אנחנו מתכנסים כאן גם להנגיש ולהמחיש את דחיפות הנושא, את המיידיות שאנחנו דורשים את הפתרון שיימצא לבעיה, להתריע על ההכרח לקחת אחריות על הנושא הזה של כל מי שיושבים בבית הזה לטובת כלל אזרחי מדינת ישראל, כלל הילדים של כולנו.

מיכל וונש: אנחנו לא מתכוונים לאפשר את ההידרדרות של האלה לנושא של התמכרויות, אנחנו מתריעים כרגע אחרון.

מיכל וונש: היציאה מהמסגרות של הילדים האלה זו התחנה האחרונה וזו האחריות שלנו, אני מבקשת מכל הגורמים שנמצאים איתנו להציג את הפרספקטיבה שלהם מנקודת המבט שלה, את מה שחשוב שנעלה כלפי הגורמים שצריכים לקבל את ההחלטות בסופו של הדיון הזה, אלה הילדים של כולנו, מגיעה להם הזדמנות כמו כל הילדים האחרים של כולנו.

מיכל וונש: אני מקווה שעוד חברי כנסת נוספים כן יצטרפו אלינו.

מיכל וונש: בכל מקרה אני קוראת למשתתפים שנמצאים איתנו על פי סדר, אני מבקשת להישאר ממוקדים בהקשר לדברי הפתיחה והבקשה שלי אליכם להנגיש לנו את המידע החיוני כדי שאנחנו נצא מפה בקריאה מאד מאד ברורה מטעם כולנו.

מיכל וונש: הראשון שאני קוראת לו לדבר חיים מויאל, מנהל אגף חינוך ילדים ונוער בסיכון במשרד החינוך.

חיים מויאל: בוקר טוב.

חיים מויאל: שלום לכולם.

חיים מויאל: אני מודה לכם על הכינוס של הוועדה הזו, מכיוון שאנחנו נמצאים באמת בשעת חירום הייתי קורא לזה, בהקשר של הילדים הללו.

חיים מויאל: התכנית הזאת היא השכלת יסוד לימודי השלמה.

חיים מויאל: זאת אומרת השכלת יסוד במובן של חוק חינוך חובה.

חיים מויאל: הילדים שנמצאים בתכנית הזאת הם מתוקף חוק חינוך חובה ולימודי השלמה, מכיוון שהילדים נושרים בכל מיני שלבים של השנה ושל התיכון ולכן אנחנו נותנים להם לימודי השלמה, מ-8 שנות לימוד ועד בגרות מלאה.

חיים מויאל: זו תכנית שמייצרת מענים על מרחב עצום של פעילות.

חיים מויאל: והדבר הזה מאוד חשוב שייאמר, כי כל הזמן יש איזו שהיא אמירה שזה לימודי השלמה או תכנית משלימה, היא לא תכנית משלימה.

חיים מויאל: היא תכנית מתוקף חוק חינוך חובה והייתי מוסיף, בתוך מוסדות של חסות הנוער והכלא, שבהם החופש של הילדים נשלל מתוקף חוקי הנוער, גם שם אנחנו נותנים להם את השלמת ההשכלה, מתוקף חוק חינוך חובה, שזה משהו מאוד חשוב שייאמר.

חיים מויאל: אנחנו מדברים על 7,000-8,000 תלמידים ב-145 מרכזי קידום נוער אבל ב-220 מרכזי השכלה בכל רחבי הארץ, בכל מקום ומקום.

חיים מויאל: ואנחנו נותנים את הלמידה הזאת לכל ילד שאנחנו מאתרים אותו ומוצאים אותו, הוא פתרון דינמי בצורה יוצאת דופן לאותם ילדים שנושרים מסיבות כאלה ואחרות, ויש הרבה מאוד סיבות שאולי אגע בהן בהמשך.

חיים מויאל: הדבר המעניין שחשוב פה לשים אותו, תכנית היל"ה התחילה באזור שנות ה-80 קידום נוער עוד 20 שנה קודם, אבל התכנית הזאת הצליחה לייצר ביחד עם דברים אחרים שהמדינה באמת עשתה, פעולות יוצאות דופן, לכן זו איזו שהיא קריאה וזעקה לא לעשות את זה, בשנות ה-80, רק לסבר את האוזן היו כ-20% נשירה במדינת ישראל.

חיים מויאל: היום אנחנו עומדים בין 1.5%-3%, תלוי איך מודדים את זה.

חיים מויאל: בין האחוזים הנמוכים ביותר בעולם בהקשר הזה, ולתכנית היל"ה ולקידום נוער יש מקום מאוד מאוד נכבד בהקשר הזה, מכיוון שהם יוצרים דינמיקה לאותם ילדים שלא מצליחים מסיבות שונות, ורבות מאוד, להשאר במערכת הרגילה, נותנים להם מענה ומביאים אותם בסוף המסלול לתעודה משמעותית, על כל המרחב, שתיכף גם על זה אגיד משהו.

חיים מויאל: זה פועל בכל המגזרים, כפי שאמרת גבירתי היו"ר, בכל המגזרים, במגזר הערבי ובמגזר הבדואי ובחמ"ד, ובמגזר החרדי, ואנחנו נותנים מענים לבני העדה האתיופית, מענים מדויקים, והייחודיות של ה תכנית זה לדייק ככל שניתן – ואני מניח שעוד נשמע את זה – ככל שניתן, את תכניות הלימודים לילדים.

חיים מויאל: זו תכנית ייחודית מאוד ובאמת יוצאת דופן בהקשר הזה.

חיים מויאל: כמו שאמרתי, הלמידה היא משמונה שנות לימוד ועד בגרות מלאה, ואנחנו נותנים שם גם מרכיבים נוספים בתוך התכנית, אנחנו נותנים הכנה לעולם התעסוקה, מעורבות והתנדבות בקהילה, הילדים מחויבים להתנדב ולהיות מעורבים בקהילה, הכנה לשירות צבאי והפחתת התנהגויות סיכון.

חיים מויאל: יש עבודה אינטנסיבית על החלק הזה של הפחתת התנהגויות סיכון, ובוודאי עבודה שאנחנו מפתחים אותה בשנים האחרונות, של עבודה עם המשפחה ועם ההורים.

חיים מויאל: הדבר המעניין, שבתקופת הקורונה בסגר המלא וגם עכשיו לקראת פתיחת שנת הלימודים, התכנית הזאת מוחרגת, גם במשרד החינוך, מוחרגת לפעילות מלאה.

חיים מויאל: זאת אומרת שהמשרד, אנחנו הבנו שהתכנית הזאת היא ייחודית, היא חייבת להתקיים, אין בלתה.

חיים מויאל: ושאומרים הרבה פעמים ומשווים את זה לתכניות אחרות או לילדים האחרים, אני בא ואומר, לא שלא צריך, צריך עוד הרבה, אבל יש אבא ואמא, יש בתים וכו', לילדים האלה אין אבא ואמא, אין כיתות, וה-8,000 ילדים האלה יהיו ברחוב.

חיים מויאל: שלא תהיה פה אי הבנה לאף אחד.

חיים מויאל: הם יהיו ברחוב.

חיים מויאל: זאת המשמעות של סגירת התכנית.

חיים מויאל: אני חושב שהדבר הזה מצריך וצריך להדאיג את כולנו.

חיים מויאל: מכיוון שיש פה משהו מאוד מאוד בסיסי באמון שהילדים נתנו בנו והסכימו לבוא, והסכימו להיות, והסכימו להתגייס, והסכימו לבוא אחרי שנכשלו לאורך שנים במערכת ואחרי שלא קיבלו מענים ייחודיים לצרכים שלהם, ואנחנו בפעם השניה אחרי שהם נשרו עלולים לאכזב אותם, עלולים להכשיל אותם שוב פעם בבניית האמון הזאת ובעיני זה באמת אחד הדברים הקשים ביותר שאני חווה בשנים שאני מנהל את האגף הזה.

חיים מויאל: עוד דבר שהוא מאוד חשוב, אנחנו בשנים האחרונות יוצאים למבצעי איתור נושרים בכל רחבי הארץ, וכשאנחנו מאתרים נושרים התכנית הראשונה ואולי הכמעט יחידה שיכולה לקלוט נושרים שמוכנים לחזור למעגל הלמידה זו תכנית היל"ה.

חיים מויאל: אין תכנית אחרת.

חיים מויאל: להחזיר אותם ללימודים בבתי הספר הרגילים הם לא יחזרו, הם נשרו משם.

חיים מויאל: לצערי הרב.

חיים מויאל: אני הייתי שמח שהם יהיו שם.

חיים מויאל: אני הייתי שמח גם שיהיה תקציב שהוא תקציב כזה שבסופו של דבר מייצר ודאות כמו כיתות.

חיים מויאל: הכיתות שאני אחראי עליהן הן כיתות ודאיות, אנחנו כבר טיפלנו בהן והעברנו את התקציבים שקשורים בהן לבתי הספר ולרשויות.

חיים מויאל: התכנית הזאת נבנתה בצדק, אגב, ומתוך תפיסה מאוד דינמית וגמישה, ובהכרה מלאה של האוצר וכל המשרדים האחרים שהתכנית הזאת היא תכנית מאוד מאוד מרכזית, יסודית ונשענת על התוקף של חוק חינוך חובה.

חיים מויאל: לכן אני באמת לא יודע להביא את הדברים מעבר לזה והקריאות שלי הן קריאות שנשמעות בתוך המשרד, הן נשמעות מחוץ למשרד, הילדים האלה אנחנו מחויבים להם, אנחנו חייבים להחזיר את התקציב ולהחריג אותו בכל דרך אפשרית, בלי שום קשר לשום דבר, אבל בכל דרך אפשרית כדי שהילדים האלה ב-1 לספטמבר יחזרו לכיתות שלהם, למערכת הלמידה שלהם, למורים שלהם, המורים המופלאים המאוד ייחודיים כולל המערכת שמקיפה אותם, מערכת של קידום נוער שאוספת אותם כל יום, כל בוקר שיש להם קשיים, שאין להם כוח לקום, שהם באים לאחר שהם עובדים כל הלילה, ועובדים בימים האחרים, אוספת אותם, מחזירה אותם ומביאה אותם להישגים.

חיים מויאל: אחד הדברים שאני עומד על זה כמנהל האגף, שהילדים הללו ילמדו ויגיעו להישג.

חיים מויאל: מגיע להם אחרי שהם למדו לקבל תעודה משמעותית שתוביל אותם למקצוע משמעותי ותוביל אותם להיות אזרחים ראויים משמעותיים ותורמים לחברה.

חיים מויאל: הם מגיעים להישגים מאוד מאוד משמעותיים בחלק הזה.

מיכל וונש: תודה רבה חיים.

מיכל וונש: יפעת מנהלת תכנית היל"ה.

יפעת קלמרו: בוקר טוב לכולם.

יפעת קלמרו: אני רוצה לחזור על התודות של חיים, ליו"ר, שבחרת לשים על סדר היום באופן דחוף את הנושא הזה, כי באמת באמת יש שם ילדים, והם נמצאים עכשיו בחדר הוועדה, בוגרים, הורים, ילדים שאומרים לנו 'חברים, זה אחריות שלנו, זו אחריות שלכם', זו אחריות משותפת לתת לילדים האלה מסגרת להגיע אליה ב-1 לספטמבר.

יפעת קלמרו: לא ייתכן שסוגרים מסגרת או בית ספר של 7,000, 8,000 ילדים.

יפעת קלמרו: הילדים האלה במסגרת חוק חינוך חובה זכאים להמשיך את הלימודים שלהם.

יפעת קלמרו: אנחנו בעצם זורקים לרחוב, למקום של סכנה, למקום של סכנת הידרדרות, ילדים מדהימים וכל צוותי קידום נוער וכל המורים שנמצאים כרגע ברחוב ומחכים לתשובה שלנו, למסר שלנו.

יפעת קלמרו: איפה אנחנו ממשיכים בלקיחת האחריות של משרד החינוך על הילדים האלה?

יפעת קלמרו: הרי זו אחת התכניות המופלאות של משרד החינוך שלוקח על עצמו את האחריות גם על הילדים האלה.

יפעת קלמרו: גם על ילדי הקצה.

יפעת קלמרו: זה לא ברור מאליו.

יפעת קלמרו: כשמשרד החינוך החליט לקחת על עצמו אחריות גם על ילדי הקצה הוא עשה צעד יוצא דופן, ואנחנו חייבים לשמר את האחריות הזאת, את האחריותיות הזאת שלנו כמדינה על הילדים האלה.

יפעת קלמרו: וצריך כמו שאמר חיים, למצוא את התקציב הייעודי, ולא חשוב מאיפה, באמת באמת, כמי שאחראית על המחלקה ועל השירות הזה, באמת באמת לא כל כך חשוב לי איפה נמצא הכסף ומי מחזיק אותו ולמה זה נמנע.

יפעת קלמרו: אני חושבת שגם המורים וגם עובדי קידום נוער וגם מנהלי היחידות לקידום נוער, באמת מחפשים את הקוסם הזה שימצא את הדרך לשחרר את התקציב להזרים אותו כמו שעושים בכל שנה, לזכיין שמפעיל את התכנית, כדי שנוכל להמשיך ללמד את הילדים.

יפעת קלמרו: אנחנו מפסידים כאן את המורים שלנו, מדובר ב-1,300 מורים מקצועיים, שנמצאים בתהליכי פיתוח מקצועי, מומחים לעבודה עם ילדים בתכנית היל"ה.

יפעת קלמרו: ואם אנחנו נמשיך עם התהליך הזה של חוסר הוודאות, גם אם נמצא תקציב בעוד חודש או חודשיים, לא יהיו מורים.

יפעת קלמרו: המורים ימצאו את מקומם די בקלות בתוך המערכת הרגילה.

יפעת קלמרו: הם מורים מעולים.

יפעת קלמרו: ואם אנחנו לא ניתן להם את הביטחון התעסוקתי או נמשיך לייצר להם את הביטחון התעסוקתי שאנחנו משתדלים לעשות ומקפידים לעשות כבר כמה שנים במסגרת המכרז הזה, אנחנו נאבד את המורים הטובים האלה ולא יהיה מי שימשיך גם עם יהיה תקציב בעוד שבועיים או חודש.

