ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 23, פרוטוקול מספר 48, 2020-08-09 12:00

מיכל (מיקי) חיימוביץ': כשאתה אומר ערוגה למה אתה מתכוון?

מנדי זלצמן: ערוגה, זה מעין ערוגה, זה פס מלבני כזה שבו מאוחסנות מכולות ומעליו יש מנוף שער, כמו שאת רואה פה, שלמעשה שולים את המכולות, או ליצוא או ליבוא.

מנדי זלצמן: ערוגה לעניין זה היא אזור אחסון שהיא ארוכה, היא מקבילה לרציף, שבה מאוחסנות המכולות.

מנדי זלצמן: העובדה שהמנופים האלה הם חשמליים, את רואה את הגלגלים הגדולים של איסוף הכבל, היא מקשה על הייעול שלנו, כי אם היו מנופים עם גלגלים קטנים שמסיעים את המכולות יכולנו לנוע ולעשות קטעים קטעים.

מנדי זלצמן: ככה הגורר שמביא את המכולה מהאונייה צריך לעקוף את כל הערוגה משני הכיוונים ולמעשה קיבלנו החלטה מושכלת של להיות חשמליים ולא לגמרי יעילים באותם 5%.

שלמה כץ: הנמל הסיני יהיה נמל ירוק, הכול יהיה שם חשמלי, כולל ההסעה של המכולות, כולל האוניות שיגיעו ויהיה החיבור לחשמל.

שלמה כץ: האונייה לא תצטרך להפעיל מנוע בכלל בנמל, יהיה נמל ירוק.

מנדי זלצמן: אנחנו ניסע עכשיו למבנה ההנהלה של מסוף הכרמל, הכשרנו שם את הגג שנוכל לצפות טוב על מה שקורה שם.

מנדי זלצמן: יוסי בן חמו הוא מנהל היחידה להגנת הסביבה בנמל, הוא יתחיל לספר את הרקע ונמשיך אותו על הגג.

יוסי בן חמו: שלום לכולם.

יוסי בן חמו: אני רוצה לעשות לכם רזולוציה נוספת על הנושא של חומרים מסוכנים.

יוסי בן חמו: יש לכם את החוברות ביד, אם תעקבו אחריי זה יהיה לכם יותר קל, כי אני אדבר וזה גם יהיה כתוב.

יוסי בן חמו: אני הולך להציג בקצרה את הנושא של חומרים מסוכנים בנמל חיפה, מה הממשק שלנו עם כל גופי החירום, גופי הממשלה, מה קורה פה בנמל בשגרה ומה קורה בנמל בחירום, מה תרחישי הייחוס ומה המענים שלנו בהתאם.

יוסי בן חמו: תעברו לשקף 3, תראו מי הגורמים שהם למעשה המטרייה הרגולטורית שלנו בנושא של חומרים מסוכנים, מהם אנחנו מקבלים את כל ההנחיות בנושא הזה.

יוסי בן חמו: הראשון שבהם זה המשרד להגנת הסביבה.

יוסי בן חמו: רק כהערה לפני זה, בדרך נמל חיפה משונעים כ-700,000 טון חומרים מסוכנים מדי שנה וזה הכול תחת כל ההנחיות של הגופים שמופיעים לפניכם בטבלה.

יוסי בן חמו: הראשון שבהם המשרד להגנת הסביבה.

יוסי בן חמו: המשרד להגנת הסביבה פועל תחת היתר רעלים, נמל חיפה יש היתר רעלים בחומרים מסוכנים ובהיתר מפורטות כל ההנחיות ברחל בתך הקטנה, איך לאחסן, לשנע ומה לעשות בנושא לחומרים מסוכנים.

יוסי בן חמו: הגורם השני זה פיקוד העורף.

יוסי בן חמו: פיקוד העורף מתייחס בעיקר לנושא של שעת חירום ונותן לנו את כל ההנחיות המתאימות איך להיערך ממצב של שגרה למצב של חירום.

יוסי בן חמו: הרשות השלישית זו הרשות לכבאות והצלה.

יוסי בן חמו: כשמה כן היא, היא מתעסקת בכל הנושא של סדרי מניעת אש והתנהגות בחירום, לרבות טיפול בחומרים מסוכנים.

יוסי בן חמו: השב"כ, שירותי ביטחון כללי, הם אלה שנותנים לנו את ההנחיות בנושא של בקרה וכניסה ויציאה של אנשים לנמל.

יוסי בן חמו: דרך הנמל עוברים הרבה אנשים וכולם מבוקרים דרך ההנחיות שלהם.

יוסי בן חמו: משטרת ישראל מנחה אותנו כגוף מנחה בנושא של אבטחה היקפית של הנמל, השערים, הגדר שאותה הזכיר מנדי, ורספ"ן, שהוא נועל את הרשימה, שלמעשה מפקח תחת המילוי של תקנות הנמלים, שם גם כל החוקים מופיעים, וגם בודק את הנושא של העמידה שלנו ביתר הדרישות של כל הגופים שהזכרנו קודם.

יוסי בן חמו: אם ניתן הצהרה כוללת, שיכולה להיות גם הרישא וגם הסיפה של כל הדברים שלנו, נמל חיפה עומד באופן מלא ובהקפדה יתרה בכל ההנחיות שהרשויות נותנות וכל ההיתרים שלנו מתחדשים מעת לעת וכולם תקפים ותחת פיקוח מלא.

יוסי בן חמו: אז אנחנו עומדים ממש ממש בכל ההנחיות.