יפעת קלמרו: אני זועקת את זעקת הילדים קודם כל.

יפעת קלמרו: תודה.

מיכל וונש: .

מיכל וונש: תודה יפעת.

מיכל וונש: אני רוצה לבקש מדניאל שנמצא איתנו פה לדבר.

מיכל וונש: אני מקווה שכולם בזום יכולים לשמוע.

מיכל וונש: אולי תציג את עצמך.

דניאל בר: בוקר טוב.

דניאל בר: שמי דניאל בר, אני מייצג היום את הבוגרים ואת התלמידים בפרויקט היל"ה.

דניאל בר: ראשית, אני חייב לומר שבכלל עצם העובדה שיש דיון על סגירת הפרויקט הזה ועל סגירת היחידה לקידום נוער, זו בושה שאי אפשר לתאר אותה בכלל.

דניאל בר: אני אספר קצת, אני כתבתי ואני תוך כדי מנסה לא לקרוא מהדף הזה, תסלחו לי.

דניאל בר: בואו נבין רגע מה זה בשביל ובשביל אלפי ילדים בשנה היחידה לקידום נוער.

דניאל בר: זה חבל הצלה אחרון שיש לנו, שהיה לי בכל אופן, אחרי שנפלטתי ממערכת החינוך הרגילה, וכנ"ל לגבי כל אותם ילדים שנמצאים במערכת הזאת בכל שנה.

דניאל בר: סגירת היחידה זה אומר פליטה לרחוב.

דניאל בר: לא פחות ולא יותר, זה לפלוט נערים ונערות לרחוב כי אין להם שום אופציה ולא תהיה להם שום אופציה אחרת, והתפקיד של היחידה היא לא פחות מהצלת חיים, את החיים שלי היא הצילה ואני אביא בפניכם את הסיפור האישי שלי, שאני חייב להגיד, אני מעולם לא פתחתי את הסיפור האישי שלי בפני רבים, בטח לא בחיי הבוגרים, אבל לפני שבוע עשיתי את זה בפעם הראשונה בפייסבוק והיום אני כאן, כי אני חושב שהנושא הזה מחייב את זה, וסגירת היחידה לקידום נוער פשוט מחייבת להעלות סיפורים כמו שלי, כדי שתבינו כמה שאסור בכלל לחשוב על סגירת היחידה.

דניאל בר: כשילדים אחרים זוכרים את היום הראשון שלהם ללימודים כיום שמח ויום שההורים ליוו אותם לבית הספר, אני זוכר את היום הראשון שלי בכיתה א' בגיל שש, כי בדרך חזרה הביתה מבית הספר אני חטפתי מכות כבר באוטו בדרך חזרה הביתה.

דניאל בר: חוויתי אלימות קשה לאורך כל הילדות שלי וכשהייתי בוגר מספיק בשביל לבוא ולהגיד שאני לא מקבל את האלימות הזאת יותר, אני בן 14.5, כמעט 15, לא מקבל את האלימות הזאת ויותר ואני מרים ידיים, נפלטתי מהבית.

דניאל בר: כשאני מדבר שעוד הרבה לפני הפליטה שלי מהבית מערכת החינוך הפורמלית ניסתה שוב ושוב ושוב לפלוט אותי ממערכת החינוך, למה?

דניאל בר: כי אני לא תלמיד טוב, כי אני לא תלמיד מצטיין, כי אני לא לומד, מן הסתם אף אחד לא באמת ניסה להבין את הסיבות מדוע ואף אחד לא ניסה להבין למה הילד הזה אלים ולמה הילד הזה מסתובב ולמה הילד הזה לא נמצא בכיתות ולמה הוא מתנהג כמו שהוא מתנהג, ובגיל 15 הגעתי לרחוב, וכשאני אומר 'לרחוב' אני מדבר literally לרחוב, אני חייתי על ספסלים, חייתי במקלטים בבניינים שחיים בהם אנשים ובבניינים נטושים, מדי פעם בפעם עברתי בין בתים של חברים, אני לא סתם חושב שהוועדה הזאת בין היתר עוסקת בסמים ואלכוהול כי אני יכול להגיד מנקודת המבט שלי, אני הייתי שם, אני בגיל 14, 15 התחלתי לשתות אלכוהול, התחלתי לצרוך סמים קלים וגם כאלה יותר קשים, לבלות עם חבר'ה עבריינים שגדולים ממני בעשור ועשור וחצי כדי להשיג את השקל, כדי שיהיה מה לאכול, וכך היה עד גיל 16.5 כשהייתי מספיק מבוגר, קודם כל הגעתי בטעות בגיל 16.5 לפרויקט היל"ה.

דניאל בר: אותה עובדת רווחה שטיפלה בי בזמן שהייתי בהוסטל לנוער חוסה ולא מצאו לי פתרון קבע משום שכבר הייתי גדול מדי כדי להכנס לפנימיה וגם לא האמינו שאני יכול להכנס לפנימיה ולהשלים לימודים, כי אחרי הכל אני לא לומד כבר כמה שנים טובות, לא באופן רציף בכל אופן, הגעתי לפרויקט היל"ה בטעות, וגם כשהגעתי לשם, בעיקר לא האמנתי בעצמי שאני מסוגל בכלל להשלים לימודים, לא האמנתי באנשים שמבוגרים ממני כי כל מה שהכרתי באנשים שמבוגרים ממני זה את חוסר האמונה שאני יכול להצליח ואני יכול לעשות דברים, לא האמנתי שאני מסוגל לנהל חיים של ילד בן 16.5, בין אם זה לימודים, בין אם זה לחשוב על גיוס לצבא, בין אם זה לחשוב על ה חיים הלאה.

דניאל בר: אני מבחינתי הייתי בין הרחוב לבין הסמים לבין האלכוהול לבין הלעשות בלגן, ולא האמנתי באף אחד.

דניאל בר: עם זאת, ביחידה לקידום נוער הצמידו לי מלווה בשם רונית, שאני גם היום אומר, רונית הצילה את החיי, היחידה לקידום נוער הצילה את חיי.

דניאל בר: ומה זה אומר?

דניאל בר: בחודשיים הראשונים שהייתי שם הייתי מגיע לפגישה השבועית שלי עם רונית יושב ולא מדבר, כי מי היא ומה היא, ולמה שמישהו בכלל ירצה לעזור לי.

דניאל בר: אותו דבר לגבי המורים, אותו דבר לגבי המנהלים של התכנית, שלא האמנתי באף אחד מהם, וכך במשך חודשיים.

דניאל בר: והדבר היחידי שהראו לי זה 'אנחנו לא נוותר עליך ואנחנו פה וזה שאתה לא לומד וזה שאתה לא משתף פעולה בפגישות האישיות וזה שאתה לא רוצה להיות חלק, לא אומר שאנחנו נרים ידיים' ופעם ראשונה בחיים שלי בגיל 16.5 הבנתי שיש אנשים שלא ירימו ידיים.

דניאל בר: תוך שנה וחצי הצלחתי לא רק להשלים בגרות אלא קודם כל בראש ובראשונה הרבה לפני הלימודים, הצלחתי באמת להבין כמו שאמרתי, שיש מי שייתן את הגב, שיש מי שיאמין, שיש מי שיהיה שם בשבילי, גם אם אני לא אהיה עד הסוף, ובכל זאת הצלחתי להשלים בגרות מלאה בתוך שנה וחצי, בשלושה סמסטרים, דאגו ועזרו לי להתגייס לצבא, ועשיתי שירות מלא כחייל בודד.

דניאל בר: אחרי השירות הצבאי שלי, הדבר הראשון שעשיתי היה לחזור להתנדב באותו הוסטל לנוער חוסה שבו גרתי במשך שלושה חודשים כי הבנתי שכמו שעזרו לי ככה אני צריך לחזור ולעזור לקהילה.

דניאל בר: בשלבים מאוחרים יותר עבדתי בפנימיות נוער, התנדבתי במשך שנתיים, התנדבתי עם נערות בזנות.

דניאל בר: אחרי העבודה שלי בפנימיות נוער הלכתי ללמוד משפטים מתוך מטרה ברורה לכתוב סמינריון שעוסק בהפרטת מוסדות אומנה לילדים ולנוער, בשביל להבין לאן הולך כל הכסף שמגיע לאותם מוסדות מופרטים ולמה הילדים בפועל לא מקבלים ממנו שום דבר.

דניאל בר: המשכתי לעבוד עם נוער, המשכתי להתנדב עם נוער, גם היום החלום הכי גדול נכון לכרגע, ואני יכול להגיד הרבה תודה מזה לקורונה שבאמת גרמה לי להבין שאני צריך לעשות שינוי מסלול, זה לעשות לימודי הסבה להוראה ולקידום נוער וממש ללכת וללמד ולהגיע לאותו מקום שבו אני הייתי ביחידה לקידום נוער.

דניאל בר: אני יכול להגיד בוודאות, כל הדברים האלה, כל מה שגדלתי להיות וזה שהפכתי להיות אזרח עובד ואזרח מתנדב ואזרח מועיל לחברה, לא היו קורים.

דניאל בר: אני אומר שאני לא יודע אם הם היו קורים, אני לא יודע אם בכלל הייתי מגיע לגיל 17, אם לא הייתי מת, או לסירוגין, חברים שלי שהיו איתי בהוסטל היום נמצאים בבתי הכלא, נמצאים מכורים לסמים, נמצאים מתים, או התאבדו, בגלל מסלול החיים שלהם ובגלל שלא היה להם את אותו גב שלי היה, ולכן אני אומר, מדובר פה לא פחות מהצלת חיים.

דניאל בר: לעומת זאת, החברים שלי בפרויקט היל"ה שעד היום מלווים אותי בין אם אני מסתכל על אורי שהוא נשוי ואבא לילד ובעל עסק עצמאי ויוגב שהוא נשוי ומצפים לילד ראשון והוא בעל עסק עצמאי ואביב שעדיין לא נשוי אבל בזוגיות ובעל עסק עצמאי, אלה החברים שעד היום נמצאים איתי מפרויקט היל"ה מגיל 16.5.

דניאל בר: אלה האנשים שפרויקט היל"ה לקח אותם מהרחוב או לקח אותם ממצוקות חיים כאלה ואחרות, וכאלה שלא האמינו בהם בבתי הספר הרגילים ובמערכת החינוך הרגילה, והרים אותם למקום שהיום הם אזרחים מועילים בחברה.

דניאל בר: אז הסיפור שלי הוא רק סיפור אחד.

דניאל בר: יש 8,000 ילדים כל שנה בפרויקט היל"ה ביחידה לקידום נוער.

דניאל בר: החיים שלי הם לא החיים היחידים שהצילו ביחידה, לא בשנתון שלי ולא בשום שנתון אחר, יש אלפי סיפורים כמוני ואסור בשום פנים ואופן, אני מפציר בכם לדאוג שיהיה תקציב, אני בטוח שיש מקומות אחרים להשיג מהם תקציב ולהמשיך את התכנית הזאת, אם לא להגדיל אותה ואם לא לדאוג לזה שיש עוד ילדים במדינה שצריכים אותה ולדאוג שיהיה להם את המענה הזה.

דניאל בר: כי הכי קל, מה שהדיון הזה עושה, זה לבוא ולקחת את כל האנשים שהכי צריכים את זה באוכלוסייה, הנערים שהכי צריכים לקבל ולקחת מהם, את חבל ההצלה האחרון שלהם.

דניאל בר: אז אני מבקש מכם, אל תתנו לתכנית להסגר, תעשו הכל בשביל שיהיו תקציבים להמשיך את התכנית הזאת.

מיכל וונש: תודה רבה דניאל.

מיכל וונש: אני רק רוצה להגיד, אמרתי לך את זה ואני אגיד את זה גם לפרוטוקול.

מיכל וונש: בסוף אתה ההשראה שלנו.

מיכל וונש: לקיחת האחריות ולקחת את האחריותיות, זאת אומרת לדרוש גם מאחרים לקחת אחריות, להיות קול למי שלא יכולים להשמיע את קולם, כל אותם 8,000 בני נוער בכל שנה, שלנו יש אחריות להשמיע את קולם ולדאוג להם, זאת האחריות שלנו, זה בזכות ולא בחסד, וזה בהשראתך ובהשראת כל מי שהצליח לעשות את מה שאני עכשיו מדברת עליו, וזה לקחת אחריות.

מיכל וונש: בסוף.

מיכל וונש: ההשראה שאתם צריכים לתת לנו עכשיו חייבת לפרוץ את הדרך קדימה כדי לא לאפשר לתכנית הזאת להסגר.

מיכל וונש: זאת ההשראה שאתה נותן לנו, זאת המחויבות שלנו ולשם אנחנו ניקח את הדיון הזה.

מיכל וונש: אז תודה רבה שאתה חולק איתנו בצורה הזאת.

מיכל וונש: יש לנו בזום את משה שגיא.

מיכל וונש: אני רוצה שכולם יצליחו לדבר, יש לנו הרבה אנשים בזום, אני מבקשת מכולם לנסות לא לחזור על מה שכבר נאמר על ידי הגורמים האחרים כדי שנוכל לאפשר לכולם להשמיע את קולם לדיון החשוב הזה.

מיכל וונש: משה בבקשה.

 << אורח >> משה שגיא: אני רוצה לציין שתכנית היל"ה היא תכנית בראש סדרי העדיפויות של המשרד, כתכנית שהיא מטפלת בילדים בסיכון - - -

מיכל וונש: אם תוכל רק להציג את עצמך ובכלל אני מבקשת מכל מי שמדבר בזום להציג את עצמו שנדע בדיוק מה תפקידו.

 << אורח >> משה שגיא: אני סמנכ"ל תקציבים ומנהל מינהל כלכלה ותקציבים במשרד החינוך.

 << אורח >> משה שגיא: המשרד נמצא כיום בבעיה של כ-4 מיליארד ₪ פער בתקציבי הפעולות של המשרד.

 << אורח >> משה שגיא: הבעיה הזאת נובעת מ-1.5 מיליארד פער בין התקציב ההמשכי לבין התקציב 2019 שהיה בכל סעיפי הפעולות ועוד כ-2.5 מיליארד עודפים מחויבים שצריכים להגיע למשרד.

 << אורח >> משה שגיא: מתוך ה-2.5 מיליארד הגיע סכום של 1.44 מיליארד בפעימה הראשונה של העודפים, אבל יצאה הנחיה של החשכ"ל שלא ניתן להשתמש בתקציב הזה.

 << אורח >> משה שגיא: זאת אומרת שהתקציב נמצא במשרד ואנחנו לא יכולים להשתמש בו.

 << אורח >> משה שגיא: אם התקציב היה ברשותנו והיינו יכולים להשתמש בו, אני מעריך שהדיון הזה לא היה מתקיים עכשיו.

 << אורח >> משה שגיא: ועוד נושאים נוספים שבאמת הם בראש סדרי העדיפויות של המשרד ומטפלים בילדים בסיכון או בתלמידי החינוך המיוחד ובאוכלוסיות קשות.

 << אורח >> משה שגיא: זה המצב שהמשרד נתון בו, למעשה כל התכניות של המשרד הם פ"א, המשרד לא יכול לחדש אותן ולפתוח אותן.

 << אורח >> משה שגיא: כל זה, או שיהיה אישור להשתמש בתקציב שעומד לרשותנו או שיהיה תקציב מדינה מאושר, אחד מהשניים.

 << אורח >> משה שגיא: אני מעריך שברגע אחד מהשניים ייפתר בצורה כזאת או אחרת, ניתן יהיה לפתור גם את כל ה- - -

מיכל וונש: מי צריך לאשר לכם להשתמש בתקציב שנמצא שם?

 << אורח >> משה שגיא: בעקרון החשב הכללי.

 << אורח >> משה שגיא: החשב הכללי טוען שהתקציב שקיבלנו במסגרת העודפים פורץ את מסגרת התקציב ההמשכי של הממשלה ולכן לא ניתן לאפשר להשתמש בו.

 << אורח >> משה שגיא: כאילו זה תקציב שניתן ללא כיסוי לצורך העניין, אין לו תקציב במקורות התקציביים של הממשלה, ולכן לא ניתן להשתמש.

 << אורח >> משה שגיא: לכן ככל שיהיה תקציב מדינה מאושר, כל הבעיות התקציביות האלה אמורות להיפתר.

מיכל וונש: הבנתי.

מיכל וונש: תודה רבה.

מיכל וונש: רונן קובלסקי מהחברה למתנ"סים נמצא איתנו?

רונן קובלסקי: בוקר טוב.

רונן קובלסקי: אני סמנכ"ל חברה וקהילה בחברה למתנ"סים.

רונן קובלסקי: אנחנו זכינו במכרז כדי לקיים את תכנית היל"ה, אני קודם כל מצטרף לתודות ליו"ר הוועדה על הדיון המאוד מאוד משמעותי, ואני גם מצטרף לדוברים שהיו לפני על החשיבות של התכנית.

רונן קובלסקי: החברה למתנ"סים ניגשה למכרז מתוך מחויבות עמוקה חברתית בערכים שלה ורצתה להיות חלק משמעותי בפתרון הסוגיה שקשורה לנוער הנושר, ואנחנו עושים את זה באמונה מלאה שזה הדבר הכי נכון שצריך לעשות.

רונן קובלסקי: כמובן שאנחנו אמורים לקבל תקציב ממשרד החינוך כדי לקיים את התכנית, ועד רגע זה לא קיבלנו הודעה על קיום התכנית ושמעתם את כל הדוברים לפניי שמסבירים את הדברים.

רונן קובלסקי: אני רוצה להוסיף משהו שכרגע אנחנו הולכים לפתרון והחברה למתנ"סים לוקחת על עצמה את ההבנה שאסור לאבד את המורים, ואנחנו מנסים לפתור כרגע את הסוגיה שלא להוציא להם מכתבי סיום העסקה מתוך אמונה מלאה שהתכנית תיפתח ב-1 לספטמבר ואנחנו ממש ממש פונים לכולם להביא את התקציב לטובת התכנית, וזה באמת כדי לא לאבד את המורים, שאם כבר תהיה החלטה לקיים את התכנית, אז לא יהיו מורים, וכנראה שההסכמה תהיה שהמורים כרגע, כל העובדים, לא יצאו להם מכתבי סיום העסקה, אנחנו נדחה את זה ובמידה ולא תהיה החלטה עד ה-1 לספטמבר נוציא אותם לחל"ת, גם כן כדי לשמר אותם לאותו רגע מיוחל שיודיעו שאפשר לקיים את התכנית.

רונן קובלסקי: אני רוצה להגיד שעדיין המאבק הוא גדול, כדי להחריג את התכנית הזאת ולהביא תקציב, ולהתחיל להפעיל את התכנית ב-1 לספטמבר.

רונן קובלסקי: זה הדבר הכי משמעותי בעיני.

מיכל וונש: קודם כל אני מקבלת עכשיו בברכה את ההחלטה שלכם לא להוציא את מכתבי ההתראה למורים, אני רשמתי את זה לפניי, אני חושבת שזו החלטה מאוד חשובה ומאוד אמיצה, אני גם מבינה את ההשלכות שלה.

מיכל וונש: אני מעודדת אתכם במהלך הזה ואני אומרת כאן, זה בלתי מתקבל על הדעת שכל האנשים האלה יחיו בחוסר ודאות מה קורה איתם בשנה הקרובה.

מיכל וונש: זה שאתם עשיתם את הצעד הזה, ואני כאמור מאוד מאוד שמחה לשמוע שכך המצב, זה לא פוטר אותנו מההכרח, מהחירום לתת לאנשים האלה את הוודאות גם התעסוקתית לקראת השנה הקרובה, ל-2021 כולה, ואנחנו ביחד עם כל הגורמים שנמצאים פה על הקו ומעבר להם, אנחנו חייבים לדאוג לכך.

מיכל וונש: אבל לפחות יש נחמה פורתא וזה כלפי המורים כרגע שאתה מבשר לנו שבעצם לא מקבלים את ההתראה לפני הפסקת העסקתם וזה כבר חדשות, לפחות לבוקר הזה, טובות.

רונן קובלסקי: רק ברשותך, כרגע זה נמצא, ממש ברגעים האלה, לקראת סיכום גם עם בית הדין לעבודה וגם עם כלל הצדדים.

מיכל וונש: הוועדה תבקש עדכון על כך כשזה יסוכם.

רונן קובלסקי: אנחנו ניתן עדכון, אנחנו מאוד מאוד מקווים שזה יהיה הפתרון.

רונן קובלסקי: אני אומר, הפתרון הזה - - -

מיכל וונש: זה לא פתרון, זה פלסטר, אני מבינה.

רונן קובלסקי: - - - המדינה, משרד החינוך ומשרד האוצר יצטרכו לעזור לנו במידה וחס וחלילה התכנית לא תתקיים, במימון של ההודעה המוקדמת.

מיכל וונש: אני מבינה בהחלט, אני מבקשת כאמור את העדכון הרשמי שכך קרה הבוקר.

מיכל וונש: נמצאת איתנו רים ארשיד ממשרד הרווחה.

רים ארשיד: שלום.

רים ארשיד: אני מפקחת ארצית בשירות לטיפול בהתמכרויות.

רים ארשיד: אני שותפה ובאמת מצטרפת לכל מה שנאמר לפני, אנחנו שירות שעובד עם אוכלוסיית קצה, גם מבוגרים וגם בני נוער, יש לנו את חסות הנוער, שירות המבחן, השירות לטיפול בהתמכרויות.

רים ארשיד: תכנית היל"ה היא תכנית מאוד מאוד בסיסית לאוכלוסייה שאנחנו מטפלים בה.

רים ארשיד: למה?

רים ארשיד: האוכלוסייה הזאת מגיעה אלינו והם צריכים טיפול, אבל לא רק טיפול, הם צריכים גם שיקום.

רים ארשיד: תכנית היל"ה היא זאת שנותנת להם את הדלת לצאת אחר כך לעולם, להשלים לימודים, להרגיש כמו שאר בני הנוער, לא רק להיות במצב שהם רק עושים בעיות או רק שלא מסתדרים בחיים, ממש לא, שהם יכולים גם אחרת, ותכנית היל"ה היא זאת שנותנת להם את הצעד הראשון לחיים עצמאיים כמו כל בני הנוער, לסיים לימודים, לסיים 12 שנות לימוד, ללמוד הכשרה, להמשיך לצבא, וזה מה שאנחנו רוצים.

רים ארשיד: לא יכול להיות מצב שבני נוער מגיעים אלינו, אנחנו מנסים לטפל בהם ולא לתת להם אופק עתידי, איזו מחשבה של מה הם הולכים לעשות בעתיד שלהם.

רים ארשיד: זה שמישהו נשר מכיתה ח', לא יכול להיות מצב שאנחנו פשוט אומרים לו 'אוקיי בוא נטפל בך, אבל אי אפשר לתת לך שום דבר אחר כדי להמשיך בחיים'.

רים ארשיד: לא לשכוח, הנוער הוא העתיד שלנו, של המדינה, אם היום הנוער הזה, אנחנו מפקירים אותם ואומרים להם 'אין לנו עתיד בשבילכם מבחינת שיקום ואפשר רק לטפל בכם' אנחנו מפספסים פה, אנחנו ממש מפספסים בגדול.

רים ארשיד: התכנית הזאת צריכה להמשיך וחייבת להמשיך.

רים ארשיד: אצלנו בתוך חסות הנוער, בשירות לטפול בהתמכרויות, היא משולבת והיא משולבת מאוד יפה, היא עוזרת להרבה בני נוער ולא יכול להיות שהיא תיפסק וכל בני הנוער האלה, אין להם, פשוט מאוד הם לא יכולים להשלים לימודים, הם לא יכולים אחרי 12 שנות לימוד ללמוד איזו שהיא הכשרה.

רים ארשיד: זה לא מקובל פשוט מאוד, זה לא מקובל.

רים ארשיד: אנחנו חייבים לשמור על בני הנוער שלננו, הם העתיד שלנו.

מיכל וונש: בהחלט.

מיכל וונש: את צודקת רים.

מיכל וונש: את צודקת וזאת המחויבות שלנו.

מיכל וונש: אנחנו גם מחויבים לכך ובגלל זה מקיימים את הדיון הזה ואני לוקחת את ההזדמנות אחרי הדברים המרגשים שלך לומר שכל מי שנמצאים איתנו כאן ועוסקים במלאכת הקודש הזאת, הערכתנו גם לכם.

מיכל וונש: שמענו מדניאל, מבוגר של תכנית היל"ה, ואני יודעת שמי שעושים את עבודת הקודש נמצאים איתנו, וגם אתם מהווים את ההשראה וגם את הדוגמה האישית לאחריות שאנחנו סביב השולחן הזה צריכים לקחת על עצמנו, גם כרשות המחוקקת וגם כרשות שמפקחת על הרשות המבצעת וכך בכוונת הוועדה הזאת לעשות.

מיכל וונש: אני מזמינה את יאיר שנמצא פה איתנו לדבר.

מיכל וונש: תודה שאתה כאן יאיר.

 << אורח >> יאיר זגדון: בוקר טוב, תודה לכולם.

 << אורח >> יאיר זגדון: אני אבא של נער בפרויקט היל"ה, אני גם יו"ר הנהגת הורים ברעננה, אני גם חבר בהנהגה הארצית של הנהגת ההורים בישראל, ושמעתי כאן את הדברים ותודה לח"כ מיכל קוטלר על ההבנה העמוקה של הדברים האלה.

 << אורח >> יאיר זגדון: האמת שהשאלה הראשונה שרציתי לשאול זה האם אתם באמת מבינים את האסון הזה.

 << אורח >> יאיר זגדון: בימים האחרונים, מאז ששמעתי את ההודעה הזאת, נאבק רק כדי להסביר במה מדובר.

 << אורח >> יאיר זגדון: זה לא משתווה לשום דבר אחר, מדובר באסון, לא פחות ולא יותר.

 << אורח >> יאיר זגדון: ואמרו את זה כאן, אומרים את זה וחוזרים על זה ואני מתפלא שאומרים את הדברים האלה, ואנחנו יושבים פה באיזו ועדה שכולם כאן עם רצון טוב, אבל אני לא שומע אף אחד, אני הייתי מצפה שמישהו ייכנס בדלת ויגיד 'חבר'ה, זה חלום, זה לא אמיתי'.

 << אורח >> יאיר זגדון: האם מישהו בכלל מה עובר על הילדים האלה, היום, כשהם שומעים רק את סימן השאלה הזה, איך הם ישנים בלילה?

 << אורח >> יאיר זגדון: אחרי ששמעתי את דניאל מדבר כאן ואני שמעתי המון סיפורים ואני שומע את הסיפורים ואני רואה, ואני מכיר אותם מקרוב, אני לא יודע איך אפשר אחרי מה שהוא אמר בכלל לדבר על כסף.

 << אורח >> יאיר זגדון: איך אפשר להבין שבכלל הילדים האלה ייזרקו לרחוב, אני לא חושב שב-1.9 הלימודים יכולים להיפתח בלי תלמידי היל"ה, ואני גם אוביל את המאבק הזה אם יהיה צורך, הלימודים לא ייפתחו ב-1 לספטמבר בלי תלמידי היל"ה.

 << אורח >> יאיר זגדון: אין שום סיבה.

 << אורח >> יאיר זגדון: במה הם פחות טובים?

 << אורח >> יאיר זגדון: לא מדובר על זה שהם לא רק, אין אופציה שהתלמידים האלה יחזרו למסגרות שהם נפלטו מהם לא באשמתם.

 << אורח >> יאיר זגדון: לא זיהו את הילדים האלה, ויש פה ראייה, דניאל סיים לימודי משפטים.

 << אורח >> יאיר זגדון: מישהו חשב שהוא יגיע לזה?

 << אורח >> יאיר זגדון: כמו שהוא אמר, הוא לא האמין בזה.

 << אורח >> יאיר זגדון: ואני מכיר את הנערים האלה מקרוב.