יוסי בן חמו: בשקף הבא נרצה לדבר על הנושא של שגרה, איך הנמל נערך בשגרה.

יוסי בן חמו: כל ההנחיות של אחסון ושינוע בשגרה נגזרות מכל ההנחיות של הגופים אותם הזכרתי קודם.

יוסי בן חמו: ההנחיות האלה למעשה תורגמו לנהלים, לשיטות עבודה ולתשתיות.

יוסי בן חמו: אז בנמל יש נוהל חירום, נוהל אחסון חומרים מסוכנים, נוהל שינוע חומרים מסוכנים, נוהל טיפול בחומרים מסוכנים, שהוא מאוד מאוד מפורט.

יוסי בן חמו: יש תשתיות מתאימות.

יוסי בן חמו: שאלו מקודם על הערוגה, אז יש ערוגה ייחודית לחומרים מסוכנים, שם מאחסנים חומרים מסוכנים.

יוסי בן חמו: אנחנו נראה אותה בהמשך, היא בצד השני שלנו.

יוסי בן חמו: הערוגה נמצאת כרגע מאחוריכם, אחר כך נראה אותה.

יוסי בן חמו: יש אמצעי בקרה ופיקוח שוטפים, אם זה באמצעות גלאים ומוניטורים למיניהם שמבוקרים.

יוסי בן חמו: כולם מחוברים לחדר בקרה שעובד 24/7.

יוסי בן חמו: יש צוות חירום ייעודי בנמל שהוא מתורגל, יודע, מקצועי לטפל בנושא של חומרים מסוכנים, גם הוא עובד 24/7.

יוסי בן חמו: התרגול וההיערכות לחירום נעשים בדרך כלל על פי הנחיות המשרד להגנת הסביבה.

יוסי בן חמו: שלמה כץ יושב פה.

יוסי בן חמו: כל ההנחיות בנושא של תרגולים מבוצעות בהתאם להנחיות שיש בהיתר רעילים וכיבוי אש והכול מתורגל ומתואם מול הגופים האלה.

יוסי בן חמו: בנושא של שינוע באיזו-טנקים, תדעו לכם שהאיזו-טנקים נמצאים תחת תקנים בינלאומיים מאוד מחמירים, במיוחד הברום, שאוהבים לדבר עליו, זה איזו-טנק הכי הכי בטיחותי לשנע חומרים מסוכנים, יש לו מבחנים של נפילה מגובה ובקרים, באמת באמת משהו משוכלל, דה סטייט אוף דה ארט בנושא של שינוע חומרים מסוכנים.

יוסי בן חמו: בשקף הבא תראו את הנושא של אחסון חומרים מסוכנים, שהוא נעשה כמובן בערוגה ייעודית שהיא מפוקחת 24/7 ומה שמאוד מאוד חשוב - - -

אשל ארמוני: אנחנו עכשיו יורדים, עולים למעלה ויוסי ימשיך.

יוסי בן חמו: סיימתי במילה 'חשוב' שם באוטובוס.

יוסי בן חמו: מה שמאוד מאוד חשוב זה שאחסון חומרים מסוכנים נעשה בהפרדה טוטאלית בין קבוצות סיכון, זה מה שמאוד מאוד חשוב.

יוסי בן חמו: צריך להבין שמחסני חומרים מסוכנים, ההפרדה בין הקבוצות היא האמירה הכי מקצועית שיש.

יוסי בן חמו: כשיש הפרדה נכונה אין סיכונים.

יוסי בן חמו: כל ההפרדות למעשה נגזרות מההנחיות של המשרד להגנת הסביבה ומהנחיות של פיקוד העורף, במיוחד קוד ה-IMDG, זה קוד בינלאומי של שינוע חומרים מסוכנים וכל ההנחיות האלה מתנקזות לתוכנת מחשב שמפעילה את כל מערך המנופים והגוררים, זאת אומרת כל הפיקוד פה הוא פיקוד ממוחשב ומבוקר, יש לנו בקרה של מצלמות ויש גם אנשים שעושים סיורים בשטח לבדוק שההנחיות ממולאות והכול בהתאם למה שנדרש.

יוסי בן חמו: על גבי זה בא המשרד להגנת הסביבה ובא פיקוד העורף ואמרו חבר'ה, יש חומרים מסוכנים שאנחנו רוצים שטיפ-טיפה יותר התייחסות.

יוסי בן חמו: אז לחומרים האלה, שהם מקבוצות סיכון - - -

מיכל (מיקי) חיימוביץ': איזה חומרים?

יוסי בן חמו: החומרים המסוכנים מתחלקים לתשע קבוצות סיכון.

יוסי בן חמו: שלמה גם ירחיב אחר כך, אבל בעיקרון יש תשע קבוצות סיכון, ארבע קבוצות מתוכן נכנסים לנמל, יורדים מהאונייה, כמו שאתם רואים, על גבי משאית ועפים החוצה.

יוסי בן חמו: אין אחסון בנמל.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': עפים החוצה לאן?

יוסי בן חמו: ללקוחות.

יוסי בן חמו: ישירות.

קריאה: מה שנקרא מסירה ישירה.

יוסי בן חמו: כן.

יוסי בן חמו: המכולה לא רואה את הרצפה של הנמל.

יוסי בן חמו: משאית, מנוף, אונייה והחוצה.

קריאה: ואחרי זה הם בכבישים?

קריאה: יש הנחיות לנהגים באיזה שעות הם מעבירים את החומ"ס הזה גם בכבישים?

קריאה: רכבות, הרכבת 20 מטר מהבתים בבנימינה.

יוסי בן חמו: בנוסף הייתה הנחיה ישירה של המשרד להגנת הסביבה בנושא של ברום.

יוסי בן חמו: הזמן המקסימלי של הברום שמותר בנמל זה עד 24 שעות.

יוסי בן חמו: בנושא של אמוניה, מכל האמוניה שאתם רואים מאחוריכם - - -

מיכל (מיקי) חיימוביץ': כשהברום מגיע לפה הוא לפעמים מחכה פה בחוץ בלילה, מחוץ לנמל, יפה יפה.

יוסי בן חמו: ההנחיות הן פשוטות, ברגע שזה נכנס לנמל עד שזה עולה לאונייה 24 שעות.

קרן ברק: זה ישראל.

קרן ברק: זה לא לבנון, מיקי.

קרן ברק: יש הנחיות ויש חוקים ברורים, הכול טוב.

יוסי בן חמו: ומעל 99% אנחנו עומדים בהנחיות.

יוסי בן חמו: האמוניה, דובר על יבוא אמוניה, אכן יצא מכל האמוניה, כרגע אתם רואים שיש רק מכל, בפנים זה רק בטון וברזל.

יוסי בן חמו: אז כל האמוניה היום מיובאת למדינת ישראל דרך איזו-טנקים, האיזו-טנקים מגיעים לפה וגם פה המשרד לאיכות הסביבה אמר את דברו ואמר לנו עד 48 שעות ולא מעל 30 איזו-טנקים.

קריאה: אבל איפה זה מאוחסן?

יוסי בן חמו: בערוגה, הכול בערוגה.

קריאה: לא, אבל בסוף כשזה יוצא מפה, איפה זה - - -

יוסי בן חמו: זה יורד דרומה.

יוסי בן חמו: שלמה יכול להרחיב.

יוסי בן חמו: בנוסף, על גבי זה, יש את ההנחיות הבינלאומיות שגם חומרים מסוכנים שמישהו לא התייחס אליהם, הם נכללים בקבוצות סיכון לפי קבוצות אריזה.

יוסי בן חמו: יש שלוש קבוצות אריזה, אחת זה הכי מסוכנת ושלוש הקבוצה הכי פחות מסוכנת, וגם להם התקנות אומרות שקבוצות משני סוגים, אחת עד שתיים, עד 14 יום בנמל, קבוצה שלוש עד 90 יום בנמל.

יוסי בן חמו: מעבר לזה חייבים להוציא את זה החוצה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': ואז איפה זה מאוחסן בנמל?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': ב-90 יום האלה איפה זה יהיה?

יוסי בן חמו: הכול בערוגת חומ"ס.

יוסי בן חמו: אין מקום אחר בנמל, יש ערוגה ייעודית.

יוסי בן חמו: אני תיכף אסביר מה זה ערוגת חומ"ס, למה זה חשוב רק בערוגת חומ"ס.

יוסי בן חמו: אם תסתכלו בשקף הבא, יש הנחיה של פיקוד העורף שהיא מוליכה אותנו למעשה בשלב הביניים, ממצב שגרה להיערכות לחירום.

יוסי בן חמו: פיקוד העורף, על גבי ההנחיות והרגולציה שהייתה לפני זה בשקף הקודם, קבוצות, חומרים, מסירה ישירה, הוא אמר חבר'ה, יש עוד 108 חומרים שאני רוצה שאליהם תתייחסו באופן פרטני, מה שנקרא אקסטרה זהירות.

יוסי בן חמו: הם הגדירו לנו 108 חומרים.

יוסי בן חמו: סליחה, זה כ-80 חומרים שלמעשה 108 מכולות יכולים לאחסן בכל רגע נתון כי יש לנו יכולת מיגון שמאפשרת לאחסן את אותם 108 איזו-טנקים מכולות.

איימן עודה: באותה תקופה, במידה שתהיה פגיעה ישירה, לא חשוב מאיפה, פגיעה - - -

קריאה: זה המתאר של החירום, יש לנו תו"ל מיוחד, תיכף נדבר על זה.

יוסי בן חמו: בנושא של מקסימום 108 מכולות, הבאנו פה גרף מתחילת השנה, יש לנו דוח יומי על מלאי חומרים מסוכנים, מה קורה כל יום.

יוסי בן חמו: אתם רואים שלמעשה אנחנו נמצאים עמוק עמוק מתחת לערך המקסימלי שמותר לנו לאחסן.

יוסי בן חמו: זה מספר המכולות מתוך ה-108.

יוסי בן חמו: היום, נכון לעכשיו, יש 12 מכולות איזו-טנקים בנמל.

יוסי בן חמו: אתם רואים שאנחנו הרבה הרבה מתחת לרף המקסימלי שהרשויות הנחו אותנו.

יוסי בן חמו: בשקף הבא אתם תראו למעשה איך נעשית הבקרה על כל שיטת האחסנה של חומרים מסוכנים, ההפרדות וכל מה שנדרש בהנחיות.

יוסי בן חמו: הכול מבוקר מחשב, עם מערכת - - - ייעודית.

יוסי בן חמו: הנמל קיבל פרסים בזמנו כנמל מוביל בהפעלת המערכת הזו, הכול מבוקר מחשב והתוצאות מדברות בשטח בעד עצמן.

יוסי בן חמו: לגבי מה ששאלת, מיקי, על תשתיות.

יוסי בן חמו: החומרים המסוכנים מאוחסנים אך ורק שם בערוכה C.