 << אורח >> יאיר זגדון: צריך ששר החינוך, שר האוצר, מישהו, ייקח את הרגליים שלו וייכנס לפרויקט הזה להבין במה מדובר.

 << אורח >> יאיר זגדון: זה לא כסף, זה לא תקציב, זה לא פוליטיקה, אי אפשר לעשות עם זה ספין.

 << אורח >> יאיר זגדון: אסור פשוט לשחק – סליחה על הביטוי – על הדם של הילדים האלה.

 << אורח >> יאיר זגדון: איזה מן משחק זה, איזו מן חשיבה זאת, איזו מן פוליטיקה זאת?

 << אורח >> יאיר זגדון: כשאמרו לי 'בוא נעשה הפגנות', אמרתי שזה לא קשור לשום דבר אחר.

 << אורח >> יאיר זגדון: זה ילדים שלנו, זה ילדים שצריך להילחם שיישארו במסגרת הזאת.

 << אורח >> יאיר זגדון: לא מדובר על להשיג תקציב, היה את התקציב הזה ולקחו להם את הלחם מהפה.

 << אורח >> יאיר זגדון: לקחו לילדים האלה את האופציה היחידה להיות כמו כולם, זכות יסוד בסיסית, 12 שנות לימוד, תעודת בגרות, מה הם מבקשים?

 << אורח >> יאיר זגדון: להגיע לצבא, לשרת ביחידות קרביות.

 << אורח >> יאיר זגדון: מה הבקשה הגדולה של הילדים האלה?

 << אורח >> יאיר זגדון: איזו זכות יש לנו פשוט להפלות אותם במדינת ישראל של 2020?

 << אורח >> יאיר זגדון: איזו זכות?

 << אורח >> יאיר זגדון: אם מישהו היה מכיר את הצוות הזה של פרויקט היל"ה, אני שמעתי את דניאל, ולא הפתיעו אות הדברים, אמנם זה חנק לי את הגרון ובאמת היה קשה לדבר, וטוב שלא נתנו לי לדבר ישר אחריו כי לא הייתי מצליח, אבל אני מכיר את הצוות הזה, שמתקשר לילדים בבוקר כשהם לא יכולים לקום, שהילדים האלה כשהם מגיעים לשם הם לא מאמינים באמת שיש דבר כזה, הם לא מאמינים כי זו אותה המנהלת שאמרה לו 'אתה לא תצליח' ואותה מורה, וגם אם הם היו טובים בבית הספר שהם למדו, ובטוח שהיו כאלה, אז תמיד היה את אותו מורה שיגיד את המילה הלא נכונה, את אותו מורה שלא יכול להכיל את הילד הזה, שיש לו ילדים אחרים, יש לו ילדים מחוננים, שיש לו ילדים מצליחים יותר, שקל יותר, שאפשר להתגאות בציונים הטובים שלהם, אבל גם הילדים האלה יודעים להוציא ציונים טובים והילדים האלה – סליחה שאני אומר 'הילדים האלה', הילדים הנפלאים האלה, פשוט מלח הארץ, אנשים שאפשר לעשות איתם הרבה, ואם מישהו חושב כאן שהוא חוסך כסף, הוא טועה.

 << אורח >> יאיר זגדון: הדבר הזה יעלה לנו הרבה הרבה יותר כסף, יעלה לנו בחיים.

 << אורח >> יאיר זגדון: דניאל אמר את זה פשוטו כמשמעו.

 << אורח >> יאיר זגדון: חיים, הוא לא בטוח שהוא היה כאן היום.

 << אורח >> יאיר זגדון: מהצריך להגיד יותר מזה, כדי שייכנס לכאן איזה שהוא שר ויגיד 'חבר'ה, תפסיקו את הדיון, יש תקציב, הדבר הזה לא יקרה'.

 << אורח >> יאיר זגדון: ואני אומר, הדבר הזה לא יקרה, אני אוביל ששנת הלימודים לא תיפתח בלעדיהם.

 << אורח >> יאיר זגדון: אין שום סיבה שזה יקרה.

 << אורח >> יאיר זגדון: פשוט עצוב, כואב, פשוט אסון.

מיכל וונש: יאיר תודה.

מיכל וונש: הוועדה הזאת לא תאפשר ששנת הלימודים תיפתח בלי ילדי היל"ה.

מיכל וונש: הוועדה הזאת מחויבת לנושא הזה, אנחנו נמשיך את הדרישות שלנו בכל במה אפשרית, בכל מקום אפשרי, אל מול כל השרים האפשריים.

מיכל וונש: כאמור, זה תפקידנו, לפקח אחרי ביצועי הרשות המבצעת וזה בלתי מספק בעליל, שה-1 לספטמבר יגיע ולא יהיה פתרון לנושא של ילדי היל"ה.

מיכל וונש: תודה על הדברים הבאמת מרגשים של כולם פה.

מיכל וונש: ד"ר פאולה רושקו ממשרד הבריאות נמצאת א יתנו.

פאולה רושקה: שלום לכולם.

פאולה רושקה: באמת דיון מרתק וחשוב ביותר.

פאולה רושקה: אמנם זו תכנית לא של משרד הבריאות אבל אני רוצה לומר פה שילדים שלא יקבלו תכנית כזאת יגיעו אלינו.

פאולה רושקה: אנחנו בעצם הקצה, המסגרות שלנו אשפוזית לנוער, בנות ובנים, מלכישוע ואלה רטורנו, מקבלים את הילדים שלא הייתה להם את ההזדמנות לקבל לפני שהידרדרו לסמים קשים, את ההזדמנות הזאת.

פאולה רושקה: לכן אני בהחלט רוצה לתת לכולכם הרבה מאוד כוח שנצליח ביחד להילחם כדי שהתכנית הזאת לא תיסגר.

פאולה רושקה: אנחנו רואים את ההשלכות השליליות של ילדים שלא הייתה להם את ההזדמנות ואת האפשרות להשתקם ולעלות על דרך חיים נורמטיבית.

פאולה רושקה: אני משתתפת אתכם ואני מודה לזה שהוזמנתי, כי אני רוצה להיות חלק מהמאבק הזה.

מיכל וונש: תודה רבה פאולה, ובאמת הקול החשוב שלך הוא הסיבה שהדיון הזה מתקיים בוועדה הזאת, כיון שאת יודעת בהחלט לומר לנו, אולי היטב יותר מכל אדם אחר מטעמים של משרד הבריאות, מה יקרה אם אנחנו נאפשר לתכנית היל"ה להסגר, וגם מה ההשלכות הכלכליות.

מיכל וונש: אני אתייחס למה שנאמר פה עכשיו, מהן ההשלכות הכלכליות גם אם מסתכלים דרך הפריזמה הזאת ולא דרך הפריזמה של ההכרח והצלת החיים והמחויבות של כולנו והאחריות שלנו, גם זה יעלה הרבה יותר, את יכולה לומר לנו מהפרספקטיבה של משרד הבריאות כמי שנושא בעלויות, ואנחנו לא נאפשר את זה.

פאולה רושקה: נכון.

פאולה רושקה: הרבה יותר יקר לטפל מאשר למנוע, אנחנו יודעים, וגם קשה לנו מאוד כל פעם לבקש עוד מכסות, גם אנחנו לא מקבלים על זה תקציבים מספיקים בשביל לתת מענים, אז זה יהיה באמת אסון, כי אנחנו לא נקבל תקציבים תוספתיים לזה ומצד שני התכנית לא תיפתח, זה יהיה באמת אסון לאומי.

פאולה רושקה: מאוד מאוד חשוב למנוע את זה.

מיכל וונש: בהחלט.

מיכל וונש: והמילה של אסון ואסון לאומי והצלת חיים, אני מקווה שממחישה את החירום, את תחושת החירום שאנחנו נמצאים בה, ואנחנו מחויבים להנגיש את תחושת החירום הזאת למקבלי ההחלטות כדי שאנחנו לפחות בנושא הזה נדע שטיפלנו בחירום הזה.

מיכל וונש: אני מבקשת ממיקה דפני לדבר.

מיקה דפני: קודם כל אני מצטרפת גם לתחושת הבושה והמבוכה אפילו של העיסוק בדבר הזה.

מיקה דפני: אני מיקה דפני, היום אני בטייטל של מנהלת פדגוגית של הקרן לעידוד יוזמות חינוכיות, זאת עמותה גדולה, עבדנו גם בשותפות עם תכנית היל"ה, אבל בבטן ובמקור אני קודם כל מורה בתיכון ברנקו וייס ברמלה, לנוער בסיכון, עבדתי הרבה שנים עם חילי בבית הספר, התלמידים שלי, הגורים שלי שהם היום חלק מהחיים שלי ושל המשפחה, הם אנשים שאם לא היו מקבלים את ההזדמנויות הם כנראה היו היום בכל מיני מקומות שתוארו כאן.

מיקה דפני: אנשים שאנחנו לא הצלחנו איתם ברמלה, הגיעו לתכנית היל"ה, זאת אומרת הדבר הזה הוא הכרחי, הוא קריטי.

מיקה דפני: אני רוצה בקצרה, בחרתי קטע קטן מהספר של - - - שקוראים לו 'הביתה', ולהשאר רגע במקום הערכי, אני מקריאה ממש פסקה שהוא מתאר בה איך חסידות עפות, ואולי אנחנו פשוט צריכים להתחבר טוב לטבע.

מיקה דפני: 'כשחסידה מכה בכנפיה היא יוצרת כוח עילוי לחברתה שעפה מאחוריה, וכתוצאה מכך טווח הטיסה של הלהקה גדול ב-70% מטווח הטיסה האפשרי של חסידה בודדה.

מיקה דפני: ההובלה מתבצעת בתורנות, כשהחסידה שבראש החוץ מתעייפת היא נסוגה לאגף ואחרת תופסת את מקומה.

מיקה דפני: נתון מדעי חשוב נוסף, חסידה חולה או מתקשה אינה ננטשת על ידי הקהילה.

מיקה דפני: מהו סוציאליזם' – כי זה ספר על קיבוץ – 'יעד משותף שההולכים אליו ביחד הולכים מהר יותר מהדורכים זה על זה'.

מיקה דפני: אז אני חושבת שאולי אנחנו יכולים רגע בצניעות ללמוד מהחסידות, להזהר להיות במקום שבכלל מעז לשים את זה על הפרק ולא מתבייש.

מיקה דפני: אני חוויתי כמורה לנוער בסיכון, כמי שעובדת במקום הזה, חוויתי חוויה בימים האחרונים של - - - מה שקורה לאנשים שנפגעים, לקח לי זמן להתעשת בכלל ולהתייחס לדבר הזה.

מיקה דפני: זה פשוט בעיני מביך בצורה איומה, ואני ממש מודה על הפורום הזה וגם על הדברים שנאמרו בהקשר לרמזים המעודדים אולי להמשך, שמישהו יישב בחדר עד שייצא עשן לבן ושיהיו פתרונות, כי זה פשוט בעיני לא עולה על הדעת לקחת אנשים ראויים בכל היבט להיות לא פחות מאתנו, ולוותר עליהם באופן כזה, זה הפסד גדול לחברה, הפסד גדול כמובן עבורם, וזה בעיקר בעיני פשע מוסרי חברתי.

מיקה דפני: זה מה שרציתי להגיד, ותודה רבה על ההתכנסות.

מיכל וונש: תודה מיקה.

מיכל וונש: כל מילה בסלע, זה בהחלט כשל מוסרי ואנחנו לא נעמוד מנגד.

מיכל וונש: נעלה את דפנה על קו הטלפון כיוון שלא הצלחנו להסדיר את הנושא הטכני.

מיכל וונש: אני מציעה שבינתיים תדבר תמר שנמצאת איתנו בחדר, עד שנוכל לעשות את זה טכנית.

מיכל וונש: אני מקווה שכולם בזום שומעים בינתיים, אנחנו באתגרים טכנולוגיים.

תמר קנימח: אני מנהלת את המחלקה לקידום נוער ברעננה.

תמר קנימח: מזה 25 שנה נמצאת במקום הזה.

תמר קנימח: זה מקום שכששואלים איך אפשר, ככה חברים ומכרים 'איך אפשר כל כך הרבה שנים להיות ולעבוד עם אוכלוסיות קשות, איך אפשר, למה לא ללכת לצד המואר של החיים', ותמיד אני חוזרת על אותה תשובה, 'אם רק הייתם רואים את ההתחלה אל מול הסוף', ואין אחד שכל אחד בדרך שלו, כל אחד ביכולות שלו, אבל אין אחד שייצא כמו שהוא נכנס, ומבחינתנו כל צעד כזה זה עולם ומלואו.

תמר קנימח: דיבר כאן יאיר, אבא של תלמיד אצלנו, שהבן שלו נאור, ילד סופר אינטליגנט, שעשה לכל המערכות קרקס, והנה אתם רואים עוד אחד, אם אני רוצה לאפיין את התלמידים שמגיעים להיל"ה, אין, זה לא מה שהיה פעם.

תמר קנימח: אנחנו נמצאים, הפרופילים כל כך מגוונים.

תמר קנימח: לפני 25 שנה היו ילדים שהגיעו מבתים קשים עם בעיות עבריינות, אנחנו לא שם חבר'ה, מזמן אנחנו לא שם.

תמר קנימח: וזה מאוד חשוב לומר.

תמר קנימח: אומרים לי 'טוב, ברעננה', קולגות שלי במחוז, אנחנו יושבים ומדברים כל הזמן, וגם לוד וגם רמלה, הילדים היום מביאים דברים אחרים, מביאים קשיים אחרים, דורשים התייחסות אחרת, שלא בהכרח זורקת אותנו לימים של עובדי חבורות רחוב, וזה משהו מאוד חשוב שנדע כשאנחנו מדברים על האוכלוסיות האלה.

תמר קנימח: כי אני חושבת שכשמדברים על ה-7,000 האלה, כולם רואים את העבריינים האלה ש'יאללה, שימצאו להם - - -' לא, לראייה מאיזה בית מגיע מאור.

תמר קנימח: כן, הוא לא מסתדר פציפיסט, הוא דעתן, הוא נכנס לוויכוחים, המנהל אומר מה ש- - - לא מתאימה לו המסגרת הזאת.