אשל ארמוני: תתאר את זה כשנהיה שם, אז אפשר יהיה לראות.

יוסי בן חמו: בסדר.

יוסי בן חמו: נושא של חירום.

יוסי בן חמו: הגענו לנושא של חירום.

יוסי בן חמו: דיברנו עד עכשיו על שגרה, על כל הבקרות שיש דרך הרגולציה ו-in house.

יוסי בן חמו: בחירום יש לנו היערכות על פי תרחישי ייחוס שקבעו גופי הממשלה.

יוסי בן חמו: יש למעשה ארבעה תרחישי ייחוס.

יוסי בן חמו: יש אירוע של מלחמה, יש ירי תלול מסלול, יש אירוע של פיגוע ומפגע בודד.

יוסי בן חמו: אני אתייחס קודם לנושא של מלחמה וירי תלול מסלול.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מה לגבי אסונות טבע?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': צונמי, רעידות אדמה.

יוסי בן חמו: אסונות טבע נכללים בתוך נוהל החירום של הנמל.

יוסי בן חמו: למעשה אם קורה אירוע כזה, גם אם יש מכולה איזו-טנק נופל לא קורה כלום.

יוסי בן חמו: אמרתי לכם מקודם, שהאיזו-טנקים זה אריזות שמיועדות לספוג טלטלות.

יוסי בן חמו: תחשבו שאונייה כזאת נוסעת בים, גלים, טלטלות, חבטות נוראיות, אתם רואים איך - - - איזו-טנק יורד.

רם בן ברק: מה שאתה אומר שאין לך שום אירוע ייחוס למצב של אסון טבע?

יוסי בן חמו: יש אירוע ייחוס לאסון טבע.

יוסי בן חמו: יש לנו נוהל שמדבר על מזג אוויר קיצוני.

יוסי בן חמו: במזג אוויר קיצוני מפסיקים פעילות, מורידים גבהים, מורידים מלאים חומרים מסוכנים.

יוסי בן חמו: גם ברעידות אדמה.

יוסי בן חמו: זה אירוע חירום מבחינת הנמל, אירוע קיצוני, אבל גם לשם יש התייחסות.

יוסי בן חמו: דרך אגב, אם קורה משהו בערוגת חומ"ס שעוד לא דיברנו - - -

מיכל (מיקי) חיימוביץ': לא, בעצם השורה התחתונה של מה שאתה אומר זה שכל החומרים המסוכנים שמגיעים לנמל חיפה כולם מגיעים באיזו-טנקים, במכלים?

יוסי בן חמו: איזו-טנקים או מכולות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אין שום חומר שמגיע ממכלית גדולה ויוצא בצנרת?

יוסי בן חמו: יש את מסוף הכימיקלים, ששם יכולה להגיע אונייה והיא מטעינה חומר בצינור, הצינור הולך או למכלי אחסון או צנרת שיוצאת מחוץ לנמל.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זה גם שייך לנמל.

יוסי בן חמו: זה ניהול משותף של הנמל ווהחברות.

יוסי בן חמו: יש שם חברות שפועלות מתוקף היתרים שלהם, חברות שעובדות ב – לכל חברה יש היתר רעלים משלה, רישיון עסק משלה.

יוסי בן חמו: שלמה כץ יכול להרחיב על זה אחר כך.

קריאה: לגבי הפיקוח של חברה שנקראת גדות מיכליות, היא זאת שמייבאת את כל הכימיקלים בצובר, היא לא שייכת לנמל חיפה, היא מפוקחת רגולטורית על ידנו.

קריאה: גם כשייבאו את האמוניה לחיפה כימיקלים, כשהיא ייבאה - - -

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו נראה את המקום הזה?

שלמה כץ: אנחנו לא נלך, אבל אנחנו רואים את זה מפה, המכל הגדול הזה זה המכל של 12,000 טון אמוניה שהיה שנסגר, כל הרגולציה על החומרים המסוכנים שלנו של המשרד להגנת הסביבה, גם דרכי שינוע, עיקר החומרים המסוכנים שמגיעים לשם זה חומרים דליקים, זה לא חומרים רעילים ולא חומרים נפיצים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אבל אנחנו יודעים שדליק זה מסוכן מאוד.

שלמה כץ: צריך להבין, כמו שאמר יוסי, קבוצות הסיכון נקבעות לפי למה הם מסוכנים לאדם.

שלמה כץ: הקבוצות הכי מסוכנות זה החומרים הנפיצים, כמו שראיתם את מה שקרה בלבנון, אחריהם זה החומרים הרעילים.

שלמה כץ: החומרים הרעילים הכי מסוכנים זה הכלור, הברום והאמוניה.

שלמה כץ: כאן עשינו פעולה מאוד רצינית מכיוון שהם חומרים שבריכוזים קטנים מאוד הם הורגים בני אדם.

שלמה כץ: למעשה מה שקרה בשלושת החומרים האלה, שהיו כאן כמויות עצומות, למעשה כל הברום של מדינת ישראל, מדינת ישראל מייצאת ולא מייבאת, הברום מיוצר בדרום והוא יוצא דרך הנמלים לחוץ לארץ, פעם כל הברום היה מיוצא דרך נמל חיפה.

שלמה כץ: היום פחות מ-30% מהברום מיוצא דרך נמל חיפה, 70% מיוצא דרך נמל אשדוד, פעילות של המשרד, דרך אגב.

שלמה כץ: מפעל הכלור שהיה בפרוטרום, תעשיות אלקטרוכימיות בעכו, נסגר ב-2003, ולכן אין כאן ייצור של כלור בכמויות גדולות.

שלמה כץ: מה שנשאר זה האמוניה.

שלמה כץ: האמוניה, אותו מכל מפורסם של ה-12,000 טון נסגר לפני מספר שנים והיום כל האמוניה מיובאת למדינת ישראל באותם האיזו-טנקים, זה מכלים שנמצאים בתוך מכולות מיוחדות.

שלמה כץ: ראיתם אחד שמניפים אותו, אנחנו נראה אותם גם בערוגת צובר.

קריאה: כמה אחוז לחיפה?

שלמה כץ: זה תלוי בחודש, זה משתנה.

שלמה כץ: היום לדעתי 60% מיובא עדיין לחיפה, חלק גדול מאוד נוסע לדרום, לחיפה כימיקלים בדרום ולדשנים בדרום, וחלק יגיע לפה למפעל דשנים שאתם תסיירו בו אחר כך.

שלמה כץ: האיזו-טנקים מגיעים למפעל דשנים ושם הם נפרקים לתוך מכל עגול גדול של 400 טון ואתם תראו אותו בסיור היום.

שלמה כץ: מה שמגיע לפה מבחינת חומרים מסוכנים, כמו שהיה בלבנון, מגיעים לפה דשנים ומיד מומסים במים ואין פה מצב שיש פה אמוניום ניטראט מוצק.

שלמה כץ: אם יש פה אמוניום ניטראט זה בדשנים בכמות קטנה שהיא נוזלית והיא לא אמוניום ניטראט מוצק.

שלמה כץ: לא יכול להיות פה מצב שיהיה פה פיצוץ כמו שהיה שם.

שלמה כץ: בכלל אמוניום ניטראט, יש כמה רמות של אמוניום ניטראט.

שלמה כץ: יש אמוניום ניטראט שהוא בדירוג לחקלאות, שהוא הולך לדישון, זה דשן לכל דבר, הוא מזין חנקן, הצמח צריך שלושה מקורות, חנקן, זרחן ואשלגן, זה החנקן שהוא מקבל בדשן.

שלמה כץ: זה אמוניום ניטראט מסוג אחד.

שלמה כץ: ויש אמוניום ניטראט ברמה של חומרי נפץ, שהוא לא הולך לפה.

קריאה: מה עם אתילן ופרופילן?

שלמה כץ: אתילן ופרופילן הם שניהם גזים, שניהם גם מיוצרים וגם מיובאים בבזן, בתי הזיקוק, זה גזים.

שלמה כץ: אם יהיה פיצוץ בשטח המכל, פיצוץ שהוא יהיה מאוד מאוד מוכל בכמה עשרות מטרים ולא ייצא מתחומי ה - - - דרך אגב בכל הנמל ובכלל בכל המפעלים פה נעשה סקר סיכונים, מחר יש גם ועדה לביקורת המדינה על הנושא של סקרי סיכונים בכלל בנושא של חומרים מסוכנים.

שלמה כץ: חומרים מסוכנים, בכל אחד מהמפעלים לקחו את החומרים הבעייתיים ביותר שנמצאים בו ועשו סקר סיכונים איך הוא ישפיע על רצפטורים ציבוריים שנמצאים מסביב למכל או למקום שמאוחסנים בו החומרים בתרחישי ייחוס כאלה שאם תהיה פגיעה, או פגיעה ישירה, כמו שנאמר פה, במכולת אמוניה או ברום, או פגיעה ישירה במכל, מה יהיה רדיוס הסכנה.

שלמה כץ: אין מצב כרגע שיש רצפטורים ציבוריים במצב שהוא בלתי קביל.

שלמה כץ: אם תרצו, נמצאת פה, שהיא ראש אגף חומרים מסוכנים במשרד, היא תוכל להוסיף על המתודולוגיה.

קריאה: הסקר הזה - - -

שלמה כץ: אמרתי, אין מצב שנמצאים רצפטורים ציבוריים במצב שהוא בלתי סביר.

שלמה כץ: גם בנמל.

יוסי בן חמו: צריך לדעת, יש כרגע תוכנית - - - די מתקדמת לבניית מפעל לייצור אמוניה מגז, בדרום.

שלמה כץ: אמוניה מיוצר מגז טבעי.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני מרגישה שאנחנו טיפה טיפה מתפזרים ואני רוצה לעשות איזה שהיא סדר.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני רוצה קודם כל להודות לכל חברי הכנסת שבאו לכאן, אני חושבת שהנוכחות המשמעותית שלכם כאן מראה את המחויבות שלכם ואת החשיבות שאתם נותנים לנושא.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': ועדת הפנים והגנת הסביבה הייתה מגיעה לאזור מפרץ חיפה, זאת הייתה התוכנית שלנו, ובעצם מה שקרה בביירות רק האיץ את הנוכחות שלנו כאן.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני חושבת שבאנו לכאן על מנת להתרשם מקרוב מהפיקוח ומהדרך שבה מדינת ישראל מטפלת בחומרים המסוכנים, אלה שמגיעים אליה ואלה שהיא מייצרת כאן באזור המפרץ.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אין ספק, ואנחנו דנו בזה בוועדה, הנוכחות של תעשייה פטרוכימית בלב אוכלוסייה כל כך גדולה מווה סכנה ומהווה דאגה ואני מאוד מבינה את החשש שיש להרבה מאוד אזרחים וגם של מוסדות השלטון נוכח מה שראינו שקרה לא רחוק מכאן.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אז אני חושבת שמה שאנחנו צריכים היום זה לקבל תשובות, קודם כל לגבי הטיפול בחומרים הכימיים והמסוכנים, כל החומרים המסוכנים, לגבי השינוע, לגבי האפסון ולגבי הצפי קדימה הלאה מה אנחנו עושים עם הדבר הזה שנקרא תעשייה פטרוכימית בלב אוכלוסייה אזרחית.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו הפסקנו קודם את הנושא של הנמל.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני מציעה שנגמור את זה.