תמר קנימח: ועוד הרבה מאוד.

תמר קנימח: יש לנו הורים חזקים מאוד, יש לנו מכל שכבות האוכלוסייה, ויש לנו גם על רקע התנהגות, יש לנו במלכישוע כבר שניים שהפנינו, יש באמת הכל, יש על רקע נפשי שזה משהו שאולי מאוד חשוב להזכיר אותו.

תמר קנימח: הפרופילים על רקע נפשי הולכים וגדלים בשנים האחרונות.

תמר קנימח: אנחנו כרגע באמת מנסים ללמוד מה הסיבות, מעבר לסיבות הברורות, ההתבודדות היום עם כל המדיה.

תמר קנימח: נדרש מאתנו גם כל הזמן להתפתח ולפתח את הכישורים את היכולות ואת המענים.

תמר קנימח: אני חייבת לומר שכשמגיעים אלינו היום תלמידים, הם מגיעים קודם כל אלי לראיון לחדר, הם צריכים לשכנע אותי למה אני אקבל אותם אלינו.

תמר קנימח: אף אחד לא מתחנן אליהם.

תמר קנימח: אני יושבת והם צריכים לשכנע אותי.

תמר קנימח: אני אומרת להם 'אנחנו עכשיו ננהל איזה שהוא משא ומתן.

תמר קנימח: אתה תשכנע אותי למה אתה רוצה להיות פה, אני אשכנע אותך למה כדאי לך להיות פה ואז אנחנו נצא לחשוב ואתה תחזור אלי עם ההחלטה שלך'.

תמר קנימח: כבר בנקודה הזאת הם שומעים משהו אחר.

תמר קנימח: זה לא מה שהם רגילים לשמוע.

תמר קנימח: אחד הדברים שחוזרים על עצמם במפגשים הראשונים עם הילדים האלה, קודם כל זה המבט, זה ההורים שיושבים, יושבים שם ההורים והנער, הורים עייפים, מתוסכלים, חסרי אמון, את מי הם לא עברו כבר, במיוחד אלה שיש להם אמצעים, היו אצל כל הפסיכיאטרים, היו אצל כל המורים הפרטיים, הרימו ידיים והתעייפו, יושבים שם 'נו באמת, אנחנו מסמנים עוד V', והילד יושב שם, ולא מתבייש להגיד 'תגידו, מי אתם חושבים שאתם, כל אלה שהיו לפניכם, למה אתם חושבים שאתם תעזרו לי, במה אתם שונים'.

תמר קנימח: מגיע, הם מגיעים עם תסכולים, עם חוויות של כשלונות, באמת זה משהו שאני יכולה להגיד שמאחד את כל, ולא משנה מאיזה רקע, מאיזה פרופיל הם מגיעים, ככה כולם מגיעים.

מיכל וונש: תודה.

מיכל וונש: את נוגעת בעוד משהו מאוד חשוב, בהמשך לדברים של פאולה רושקה והסיבה שהוועדה הזאת דנה בדיוק בנושא הזה, בדיוק בוועדה הזאת, וזה שזה חוצה את כל החברה הישראלית.

מיכל וונש: חלק ממה שהוועדה הזאת, הסיבה שהוועדה בחרה כדגש שעליהם אנחנו שמים את הזרקור, זה כיון שנושא ההתמכרויות חוצה את כלל החברה הישראלית.

מיכל וונש: זה לא מה שאנשים חושבים.

מיכל וונש: ואת בדיוק מעלה את הנקודה הזאת בהקשר הזה, אני אומר שאנחנו גם יודעים את זה וגם הנושא של התחלואה הכפולה ושל האתגרים הנפשיים שיש לצד ה- - - וזה לא משנה אם זה בגלל העידן הזה שאנחנו חיים בו שיש לו כל מיני השלכות, ובכלל.

מיכל וונש: את צודקת במיליון אחוז, ואני אומר עוד דבר.

מיכל וונש: האחריות שלנו של המדינה היא לא משנה מאיזה בית מגיע הילד.

מיכל וונש: האחריות שלנו, הקול שיוצא מפה הוא לתת את הכל למי שיש לו קול ולמי שאין לו קול.

מיכל וונש: למי שיש לו אבא שיושב סביב השולחן ולמי שאין לו אבא שיכול לבוא ולשבת ולזעוק את זעקתו סביב השולחן הזה, זאת האחריות של המדינה, זאת האחריות שלנו, ואני מודה לך מאוד שאת מגישה לנו - - -

תמר קנימח: אני רק רוצה עוד דבר להגיד, אני והצוות שלי וכל הקולגות שלי והמנהלים מתביישים להסתכל לילדים שלנו בעיניים, כשהם ישבו מולנו, מגיעים כשהם לא נותנים אמון באף אחד, ואמר את זה מאוד יפה דניאל, וחיפשתי את העיניים ואת המבט שיישיר אלי מבט וישמע ממני, 'תנסה עוד פעם אחת, תן צ'אנס לסמוך עלי.

תמר קנימח: תסמוך עלינו.

תמר קנימח: זה יהיה משהו אחר'.

תמר קנימח: ועכשיו אני צריכה לעמוד מולם ולהגיד להם 'ילדים, אני מאכזבת אתכם, אני מאכזבת אתכם, אני לא יודעת איך להתמודד עם זה.

תמר קנימח: סוגרים לנו את הבית'.

תמר קנימח: אני לא מתכוונת לתת לזה לעבור לסדר היום ולא כל חבריי ואנחנו לא נאפשר למדינה הזאת לעשות את הדבר המטורף הזה שלא עולה על דעתו של אף אזרח שפוי.

תמר קנימח: זאת לא עוד תוכנית.

תמר קנימח: זו תכנית בפני עצמה.

תמר קנימח: אם אין תכנית היל"ה אין קידום נוער.

תמר קנימח: אם אין קידום נוער, איך אמר לי אחד הילדים שלנו 'תגידי, מה הם חושבים, זה כמו גבר מכה שהרווחה כבר הוציאה את אשתו למעון לנשים מוכות.

תמר קנימח: עכשיו היא תחזור אליו?' ובזה אני חושבת שהוא אמר הכל.

מיכל וונש: תודה.

מיכל וונש: בהחלט.

דניאל בר: גברתי היו"ר, אם אפשר רק להוסיף ולהגיד שוב, מנקודת המבט שלי ומנקודת המבט של אותם נערים שהיום נמצאים בתכנית כי אני הייתי במקום שלהם.

דניאל בר: זה לקחת את אותם ילדים שננטשו שוב ושוב ושוב על ידי כל מסגרת בחיים שלהם, ולבוא ולהגיד להם 'חשבתם שהגעתם סוף סוף למסגרת שתיתן לכם את הגב הזה' ולקחת גם אותה.

דניאל בר: אסור בשום פנים ואופן שזה יקרה, כי אותם נערים, שוב, הוועדה הזאת בסופו של יום עוסקת בסמים ובאלכוהול וצריכה לעסוק אגב לפי דעתי גם בזנות נערים, כי כולנו יודעים שאלה הגילאים - - -

מיכל וונש: היא תעסוק.

דניאל בר: הילדים האלה שינטשו אותם בפעם האחרונה והסופית יגיעו בדיוק למקומות האלה.

דניאל בר: לסמים, לאלכוהול, לרחוב, לזנות, להתאבדויות ועוד ועוד, אסור לנו לאפשר את זה.

דניאל בר: אני יכול להגיד את זה בשם הבוגרים שאני מכיר ובשם הבוגרים שאני לא מכיר, אנחנו לא נאפשר את זה גם אם זה אומר שאנחנו נדאג לבוא ולהפגין יום יום החל ממחר, מול משרד החינוך.

תמר קנימח: כבר מחר מתוכננת ההפגנה הראשונה.

תמר קנימח: משפט אחרון, את יודעת, כל הזמן הזה אנחנו, זה כמו מנטרה אצלנו.

תמר קנימח: המקום הבטוח, הבית, כל הזמן.

תמר קנימח: הם מגיעים אלינו וזה מה שהם אומרים בסוף.

תמר קנימח: והמקום הבטוח הזה שאנחנו הבטחנו להם - - -

מיכל וונש: זורק אותם מהבית.

תמר קנימח: - - - כל כך הרבה זמן, זורק אותו מהבית.

תמר קנימח: זה לא יקרה, הצוות שלי לא מתכוון לתת לזה לקרות, גם אם הם לא יקבלו משכורות.

תמר קנימח: אנחנו נסיים את השנה עם הילדים האלה.

מיכל וונש: תודה.

מיכל וונש: קריאה חשובה מאוד.

מיכל וונש: יש לנו על הקו את דפנה, ננסה לאפשר לה להשמיע את דבריה.

דפנה לובל: - - -

מיכל וונש: אנחנו לא מצליחים לשמוע.

מיכל וונש: ניתן לזה עוד ניסוי.

מיכל וונש: אני מאוד רוצה לשמוע ממשרד האוצר.

מיכל וונש: אם אתם רוצים אני אספר בקצרה את הסיפור של דפנה.

מיכל וונש: דפנה היא אמא של בוגר שלנו - - -

מיכל וונש: אנחנו ניתן לה עוד צ'אנס כי היה לה מאוד חשוב.

מיכל וונש: אני רוצה לשמוע את משרד האוצר בינתיים, עד שננסה להבין מה עושים עם הצד הטכני הזה.

מיכל וונש: נמצאת איתנו אורלי ששמעה את כל הדברים שלנו עד כה ואנחנו צריכים את הפרספקטיבה של משרד האוצר ולהבין איך אנחנו פותרים את הדבר הזה שחייב פתרון, אין אופציה אחרת.

אורלי ליימן עיני: בוקר טוב לכולם.

אורלי ליימן עיני: אני מאגף תקציבים במשרד האוצר.

אורלי ליימן עיני: ראשית אני מצטרפת לחשיבות של הנושא שעלה פה, אנחנו מבינים את המשמעות של הדברים ואת החשיבות של התכנית.

אורלי ליימן עיני: תקציב המדינה לשנת 2020 כידוע לכולם טרם אושר, לכן כל עוד לא אושר תקציב בהתאם לסעיף 3.ב לחוק יסוד משק המדינה אנחנו מתנהלים בתקציב המשכי.

אורלי ליימן עיני: בתקציב ההמשכי כל חודש הממשלה רשאית להוציא 1/12 מהחודש הקודם של השנה הקודמת.

אורלי ליימן עיני: בהתאם לכך הועמדה מסגרת תקציבית למשרד החינוך, החוק מחייב לשלם קודם כל מתוך המסגרת הזו תקציבים של שכר והתחייבויות מדינה קודמות מכח חוק, לאחר מכן משרד החינוך היה יכול לתעדף בהתאם לשיקול דעתו המקצועי - - - אין לנו אפשרות להתנהל בניגוד לחוק.

מיכל וונש: אני רוצה לדייק את השאלה שלי.

מיכל וונש: התקציב קיים.

מיכל וונש: אנחנו הבנו שצריך אישור חשכ"ל, הכסף יושב שם.

מיכל וונש: אני רוצה לדייק את השאלה שלי, הכסף קיים בעודפים.

מיכל וונש: אני מבקשת להבין מדוע לא משחררים את הכסף הזה ולמה צריכה הזעקה הזאת להשמע בוועדה המיוחדת להתמודדות עם סמים ואלכוהול שהם ההשלכה של סגירת תכנית היל"ה, מה צריך לקרות, מה החסם הקיים לשחרר את הכסף שנמצא שם?

אורלי ליימן עיני: קודם כל אני אחדד רק שאני מאגף תקציבים, אני לא מהחשכ"ל, אני לא יכולה לדבר בשמם.

אורלי ליימן עיני: אנחנו - - -50% מהעודפים, אבל הביצוע מתקיים בהתאם לחוק.

אורלי ליימן עיני: הביצוע של התקציב מוגבל בהתאם ל-1/12 כל חודש מהתקציב השנתי הקודם.

מיכל וונש: בסדר, את זה אנחנו מבינים.

מיכל וונש: אין לך דרך לענות לשאלה שלי, את לא יודעת לענות עליה?

אורלי ליימן עיני: זאת התשובה, חשכ"ל יכולים גם לענות, אבל זאת התשובה.

אורלי ליימן עיני: אנחנו לא יכולים להתנהל בניגוד לחוק, יש חוות דעת משפטית וזו המשמעות של החוק.

מיכל וונש: לא, אורלי, את לא נתת לי תשובה לשאלה כיוון שאנחנו מבינים שנמצא הכסף בעודפים.

מיכל וונש: את נתת לי את התשובה לגבי ה-1/12.

אורלי ליימן עיני: הכסף של העודפים עבר אבל הביצוע מוגבל, כל חודש, ביצוע התקציב, זאת אומרת הוצאת הכסף מוגבלת כל חודש ב-1/12 ממה שקרה בשנה הקודמת.

אורלי ליימן עיני: בגלל שהשנה הקודמת - - -

מיכל וונש: מי יכול להסיר את ההגבלה שאת מתארת לי?

מיכל וונש: מי אחראי על הסרת ההגבלה?

מיכל וונש: מי יכול לתת הוראה להסיר את ההוראה.

מיכל וונש: שר האוצר, החשכ"ל?

מיכל וונש: מי?

אורלי ליימן עיני: לא, זה חוק יסוד משק המדינה.

אורלי ליימן עיני: אם ישנו את החוק, אז - - -

מיכל וונש: אבל מה עם החרגה, אורלי?

אורלי ליימן עיני: בחוק אין החרגה.

אורלי ליימן עיני: זה כתוב בחוק, החוק מחייב.

מיכל וונש: או.

מיכל וונש: קיי, וכשעושים החרגות אחרות?

אורלי ליימן עיני: - - - לחוק יסוד משק המדינה, זה המשמעות שלו.

מיכל וונש: בסדר.

מיכל וונש: תסבירי לי איך עושים החרגות כשעושים אותן?

אורלי ליימן עיני: אני לא מכירה שמפרים את החוק.

מיכל וונש: אני גם לא מכירה שמפרים את החוק, אני כן מכירה שעושים החרגות.

אורלי ליימן עיני: שוב אני אגיד, התקציב לצערי טרם אושר.

אורלי ליימן עיני: אין תקציב מדינה, אנחנו מתנהלים בתקציב המשכי, תקציב המשכי בהתאם לחוק - - - 1/12 ובזה זה מוגבל.

אורלי ליימן עיני: במסגרת ה-1/12 צריך קודם כל לשלם שכר והתחייבויות קודמות, ואחרי זה אפשר, ובתקציב הנותר משרד החינוך - - -

מיכל וונש: בסדר.

מיכל וונש: תודה אורלי.

מיכל וונש: הבנתי.

מיכל וונש: אני רוצה להעלות חזרה את חיים מויאל, אני רוצה שתשארי איתנו.

מיכל וונש: חיים אני מבקשת שתחדד לנו את הנקודה שהעלית לגבי התקציב הקיים.

חיים מויאל: רק תדייקי לי את השאלה.

מיכל וונש: אתה דיברת על השימוש בעודפים, על התקציב.

חיים מויאל: לא, זה משה שגיא.

מיכל וונש: סליחה, טעות שלי.

מיכל וונש: נעלה את משה, אני רוצה להבין יותר טוב את הדברים ואת המקום בין אורלי לבין משה, אולי אני לא מבינה.

 << אורח >> משה שגיא: אני אסביר שוב.

 << אורח >> משה שגיא: התקציב שקיבלנו, קיבלנו במסגרת הפעימה הראשונה של העודפים המחוייבים, התקבל כבר לפני מספר חודשים, ויחד עם התקציב קיבלנו הנחיה שלא ניתן להשתמש בתקציב הזה בגלל שהוא חורג ממסגרת התקציב ההמשכי של המדינה.

 << אורח >> משה שגיא: לכן אני לא יכול להשתמש בתקציב שתוקצבתי.

 << אורח >> משה שגיא: עד שלא יהיה מקור לתקציב ההמשכי, לתוספת הזאת.

מיכל וונש: אז אתה אומר לי מה, אתה אומר לי שאתה צריך הוראה ממי, או שאתה אומר לי 'רק אם יעבור תקציב אני יכול להשתמש בזה'?

 << אורח >> משה שגיא: בעקרון מי שהוציא את ההנחיה זה החשכ"ל.

מיכל וונש: זה מה שאני הבנתי ממך.

מיכל וונש: אז מדוע החשכ"ל - - -

 << אורח >> משה שגיא: צריך לבדוק עם החשכ"ל בדיוק מה לגבי המקורות של התקציב.

 << אורח >> משה שגיא: אני לא יכול לתת תשובה במקום החשכ"ל.

מיכל וונש: אני אשמח אם נוכל להעלות את החשכ"ל על הקו, אנחנו פועלים כדי להבין ולזקק את השאלה המדויקת הזאת כרגע.

מיכל וונש: יש עוד מישהו שנמצא איתנו בזום שלא דיבר?

מיכל וונש: דפנה בבקשה.

דפנה לובל: שלום רב.

דפנה לובל: אני אמא של עמית קרן, עמית שכל את אחיו התאום בתאונת דרכים כשהוא היה בן שש, ומאז התחילה מסכת נוראית עם מערכת החינוך שכל פעם העבירו אותו מבית ספר לבית ספר, התייחסו אליו כילד בעייתי במקום לראות ילד עם בעיה.

דפנה לובל: הגענו למצב שפעמיים מצאו את הילד מחוסר הכרה מאלכוהול ברחובות, וביום שהגענו לקידום נוער היה מהפך מדהים, שבו ראו את הבן שלי ושם פשוט הצילו לי את הילד, ומילד שלא לומד עד כיתה ט' הוא סיים בקידום 12 שנות לימוד עם תעודת בגרות, וזה לא דבר מובן מאליו בכלל.

דפנה לובל: החשיבות של הלימודים האלה לילדים האלה היא מדרגה ראשונה כיוון שאם הם לא ילמדו במסגרות כאלה שיודעות להכיל אותם, אז מקומם יהיה בסופו של דבר בבתי הסוהר ושם הם יעלו למדינה הרבה יותר, ואם אפשר לתת הזדמנות לילדים שחוו קשיים או עברו דברים ולא הסתדרו במערכות הרגילות שבאמת לא יודעות להכיל אותם, אני באמת לא יודעת מה יהיה.

דפנה לובל: יהיה עצוב מאוד לראות את התלמידים האלה נושרים ומידרדרים.

דפנה לובל: הבן שלי כיום נרשם ללימודי כלכלה ומינהל עסקים בזכות יכולת ההכלה של קידום נוער ומה שהם עשו עבורו.

מיכל וונש: ובזכותו ובזכותך דפנה.

מיכל וונש: תודה רבה שאת חולקת איתנו את הדברים החשובים האלה ובאמת כפי שאמרתי גם לדניאל, ההשראה והתקווה והדוגמה האישית שאנחנו מקבלים פה בשיעור מכל מי שבאמת לוקחים אחריות על חייהם האישיים ועל חיי ילדיהם במקרה האפשר, האחריות האישית הזאת שאתם לקחתם היא הדוגמה שלנו למה שאנחנו מחויבים לו ואנחנו לא נרפה מהנושא הזה.

מיכל וונש: אז תודה שאתם נותנים את ההשראה ואת התקווה באופן הזה.

דפנה לובל: ותודה רבה לקידום נוער ולפרויקט היל"ה, שבאמת שינו לנו את החיים.

דפנה לובל: לא היו לנו חיים לפני שפגשנו אותם.

מיכל וונש: אני רוצה לנסות כבר בשיחה הזאת לחדד את השאלה, אם יש עוד מישהו שלא דיבר ורוצה לתת לנו איתות שהוא רוצה להוסיף משהו שעוד לא שמענו.

מיכל וונש: אני רואה את ליאורה דיקשטיין.

מיכל וונש: בוקר טוב.

ליאורה דיקשטיין: קודם כל אני מנהלת האגף לשירותים חברתיים ברמת השרון ובמקרה הזה תכנית היל"ה וקידום נוער נמצאים אצלנו באגף.

ליאורה דיקשטיין: נקודת הראייה שאנחנו מביאים זו באמת נקודת הראיה לא רק של הנער עצמו.

ליאורה דיקשטיין: המשבר הזה שקורה עכשיו וזה בהחלט משבר, אנחנו רואים מערכתית את הנזק העצום שעומד להיות כאן.

ליאורה דיקשטיין: זה משבר רציני שבכלל אי אפשר לשים את זה במילים.

ליאורה דיקשטיין: כאגף אנחנו רואים את הנזק המערכתי שזה עומד לעשות.

ליאורה דיקשטיין: אתם דיברתם עד עכשיו על הנער עצמו ושזה בהחלט משבר שהוא הולך למצוא את עצמו בלי מסגרת.

ליאורה דיקשטיין: אבל אנחנו רואים את כל התא המשפחתי והחברתי של אותו נער.

ליאורה דיקשטיין: דיברו פה הורים, ההורים ממש דיברו מלב ליבם, ואתם לא מבינים איזה נזק זה עושה לכל המשפחה כשיש נער בלי מסגרת וברחוב.

ליאורה דיקשטיין: קודם כל ההורים, ההורים עם לב שבור, לא מוצאים את עצמם, בקושי יכולים לצאת לעבודה, כל מה שמעסיק אותם זה המשבר שקורה אצלם בבית.

ליאורה דיקשטיין: האחים של אותו נער, זה גם משבר בשבילם.

ליאורה דיקשטיין: הם רואים את ההורים שלהם ואת השבר המשפחתי שקורה, ואז בפועל מה שקורה זה שהאגף שלנו, האגף לשירותים חברתיים צריך לתת תשומות ומענים לכל התא המשפחתי ולא רק לנער הספציפי הזה, וזה ממש ממש משבר.

ליאורה דיקשטיין: אני באמת שלא מבינה את ההחלטה היומרנית הזאת של מי מחליט מי זכאי ללימודים ומי לא זכאי ללימודים, כי בעצם בהחלטה לסגור את תכנית היל"ה זה אומר שכל 8,000 הילדים האלה לא זכאים ללמוד.

ליאורה דיקשטיין: בעצם הם מוצאים את עצמם ברחוב.

ליאורה דיקשטיין: אני חושבת שיש כאן חוסר הבנה בסיסית שבעצם אומרת שברגע שהנער ברחוב ולא לומד ההוצאות שהמדינה תשלם הן הרבה יותר גדולות.

ליאורה דיקשטיין: אנחנו מכירים את זה, מערכת הבריאות, כבר אמרה מישהי, מערכת המשפט שלא נמצאת פה גם כן, קולם לא נשמע פה, המשטרה, האכיפה, כל הדברים האלה, בכלל לא נתנו את הדעת עליהם שכל המערכות האלה ובטח האגף לשירותים חברתיים יצטרך לעבוד הרבה יותר קשה עם תשומות הרבה יותר משמעותיות בשביל ילד אחד כזה שהמדינה החליטה לשים אותו ברחוב.

ליאורה דיקשטיין: הדבר השני והלא פחות חשוב, זה מה תכנית המגירה.

ליאורה דיקשטיין: לאן הילדים האלה אמורים ללכת?

ליאורה דיקשטיין: האם אנחנו מצפים שעכשיו הם יתמודדו וילכו לעבוד בגיל 14.5?

ליאורה דיקשטיין: לכו לעבוד במסעדות שנסגרו.

ליאורה דיקשטיין: איפה הם יעבדו, איפה הם יהיו?

ליאורה דיקשטיין: עם מי הם יתחרו בעולם העבודה, איזה כלים יש להם, האם הם יתחרו עם עולם המבוגרים שגם הם עכשיו מחפשים את עצמם או עם בני גילם החזקים שיש להם כישורי עבודה שהם בעצמם תופסים את המקומות האלה?

ליאורה דיקשטיין: אז קודם כל זה.

מיכל וונש: הזעקה שלך נשמעת היטב, אני אומר שבדיוק בגלל זה מתקיים הדיון בוועדה הספציפית הזאת והגורמים שאינם נמצאים פה זה כיוון שברור לנו, והתייחסו לזה גם כאן, ואת צודקת במיליון אחוז, הנזק המצטבר, האדוות של הנזק על כל המישורים שהזכרת אותם, בין אם זה המשפחות והקהילות והאחים וההורים וההשלכות הכלכליות ארוכות הטווח, ברור לנו שהתקציב הזה הוא זעום לעומת הנזק הכלכלי.

מיכל וונש: אני מעריכה מאוד את הזעקה ואת התוספת שלך, אני רוצה לעמוד בסד זמנים של הדיון ויש לנו עוד שני אנשים שביקשו להשמיע את דברם ואז נסכם, אלא אם כן החשכ"ל כן יהיה איתנו.

ליאורה דיקשטיין: בסדר גמור.

ליאורה דיקשטיין: תודה רבה.

מיכל וונש: תודה רבה ליאורה.

מיכל וונש: מיטל בבקשה.

מיטל בק: שלום.

מיטל בק: אני עורכת דין במועצה לשלום הילד.

מיטל בק: המועצה פנתה אתמול לקראת הדיון בוועדת החינוך שעסק בהכנות לפתיחת שנת הלימודים במכתב ליו"ר הוועדה, ח"כ רם שפע, ושר החינוך גלנט, ובו בעצם טענו שפתיחת שנת הלימודים אמורה להיות לכל הילדים בישראל, ובעצם דיברו שם על פתיחת שנת הלימודים כשחלק מהילדים לא נכללים בהכנות.

מיטל בק: מדובר בתכניות שונות, לא רק בתכנית היל"ה שאנחנו מדברים עליה היום, כמובן על תכניות שונות, ומבחינת הנוער הזה זו הזדמנות אחרונה כמו שכבר נאמר כאן להתבגר כנערים נורמטיביים, במקום ללכת לרחוב, פרויקטים שמאפשרים להם תעודת בגרות, גיוס לצה"ל, השתלבות באזרחות, תהליך התבגרות נורמטיבי טריוויאלי שנלקח מהם.

מיטל בק: אני רוצה לדבר על משבר הקורונה בעצם, אנחנו יודעים שהוא העמיק את הפערים והמצוקות של הילדים בסיכון, אז המחדל לקחת דווקא את האוכלוסיות הללו ולסגור את התכניות שלהם הוא בלתי נסבל.

מיטל בק: לא יכול להיות שהמדינה תקצה משאבים לילדים ולתכניות חינוך, ולנוער בסיכון פשוט לא יהיה.

מיטל בק: הסגירה של התכניות רק תגדיל את הפערים והמצוקות של הנוער וכחברה נשלם על זה ביוקר, הדברים כאן נאמרו במפורש.

מיטל בק: אני רוצה לשתף אתכם בוועדה הבין-משרדית שהוקמה ביוזמת המועצה בתחילת משבר הקורונה.

מיטל בק: המנכ"לית של המועצה עו"ד ורד וינדרמן עומדת בראש ועדת ילדים ונוער בסיכון בקורונה.

מיטל בק: בין הפעולות שנעשו היו החזרת העובדות הסוציאליות לפעולה, החזרה של מסגרות של משרד הרווחה לפעולה.

מיטל בק: בין היתר גם התכניות לילדים בסיכון לא עבדו בתקופה הזאת, אז ביוזמת הוועדה הבין-משרדית הוחזרו התכניות לפעילות והן הוגדרו כחיוניות.

מיטל בק: מה שאומר, שהסגירה שלהן היום בפעם השניה תהיה פגיעה כפולה ומכופלת.

מיטל בק: שוב ושוב אנחנו נחשפים לעובדה שקל לקצץ למי שאין לו קול, אין לו זכות הצבעה, אין לו זכות קיום.

מיטל בק: זה נכון לילדים בגיל הרך עם חוק הפעוטונים שמתעכב וגם בו המועצה עוסקת רבות, זה נכון לאוכלוסיות בפריפריה וזה נכון גם לנוער בסיכון.

מיטל בק: החוסן שלנו כחברה כמדינה, זה לדאוג למי שלא יכול לדאוג לעצמו ולמי שאין לו קול, זו מוסריות חברתית בסיסית מבחינתנו.

מיטל בק: חינוך הוא לכולם.