יוסי בן חמו: אני מציע שנרד לערוגה C ותוך כדי תנועה - - -

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני רוצה שאנחנו נצפה פה רגע, כי אני חושבת שנקודת התצפית הזאת היא מאוד חשובה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אתה לוקח אותנו לערוגה של החומרים המסוכנים?

יוסי בן חמו: לערוגה C.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': עכשיו אנחנו נלך לערוגה של החומרים המסוכנים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': יוסי ישלים בדרך כי אני רוצה שאנחנו נרד ונראה את הדברים בשטח.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אז הוא ישלים את האינפורמציה מפה, כדי שתוכלו גם לשמוע טוב.

יוסי בן חמו: תודה, מיקי.

יוסי בן חמו: אני מתייחס רק לסיפא של הדברים, לנושא של היערכות לחירום.

יוסי בן חמו: תסתכלו בשקף מספר 10, למי שיש לו את החוברת, תרחישי הייחוס נקבעו לנו על ידי הגופים השונים והם מדברים, אני חוזר, על מתאר של מלחמה, מתאר של ירי תלול מסלול, פיגוע או מפגע בודד.

יוסי בן חמו: בנושא הזה לחברה יש נוהל מאוד מאוד מפורט מה קורה במצב חירום.

יוסי בן חמו: מה שחשוב להדגיש, אם מסתכלים על חומרים מסוכנים בנושא של מלחמה חשוב זה לצמצם את הסיכון במקום.

יוסי בן חמו: הנמל, נכון שהוא פועל תחת כל הרגולציה והחוקים והתקנות, אבל הנמל נקט בגישה מאוד פרואקטיבית וההנהלה והדירקטוריון והמנכ"ל של הנמל יזמו מהלכים מול פיקוד העורף איך כן לפנות את הכמות המקסימלית של חומרים מסוכנים במינימום של הזמן.

יוסי בן חמו: אז הוגדרה תו"ל, אשל ישב כמובן עם הדרגים הבכירים בפיקוד העורף והוגדר תו"ל לפינוי חומרים מסוכנים בזמן הכי קצר שאפשר.

יוסי בן חמו: התו"ל הזה ייצר מצב שבו פונים ללקוחות לפינוי מיידי של החומרים, במקביל נעשית פעולה לפנות חומרים דרך הרכבת והמעט של המעט שנשאר פה ממוגן באמצעות מכולות המיגון, אתם רואים בצד שמאל.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני יכולה לשאול אותך רגע לגבי זה?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני זוכרת שבמלחמת לבנון השנייה היו רכבות שלא הסכימו להגיע.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': כלומר אם אתה מדבר על פינוי מהיר יהיו רכבות שלא יסכימו לבוא לפה לקחת את החומרים האלה.

קריאה: משאיות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': או משאיות.

אשל ארמוני: התו"ל של חירום הוא נורא פשוט.

אשל ארמוני: ברגע שיש מודיעין אנחנו מפנים מפה את כל מה שיש ועושים את זה במהירות האפשרית.

אשל ארמוני: ועל מנת שלא יהיה מצב שבו יכולה להיות הסיטואציה שחברת הכנסת דיברה עליה יש לנו מול פיקוד העורף תורת לחימה שמתחייבת להביא אלינו משאיות שיפנו את מה שצריך ויביאו אותם, מי שייבא חזרה אליו, ומי שייצא חזרה אליו.

אשל ארמוני: אנחנו תרגלנו את זה עם רכבת ישראל, כי גם הרכבת בעניין, ובתקופת הזמן שמרגע ההחלטה ועד הפינוי יש לנו את מכולות המיגון וזה מקטין מאוד מאוד מאוד את הסיכונים במצבי חירום מהסוג הזה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תסבירו אולי מה זה מכולות מיגון?

יוסי בן חמו: ממול אתם רואים בצד ימין שלכם מכולות כתומות.

יוסי בן חמו: זה ממלא בבטון, כתוב עליהם מכולות מיגון.

יוסי בן חמו: המכולה בפנים, יש בה שני קירות בטון, 40 סנטימטר כל אחד, היא בנויה לסחוב את כל התרחישים בירי תלול מסלול, אם זה פוגע ליד אז הכול נמצא פה תחת הגנה מלאה.

יוסי בן חמו: התרחיש האחרון זה נושא של מפגע בודד או פיגוע.

יוסי בן חמו: אנחנו עובדים תחת ההנחיות של השב"כ כדי לעשות בקרה על כל מי שנכנס לשטח הנמל או יוצא ממנו, כך שתינתן המעטפת הכי טובה לבקרה של אנשים לא רצויים באזור הנמל.

יוסי בן חמו: זה הסיכום.

יוסי בן חמו: אם מסתכלים אז בסופו של דבר הרגולציה של חומרים מסוכנים של הנמל היא מאוד גדולה, היא ענפה, מפורטת, יש הרבה גופים שמנחים אותנו ונותנים לנו הנחיות מאוד מפורטות, באמת ברחל בתך הקטנה, איך לשנע, לאחסן ולהתנהג עם חומרים מסוכנים ואני אומר את זה באמת, לא עם יד על הלב, עם שתי ידיים שהנמל עושה באמת את כל מה שהוא יכול ומעבר לכך כדי לשמור על נמל שהוא בטוח בשוטף וערוך לחירום.