מיטל בק: המועצה מקווה שיימצא באופן מיידי הפתרון והתקציב להפעלת התכניות.

מיכל וונש: אני לא יודעת אם נמצא איתנו גורם מהחשכ"ל או עדיין לא.

מיכל וונש: יש לנו זמן לעוד דובר או דוברת אחת שרוצים לתרום את דברם.

מיכל וונש: אני רואה שיש איתנו את - - -

אחיה קמארה: כבוד היו"ר אם אפשר גם לדבר?

מיכל וונש: כן בבקשה.

אחיה קמארה: אני מנהל התכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון.

אחיה קמארה: זו תכנית משותפת למשרדי החינוך, הרווחה, הבריאות, הקליטה ובטחון פנים.

אחיה קמארה: אני רוצה להגיד שא.

אחיה קמארה: אני לא מעלה על דעתי שב-1 לספטמבר תכנית היל"ה לא תיפתח, זה פשוט לא הגיוני.

אחיה קמארה: דיבר איתי עכשיו אבא לנערה בתכנית היל"ה ואמר לי 'מה אני אעשה עם הילדה שלי'.

אחיה קמארה: ואני חושב שזו השאלה הגדולה.

אחיה קמארה: מה אנחנו כולנו נעשה עם הילדים של כולנו, כי כמו שנאמר פה, זו תכנית שמטפלת בכל הנערים והנערות מכל המגזרים ומונעת מהם ליפול אל עברי פי פחת.

אחיה קמארה: דיברה פאולה על הרצף של הטיפול.

אחיה קמארה: על זה שאם המענים לילדים ונוער בסיכון במסגרת התכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון ייסגרו ב-1 בספטמבר גם הם, בשנה הבאה יהיו הרבה יותר נערים שיצטרכו טיפול בתכנית היל"ה, שהיא הרבה יותר יקרה.

אחיה קמארה: יש היום 60,000 ילדים ונוער בסיכון ב-185 ישובים חלשים בישראל, באשכולות 1-5, שמקבלים טיפול במסגרת התכניות של המשרדים השונים, במימון 360.

אחיה קמארה: כמו שאמר משה שגיא, בגלל הנושא של העודפים בגלל שהאוצר לא שיחרר חלק מהעודפים למשרד החינוך, גם התכניות האלה עלולות להסגר.

אחיה קמארה: מה שאומר שכל התכניות האלה של מניעה, מרכזי נוער, מועדוניות, חדרי שלווה, יחידות להתפתחות הילד, מרכזים לגיל הרך, כולם גם הם בסכנת סגירה ואני קורא פה לוועדה גם את הנושא הזה לטפל בו, בשביל שלא נבכה שבעתיים בהמשך על העוול שנעשה לילדים ולמשפחות האלה, על המחיר הכלכלי שכולנו נשלם בהמשך שיהיה פי מונים.

מיכל וונש: בהחלט.

מיכל וונש: אני מברכת על הפניה הזאת ובאמת הנושא של הרצף והאחריות שלנו שהולכת וגדלה ככל שהילד או הילדה צעירים יותר וזה לא בא בחשבון שנרפה מהנושא הזה.

מיכל וונש: אני מבקשת לדעת אם החשכ"ל נמצא איתנו, אם אין לנו עדיין נציג של החשכ"ל אני אתן עוד הזדמנות לדבר - - -

לימור שטיירמן: אני רוצה גם לדבר בבקשה.

מיכל וונש: בבקשה לימור.

לימור שטיירמן: מראש אני מתנצלת שאני יושבת עם הנכדה שלי.

מיכל וונש: אף פעם אל תתנצלי על הדבר הזה.

לימור שטיירמן: אני מורה בתכנית היל"ה.

לימור שטיירמן: אני מורה כבר 16 שנה בתכנית ואני מלמדת ברחובות ובנס ציונה.

לימור שטיירמן: לא הכנתי כלום, ואני באמת לא התכוננתי אבל מכיוון שהתאפשר לי, אני פשוט רוצה להסביר קצת מנקודת המבט של המורים.

לימור שטיירמן: אנחנו לא חושבים לרגע ששנת הלימודים לא תיפתח ב-1.9.

לימור שטיירמן: זה בכלל לא עולה על דעתנו שיכול להיות דבר כזה, מכיוון שלמרות זה אולי שחוק כבר להגיד, השליחות היא פשוט נר לרגלינו, של כל מורהו מורה בכל התכנית בכל הארץ.

לימור שטיירמן: המשמעות היא שאנחנו כל הזמן רק רוצים לעזור ולתמוך ובאמת להביא להישגים הכי גדולים שרק אפשר כל נער ונערה בכל דרך שמתאפשרת לנו.

לימור שטיירמן: לא כל כך דיברו פה על המורים, אבל נכון, זה כמעט 1,500 מורים שיכול להיות שב-1.9 לא תהיה להם עבודה ויפטרו אותם, ואנחנו לא יכולים בכלל לחשוב שדבר כזה יכול לקרות.

לימור שטיירמן: אז אני מאוד מודה שנתתם לי את האפשרות הקצרה הזאת לומר כמה דברים, והיה לי חשוב שתראו גם את הצד של המורים שעובדים באמת מכל הלב, מכל מה שרק אפשר לתת, אנחנו נותנים.

לימור שטיירמן: בכל מקום ומקום בארץ.

לימור שטיירמן: תודה רבה.

מיכל וונש: אנחנו ממש לקראת סיום.

מיכל וונש: אני לא רוצה לא לאפשר למישהו שיש לו מה להוסיף על הדברים שנאמרו כי אני רוצה לכבד את זמנם של כל מי שנמצא על הזום ואת זמנה של הוועדה.

מיכל וונש: אם יש למישהו משהו להוסיף על הדברים שנאמרו.

מאיר קזז: אני רוצה להוסיף ולשאול גם משהו.

מאיר קזז: אני מורה בתכנית היל"ה במעון גיל עם, זה מעון של נערים - - -מכח צו שופט, ילדים במצבים מאוד קשים, אותם ילדים שאתם רואים בקוביות בעיתון למטה, דקירות, נסיונות לרצח וכן הלאה דברים קשים.

מאיר קזז: אני פשוט מצטמרר מהעובדה, מהמחשבה שהתקצוב לא יגיע לתכנית היל"ה.

מאיר קזז: אני באתי מהחינוך הרגיל, לימדתי בבית ספר רגיל, וכשהגעתי למקום הזה הבנתי מה החשיבות של המקום הזה.

מאיר קזז: אי אפשר לחשוב, מה שמשרד האוצר עושה עכשיו הייתי קורא לזה סוג של פיגוע חברתי.

מאיר קזז: ואותה הגברת הנחמדה הצעירה שהייתה שם ממשרד האוצר, אני לא רוצה להגיד מה החשיבות במה שאני עושה ומה לא עושה, אנחנו מה שנקרא, המורים נמצאים בתחתית החוליה, אנחנו עושים שם עבודה, אני לא יודע אם מישהו מודע בכלל למה שאנחנו עושים, בפועל דברים מטורפים, אבל אותה הפקידה שאומרת 'אנחנו עובדים לפי חוק יסוד משק המדינה סעיף 3' וכן הלאה, יופי של סעיפים, נחמדים, אני לא בקיא בסעיפים של הסעיפים האלה, אבל אני רוצה לשאול אותה אם עכשיו בחיל האוויר יש כמה מטוסי חמקן שיש להם בעיה ולא יגיע חלק חילוף כלשהו, אם הם לא יחריגו איזה סכום של כמה מאות מיליונים כדי לסדר את העניין הזה.

מיכל וונש: זה לא בתחום סמכותה אבל רק אולי - - - אנחנו פשוט צריכים לסכם.

מאיר קזז: - - - היא מה שנקרא בורג קטן, יש את החשב הכללי שקשה לי להאמין ש- - - בישיבת זום הזאת, לא נראה לי שהוא יופיע.

מאיר קזז: נראה אם הוא יופיע, כן?

מאיר קזז: אבל מה שלי נראה, פשוט פה מישהו במשרד האוצר, אנחנו עושים פה מה שנקרא, עושים סוג של, זה נחמד, זה טוב מה שאנחנו עושים פה, - - - כזה, זה טוב, זה בסדר, להביא את זה לכלל הידיעה שכולם יראו וישמעו את זה, אבל גורם ממשרד האוצר חייב להרים פה את ה- - -

מיכל וונש: זה ברור.

מיכל וונש: אני אסכם ברשותך אדוני, אני אסכם את הדיון.

מיכל וונש: גם לגבי האוצר וגם לגבי המסקנות מהדיון הזה.

מיכל וונש: דניאל אני רואה שאתה רוצה לומר משהו.

דניאל בר: במשפט.

דניאל בר: אני מציע לך את עצמי להיות צמוד אלייך במאבק הזה, להיות הפנים של המאבק הזה, לייצג את ההורים, לייצג את התלמידים, לייצג את הבוגרים, לייצג את כל מי שצריך לייצג במאבק הזה, אם תסכימי, אני שלך, כל זמני שלך.

מיכל וונש: תודה רבה דניאל.

מיכל וונש: אני חושבת שיותר מזה אי אפשר לבקש מבנאדם.

מיכל וונש: אני מעריכה והוועדה מעריכה, וכל מי שנמצא פה בזום ומבין את המשמעות של מה שעכשיו אמרת ואת ההצעה הזאת, ובאמת כפי שאמרתי, אתה ממחיש שוב ושוב את ההכרח לקחת אחריות לפעול באחריותיות.

מיכל וונש: אני רוצה לומר לפרוטוקול שהחשכ"ל לא עלה על הקו כיון שהם נמצאים עכשיו בדיון, מקביל אמנם, בוועדת חינוך, זה נכון, ואני לא נמצאת שם כי אני פה, אבל הדיון שנמצא שם הוא על היערכות לשנת הלימודים בחינוך המיוחד.

מיכל וונש: לא בזה מדובר.

מיכל וונש: בדיוק מזה אנחנו ייחדנו דיון לנושא של התכניות לגבי נוער בסיכון על כל הרצף, במיקוד בתכנית היל"ה, מתוך ההבנה שאנחנו נשלם בריבית דריבית כשהנוער הזה ייפול בין הכסאות, 8,000 בני נוער, ויגיעו ויתדרדרו לרחוב, וזה לא משנה עכשיו אם זה בהתמכרויות לסמים ואלכוהול או אירועים קשים אחרים.

מיכל וונש: אני מבקשת לומר פה שזה לא בא בחשבון שהחשכ"ל לא עלו על הקו כדי להסביר לנו מדוע יש אתגר לשחרר את התקציב הזה שנמצא שם.

מיכל וונש: לגבי מסקנות הוועדה, אני רוצה קודם כל להודות לכל מי שהגיע הנה, שבאמת מהווים את הדוגמה עבורנו מה זה אומר לקחת אחריות.

מיכל וונש: ואני רוצה לומר בשם הוועדה הזאת וגם כל מי שנמצאים על הקו ועוסקים בעבודת הקודש הזאת וכולכם עוסקים בה, כיוון שלא מתקבל על הדעת שמדינת ישראל תפתח את ה-1 בספטמבר כשלחלק מהילדים שלה מגיע ולחלק האחר לא מגיע.

מיכל וונש: חברה נמדדת על פי החוליה החלשה ביותר שלה, וזה לא משנה איך הגיעו הילדים האלה להיות החוליה החלשה ביותר שלה, ולא אכפת לי אם הם יהודים או ערבים או עניים או עשירים.

מיכל וונש: זה לא עניינה של מדינת ישראל להפריד או לאבחן בין הילדים שיש להם את הזכות להתחיל את שנת הלימודים ב-1 לספטמבר ולייצר הבחנה כזאת.

מיכל וונש: אנחנו בתור ועדה שתדאג שה-1 לספטמבר יתחיל עבור כלל ילדי ישראל, אלה שזקוקים לתכנית היל"ה כדי לקבל את הזכות שלהם לחינוך ואלה שזקוקים לרצף אחר כנוער בסיכון כדי שהם לא יגיעו לתכנית היל"ה, ואלה שזקוקים לתכנית היל"ה כדי שהם לא יגיעו למלכישוע.

מיכל וונש: הוועדה הזאת מתחייבת, ביחד עם כל מי שהגיע לפה ותורם את זמנו ואת נכונותו לסייע, ואני רוצה לומר משהו, שמעתי פה מילים מאוד קשות על משבר האמון הגדול ביותר של מי שגם ככה מה שהביא אותם למקום אליו הם הגיעו הרבה פעמים זה משבר אמון, לא משנה אם זה בהורים או במערכות, מדובר בילדים שאין להם קול ובמשבר האמון הזה אנחנו צריכים לייצג אותם.

מיכל וונש: אנחנו לא נאפשר לחבל ההצלה הזה להיגדע, זה לא אחריות של אף אחד שיושב פה בזום להגיד למשרד האוצר מה צריך לקרות, זו אחריות של משרד האוצר, זו אחריות של שר החינוך להתחיל את ה-1 בספטמבר, להיערך לקראת כל ילדי ישראל, ללא הבדל דת, גזע, מין או כל דבר אחר.

מיכל וונש: והילדים האלה יהיו חלק מתכנית ההיערכות של ה-1 בספטמבר של מדינת ישראל.

מיכל וונש: אני רוצה לומר שוב ולהדהד את העובדה כיו"ר הוועדה להתמודדות אחר כך עם סמים ואלכוהול והתמכרויות אחרות, שהמחיר שהחברה משלמת הוא באלפי מונים גבוה יותר, גם אם אנחנו מסתכלים דרך הפריזמה הכלכלית בלבד, אין לנו את הפריבילגיה שלא לעסוק בזה עכשיו מבעוד מועד.

מיכל וונש: לכן אנחנו מבקשים, דורשים, שהתקציב יימצא עבור תכנית היל"ה, לא תקציב חגים, לא תקציב עד דצמבר.

מיכל וונש: אנחנו לא נקיים שום את הדיון הזה.

מיכל וונש: תקציב 2021 לכל הפחות.

מיכל וונש: כשהוועדה הזאת קוראת לתקציב ארוך טווח, הלוואי שהיינו יכולים כבר להתמודד באתגרים הגדולים יותר של התכנית הזאת ולדעת חמש שנים ועשור קדימה.