יוסי בן חמו: מצד שמאל תראו אונייה שפורקת.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אפשר לראות את זה, את האונייה שפורקת?

יוסי בן חמו: אונייה של גדיב שטוענת.

יוסי בן חמו: מצד שמאל לכם אתם רואים אונייה, זה מסוף הכימיקלים, יש שם אונייה שטוענת, אתם רואים את הקצה שלה, אונייה שטוענת, היא מחוברת לצינור שמגיע מגדיב.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': והאונייה הזאת מה היא פורקת?

יוסי בן חמו: זו אונייה של מלט.

קריאה: כמה מכולות חומרים מסוכנים יש עכשיו בנמל?

יוסי בן חמו: 270 מכולות יש כרגע בנגל.

יוסי בן חמו: מתוכן אמרתי - - -

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אבל אמרת 108.

יוסי בן חמו: 108 זה המקסימום שמותר לנו לאפסן, לפי יכולת המיגון של המכולות הכתומות.

יוסי בן חמו: איזו-טנק אתם רואים מצד ימין שלכם, זו אריזה שנועדה לשנע חומרים מסוכנים בצורה נוזלית, אפשר לדחוס גזים כמו אמוניה וברום, אבל בצורה כזאת זה למעשה מכל שנמצא בתוך פריים כזה של מכולה, כדי שאפשר יהיה לשנע אותו.

יוסי בן חמו: למכולה כזו, איזו-טנק, יש לה את כל התקנים כדי לשנע אותה בצורה בטוחה.

יוסי בן חמו: מצד ימין שלכם אתם רואים את הערוגה של חומרים מסוכנים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': כל זה איזו-טנק?

יוסי בן חמו: אלה חומרים מסוכנים.

יוסי בן חמו: אתם רואים, הכול פה מאוחסן בהתאם להפרדות שנעשות באופן מפוקח ומבוקר על ידי מחשב.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מה שאתה אומר זה שהמכולות האלה ריקות והן מפרידות בין האיזו-טנקים של החומרים המסוכנים?

יוסי בן חמו: לא, המכולות מלאות.

יוסי בן חמו: הריקות זה שיהיה לנו אחסון בצד.

יוסי בן חמו: הן מלאות, אבל הן מופרדות בהתאם לרמת הסיכון שלהן.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': לא, אני לא מדברת על האיזו - - -

יוסי בן חמו: המכולות גם.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': המכולות האלה גם מלאות?

יוסי בן חמו: מלאות ומופרדות בהתאם להנחיות.

קריאה: יש קיר מיגון לכיוון העיר?

יוסי בן חמו: גם לא נדרש.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': המספר שהוא יותר מ-108 זה כי 108 זה רק בשעת חירום?

יוסי בן חמו: ראית את המכולות הכתומות?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': כן.

יוסי בן חמו: הכמות של הכמות הכתומות הן אלה שבונות למעשה מסביב מסגרת, 108 מכולות שאת יכולה לאחסן בפנים.

יוסי בן חמו: זאת אומרת הקשר בין הכמות המקסימלית למעשה תלויה במספר מכולות המיגון שיש.

יוסי בן חמו: אתם רואים מצד ימין את הערוגה?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': לא, זה לא טוב ככה, אנחנו צריכים לראות את הערוגה בצורה – זאת הערוגה, נכון?

אשל ארמוני: מנדי, מה שהיא רוצה לראות זה את הערוגה של החומ"ס, איך זה מאוחסן ומה התנאים של התשתית, גם אם צריך ששניים-שלושה אנשים יירדו למטה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': כן, בדיוק.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': נשמח לרדת.

אשל ארמוני: בסדר גמור, אנחנו נארגן את זה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מה יש פה בציוד לאירוע חומרים מסוכנים?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': יש פה מכולה כזאת 'ציוד לאירוע חומרים מסוכנים'.

מנדי זלצמן: את רוצה משאית או ערוגה?

מנדי זלצמן: מה את רוצה, גם וגם?

מנדי זלצמן: שניים במחיר אחד?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': גם וגם.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': כן, בדיוק, שניים במחיר אחד.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': פה זה טוב, יש גם את המשאית וגם את זה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': איך אנחנו יודעים איזה חומר זה?

מנדי זלצמן: מצד שמאל אתם רואים פריקה של מלט אוטומטית, מעין שואב אבק ששואב את המלט מהמחסן, פורק אותו לתוך משאית.

מנדי זלצמן: מה שהיה פעם יוצא ענני אבק ועכירות של המים סביב, עכשיו זה נקי ממש כמו - - -

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מי יכול להגיד לנו מה יש במכלים האלה?

שלמה כץ: יוסי, תסביר להם על קבוצות הסיכון, מה אומר המספר.

יוסי בן חמו: אתם רואים שם, כתוב שם מספר 3, קבוצת הסיכון.

יוסי בן חמו: קבוצה 3 זו קבוצה של חומרים שהם דליקים.

שלמה כץ: דליקים, גם יש סמל שהוא דליק.

שלמה כץ: זה נותן לכוחות החירום - - -

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הנושא של עד כמה זה דליק ישנה את איפה תשימו את זה?

יוסי בן חמו: אנחנו מתייחסים לכל הדליקים, קטן כגדול, כדליקים.