מיכל וונש: תקציב 2021 מחייב כדי שלילדים תהיה הוודאות ולמשפחות תהיה הוודאות ולמורים תהיה הוודאות, להתקיים במציאות של חוסר ודאות בצל הקורונה, שאנחנו לא יכולים לתרום לה, אתם תחריגו את התקציב ואתם לא תהיו אטומים, ואנחנו לא נאפשר שה-1 לספטמבר יתחיל ללא הילדים האלה שהם החוליה החלשה ביותר של החברה הישראלית, אנחנו לא נאפשר את זה.

מיכל וונש: יש איתם עוד חוליות חלשות, אבל הוועדה הזאת תדאג לחוליה החלשה הזאת.

מיכל וונש: האבסורד הגדול ביותר ששמעתי פה הוא שבלאו הכי האוכלוסייה הזאת מוחרגת, זאת אומרת בכל מה שקשור לאתגרי הקורונה האוכלוסייה הזאת מוחרגת, אז מה קורה עכשיו?

מיכל וונש: האוצר עושה פוליטיקה על הגב של הנוער בסיכון?

מיכל וונש: זה מה שאני שומעת פה בעצם?

מיכל וונש: וזה לא הנציגה פה של משרד האוצר שיכולה לתת את התשובות האלה, את התשובה הוועדה הזאת תדרוש משרד האוצר ומשר החינוך, וייצא היום מכתב מטעם הוועדה וידרוש את התשובות ואת המענים המידיים במסגרת ההיערכות לשנת הלימודים הקרובה, והחשכ"ל יידרש להבין או להסביר, לא אכפת לי איך צריך לעשות את הדבר הזה במסגרת תקציב, ויימצא לכך התקציב.

מיכל וונש: אני רוצה לומר שמבחינת התיעדוף בסופו של דבר אנחנו שמענו פה את כל הקולות שמבהירים לנו מדוע זאת האחריות שלנו.

מיכל וונש: מהאנשים שלקחו את האחריות על עצמם לקחת את עצמם בידיים, אני לא יודעת באיזה כוחות הם מצאו את האחריות הזאת, ואני מסתכלת בעיניים של האנשים האלה ואני אומרת 'אנחנו נהיה הקול שלכם' ועד ההורים שלהם, ועד צוותי החינוך ועד כל הגורמים שנמצאים פה איתנו על הזום, על כל המנעד הטיפולי.

מיכל וונש: אני מתחייבת כלפיכם שאנחנו לא נשתוק עד שהדבר הזה ייפתר.

מיכל וונש: עד שיהיה לנו מענה.

מיכל וונש: והיום ייצא המכתב הזה מטעם הוועדה, גם אם הוא ידרוש פגישה אישית עם שר האוצר ועם שר החינוך, כדי שיימצא הפתרון לאתגר הזה שהוא אחריותנו, מחויבותנו, בזכות של הילדים האלה ולא בחסד.

מיכל וונש: זה הסיכום של הוועדה.

תמר קנימח: אני גם רוצה לומר משהו.

תמר קנימח: אני מתפרצת.

תמר קנימח: ראשית, הרבה זמן לא שמעתי מישהו שמדבר, נציג ציבור שמדבר, אני רוצה להיות איתך, אני רוצה לסייע לך כבנאדם, לא כאשת מקצוע, לא שמעתי, לא חוויתי ולא הרגשתי לאורך כל השנים שאנחנו נאבקים על הנוער הזה, בנאדם כמוך, שכל מילה מיותר, אנחנו איתך, תפעילי אותנו בכל מה שצריך.

תמר קנימח: בנוסף עכשיו חיים ברוידא ראש העיר מבקש, הוא יצא מפגישה, מבקש אם הוא יכול לעלות לכמה דקות להגיד משהו.

תמר קנימח: אמרתי לו שאת כבר מסכמת.

מיכל וונש: אפשר להעלות אותו על הזום.

מיכל וונש: שמעתי שיש עוד מישהו שרצה לדבר למרות ש אנחנו כבר בסיכומים.

מיכל וונש: אם יש משהו נוסף.

מאיר קזז: רק עוד משהו.

מאיר קזז: דיברתי מקודם.

מיכל וונש: כן.

מיכל וונש: ממש בקצרה בבקשה.

מאיר קזז: מיכל, מה שאני חושב, בנוסף למכתב, מה שאת צריכה לעשות בכל הסיפור הזה, את חייבת איך שהוא, החשב הכללי שאני רואה שהוא פה הבורג המרכזי - - -

מיכל וונש: בסדר, תודה.

מיכל וונש: אני התייחסתי לדברים, אני הרשיתי לאחר דברי הסיכום - - -

מאיר קזז: הפוליטיקה זה אמנות האפשרי.

מאיר קזז: כך אמר וינסטון צ'רצ'יל.

מיכל וונש: תודה רבה מאיר.

מיכל וונש: אם אתה רוצה להעביר לנו הודעה אני מבקשת לעשות את זה בסיום הוועדה.

מיכל וונש: אנחנו בעצם כבר סיכמנו, כאמור, זה כבר היה הסיכום.

מיכל וונש: אנחנו החרגנו כיוון שראש עירית רעננה ביקש לומר כמה מילים ובזה נסיים את הדיון.

אחיה קמארה: אפשר להוציא בקשה לסיכום של הוועדה, למכתב שאת מוציאה?

מיכל וונש: כן בבקשה.

אחיה קמארה: אם אפשר להתייחס גם ל-31 מליוני שקלים שחסרים לחמשת משרדי הממשלה ובעיקר משרד החינוך, כדי להפעיל את התכניות לילדים ונוער בסיכון ב-185 ישובים, כאמור 60,000 ילדים בנוער בסיכון, חסרים לנו 31 מיליון שקלים בדיוק מאותה סיבה של העודפים של משרד החינוך.

אחיה קמארה: אם אפשר להתייחס גם לנושא הזה.

מיכל וונש: בבקשה תעביר לנו את זה בצורה מאוד מפורטת את הנתונים הללו, נוכל להתייחס לכך.

מיכל וונש: בהחלט.

מיכל וונש: אני מקבלת את זה כחלק מהסיכום.

מיכל וונש: אם אפשר להעלות את חיים ברוידא על הקו ולא אנחנו נועלים את הישיבה.

מיכל וונש: אם יש עוד מישהו עד שחיים עולה על הקו שבאמת מרגיש שהוא צריך לומר מילת סיכום?

איריס מוסקוביץ: אני אשמח.

איריס מוסקוביץ: באמת אמרו כאן המון דברים ויש לי המון דוגמאות אבל אנחנו בסוף הדיון.

איריס מוסקוביץ: אני רק רוצה שני דברים לבקש.

איריס מוסקוביץ: אחד – כן להחריג את תכנית היל"ה משאר התכניות, זו לא תכנית תוספתית, מדובר על חוק חינוך חובה.

מיכל וונש: אנחנו התייחסנו לכך, איריס.

איריס מוסקוביץ: אני גם נרגשת מאוד מכל מה שהיה כאן ושמעתי, אני רק רוצה שכולנו ביחד באמת נצליח, וחשוב לי מאוד גם לדבר את קולם של הילדים שהם עדיין לא בהיל"ה.

איריס מוסקוביץ: זאת אומרת, אני אחראית באחת הוועדות להכניס ילדים לתוך המערכת.

איריס מוסקוביץ: ישנם ילדים שעדיין אין להם אפילו את המעטפת של היל"ה, אין להם עדיין את ההשתייכות הזאת של מי שעוטף אותם ומי שמקבל אותם אבל יש להם איזו שהיא תקווה, ואלה ילדים שכבר נמצאים ברחוב ואלה ילדים שעשו כל כך הרבה מאמצים כדי לגייס אותם ללמידה, ואני מדברת כרגע על מאות ילדים שאני באופן אישי הכנסתי לתוך המערכת והם ממתינים לתחילת שנת הלימודים.

איריס מוסקוביץ: האחריות שלנו לגבי הנושא של רווחת נפשם והסכנה שכל יום של אי ודאות כזאת היא פצצה מתקתקת, לא מניחה לי ולרבים רבים מחבריי שנמצאים פה בזום ורבים אחרים שעושים ועומלים מאחרי הקלעים.

מיכל וונש: אני מבינה איריס, אני רק רוצה לומר שקולכם גם אם הוא לא נשמע בוועדה, הדחיפות של הנושא מובנת לי, אני מצטערת שלא כולם זכו, או היה את הזמן, להשמיע את הקריאה, את הזעקה הזאת.

מיכל וונש: אני מבטיחה לך ואולי גם לאחרים שלא השמיעו את קולם, זעקתכם נשמעה גם אם היא חרישית בגלל הזום והאתגרים הטכנולוגיים שלנו וגם מפאת קוצר הזמן.

מיכל וונש: אנחנו לקראת 11:30, אבקש לאפשר לחיים ברוידא לומר את המילים שלו ואנחנו ננעל את הוועדה.

מיכל וונש: ראש עירית רעננה חיים ברוידא בבקשה.

חיים ברוידא: דבר ראשון תודה ליו"ר הוועדה ח"כ מיכל קוטלר.

חיים ברוידא: סיפור קטן.

חיים ברוידא: אני לקראת סיום שירותי הצבאי שירתי בצנחנים, קיבלתי מה שנקרא צ'ופר, ללכת ולהיות בחבורה שנקראה לטפל בנערי רפול.

חיים ברוידא: מדובר היה בנערים בני 18 שנפלטו מכל מסגרת והפכו להיות עבריינים.

חיים ברוידא: במשך תקופה של חצי שנה הייתה להם טירונות ואנחנו הצלחנו להביא אותם ללמוד קרוא וכתוב ואת רובם – כ-70%, לא את כולם הצלחנו – להחזיר למסגרת.

חיים ברוידא: אחד מהם היה עד לפני כחצי שנה סגן מנהל - - - בישראל והשני נמצא עם מפעל ענק שמפרנס היום 60 משפחות.

חיים ברוידא: אסור לנו כחברה וכקהילה להגיע למצב שבו אנחנו נאפשר לנוער הזה להיפלט מתוך המסגרות.

חיים ברוידא: מה שאנחנו לא נשקיע היום, אנחנו נשלם פי עשר אם אותם נערים ייצאו וייפלטו.

חיים ברוידא: אני אומר, החוסן של מדינת ישראל, החוסן החברתי שלנו הוא בעובדה שאנחנו מחויבים - - -

מיכל וונש: חיים תודה רבה לך, אני מודה לך על זה שאתה מהדהד את הדברים שעלו פה ביתר שאת בשעה וחצי האחרונות, כמעט שעתיים.

מיכל וונש: אני אשמח לשמוע גם כתושבת רעננה וגם כיו"ר הוועדה מה עירית רעננה עושה בנושא הזה?

חיים ברוידא: יושבת שם תמר, ותמר תוכל להעיד מה שאנחנו עושים בתחום הזה, אנחנו עושים את הכל, לא מוותרים על אף אחד.

חיים ברוידא: מבחינתי זה אפס היפלטות של הילדים מתוך המסגרות.

חיים ברוידא: תמר יכולה לפרט.

חיים ברוידא: אתמול חילקתי שש תעודות לשישה ילדים שסיימו בגרות שמעולם לא היה להם סיכוי להגיע לבגרות מלאה, ורק בזכות העובדה שאנחנו עוטפים אותם ונותנים להם וגם להורים שלהם, למשפחות שלהם, את היכולת להבין שלא מוותרים עליהם.

מיכל וונש: אז חיים, אני אהדהד את מה ששמענו מתמר, אני אהדהד את מה שאמרתי לכלל הגורמים וגם כלפי עצמי כי נאה דורש ונאה מקיים, אני מבקשת שגם בתור ראש העיר שלי אתה תאמר לי שאתה גם לוקח אחריות ואחריותיות ונוקט בכל אמצעי שיש בפניך כולל תקציבי כמובן, כדי לוודא שאנחנו לא זונחים את הנער ואת הנערה הזאת שמגיעים אליכם.

חיים ברוידא: אנחנו מממנים 13 תקנים כעירייה, מהתשלום שלנו, בנוסף למה שאנחנו מקבלים, רק כדי להביא לכך שהילדים האלה יהיו במסגרת.

מיכל וונש: טוב מאוד שזה נאמר לפרוטוקול ואני שמחה, ואנחנו אולי נקיים דיון נפרד בהמשך עם ראשי העיריות כולם, כדי להבין מה נמצא, אנחנו פשוט לא בדיון הזה כי אנחנו כרגע בדיון חירום על סגירת תכנית היל"ה וגם תכניות אחרות שנמצאות על הרצף של הנוער בסיכון, מתוך הפעילות של הוועדה ששמה דגש באמת על הנושא של התמכרויות והשלכות של אי-טיפול בנוער הזה.

מיכל וונש: אני מודה לך על התרומה שלך לסיכום הוועדה.

מיכל וונש: אני רוצה לנעול את הוועדה מפאת כבוד לזמן של כולם.

מיכל וונש: השעה היא 11:30.

מיכל וונש: אני מודה לכל המשתתפים, אנחנו לא נשקוט ואני מברכת את כל מי שהשתתף היום ואם יש לכם נושאים שאתם חושבים או נתונים שאתם חושבים שחיוני שיהיו לפנינו שאנחנו בתור ועדה מתקדמים אל הגורמים כאמור, השרים, שר החינוך, שר האוצר, ראש הממשלה, אני מבקשת מכם להעביר לוועדה את הנתונים הללו.

מיכל וונש: אנחנו נכלול אותם, אנחנו זקוקים להם.

מיכל וונש: בסוף בסוף אתם הצינור החשוב ביותר שיכול להנגיש לנו את כל הצרכים, את כל החסמים, כדי שב-1 לספטמבר כל ילדי וילדות ישראל יקבלו את מה שמגיע להם בזכות ולא בחסד, וזה להתחיל את שנת הלימודים ולקבל את ההזדמנות במקרה הזה, זה ההזדמנות האחרונה, להיות אזרחים שווי זכויות במדינת ישראל.

מיכל וונש: תודה רבה לכולם, הישיבה נעולה.