שלמה כץ: אבל זה גם אומר לכיבוי עם מה הוא יכול לכבות אותו.

שלמה כץ: המספרים האלה גם אומרים איך צריך לטפל בחומר אם יש פה אירוע.

שלמה כץ: זאת אומרת יש חומרים למשל שמה שלא תעשה, תשפוך עליהם מים לא יעזור, זאת אומרת חייבים לכבות אותם עם קצף כדי לחסום להם את האוויר.

שלמה כץ: כמו האירוע שהיה ב-2016, האירוע בבזן.

שלמה כץ: בבזן נשרף מכל של בנזן, שלא משנה כמה מים היו שופכים על הבנזן הזה הוא לא היה נכבה.

שלמה כץ: היו חייבים לשפוך עליו קצף כדי לחסום את האוויר.

שלמה כץ: יש פה נציג של כבאות?

שלמה כץ: זה לא כל כך התחום שלנו, כיבוי שריפות, יותר של כבאות, אבל המספר הזה, לא רק שהוא אומר איזה קבוצת סיכון ובמה הוא מסוכן, אם הוא דליק, אם הוא נפיץ, אם הוא רעיל, במה הוא מסוכן לאדם.

שלמה כץ: זה למשל דליק, אומרים גם איך צריך לכבות אותו, עם איזה חומר.

שלמה כץ: המספר הכתום הזה הוא מספר או"ם ויש MSDS שאומר כל חומר וחומר איך צריך לטפל בו אם יש בו אירוע.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אז אני רוצה להבין, אם יש חס וחלילה אירוע ביטחוני אתה אומר שתוך כמה זמן כל הדברים האלה מפה מפונים?

שלמה כץ: זה הם, זה הנמל אחראי.

יוסי בן חמו: הכול זה בסביבות ארבע שעות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': ואת זה תרגלתם?

יוסי בן חמו: תרגלנו את זה, גם ברכבת וגם משאית.

קריאה: ואיך אתם מזהים כל מכל?

קריאה: מה תעודת הזהות שלו?

קריאה: איך אתם יודעים מה מונח איפה?

יוסי בן חמו: לכל איזו-טנק יש תעודת זהות, הוא מבוקר, יושב במחשב, בתוך מערכת הבקרה במחשב.

קריאה: הכול דיגיטלי, הכול ממוחשב?

יוסי בן חמו: הכול ממוחשב.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': ומה הזמן הממוצע שזה יעמוד פה?

יוסי בן חמו: זה בסביבות כמה ימים, לא יותר.

סונדוס סאלח: תחילת השנה היה אירוע בכביש, הייתה תאונה והייתה אחת המשאיות עם חומר דליק.

סונדוס סאלח: איפה מתחילה ומסתיימת האחריות של הנמל בעת שיש את העברת החומר המסוכן?

סונדוס סאלח: האם זה אחריות המוביל, האם עדיין יש אחריות על הנמל עד שיגיע החומר ליעד?

יוסי בן חמו: גבולות הגזרה של הנמל ברורים, זה מהים עד לגדר.

יוסי בן חמו: אבל הנמל כן בודק שלכל משאית שנכנסת יש רישיון להוביל חומרים מסוכנים ושלנהג גם יש רישיון.

יוסי בן חמו: כדי להוביל חומרים מסוכנים במדינת ישראל צריך למעשה שלושה אישורים, אחד זה היתר רעלים ושינוע חומרים מסוכנים, השני שלמשאית יש רישיון לשנע חומרים מסוכנים וגם הנהג עצמו מורשה להוביל חומרים מסוכנים.

סונדוס סאלח: אז האחריות שלכם מסתיימת ברגע שזה יוצא מהנמל?

יוסי בן חמו: בשער הנמל.

קריאה: אבל לפיקוד העורף אין משאיות כאלה.

שלמה כץ: אני רוצה להגיד שברגע שהמשאית יוצאת מתחומי הנמל יש למעשה אחריות לשני גורמים, אחת, לחברה שלה שייך החומר.

שלמה כץ: למשל אם יוצאת משאית מפה לדשנים, אתם תצאו מפה לדשנים, יש אחריות לחברת הדשנים להחזיק צוות חירום.

שלמה כץ: ויש אחריות לחברת ההובלה ולנהג.

שלמה כץ: כמו שאמר יוסי, הנהג הוא נהג שמוכשר ומורשה לחומרים מסוכנים, המשאית מורשה ויש לה אמצעי מיגון ולחברה, שאו מייבאת או מייצאת את החומר, יש אחריות לחומר מסוכן.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני אשמח לראות עכשיו את המקום שבו – בעצם אנחנו יכולים לצפות מפה על המקומות שבהם אתם מאפסנים את החומרים הדליקים לא בצורה הזאת, לא באיזו-טנקים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו יכולים לראות את זה מפה?

שלמה כץ: כן.

שלמה כץ: שאלתם לגבי החומרים המסוכנים, הדליקים - - -

מיכל (מיקי) חיימוביץ': כן, מה שמגיע בצורה כאילו לא ב - - -

שלמה כץ: אם אנחנו רואים מכיוון חברת החשמל, אנחנו לוקחים שמאלה, צפון מזרח, אנחנו רואים מכלים שכתוב עליהם גדות.

שלמה כץ: זה מסוף אחד של גדות, זה נקרא המסוף המזרחי, שם המסוף הגדול הוא המסוף הצפוני, איפה שנמצא מכל האמוניה, רואים שם חלק מהמכלים, אחריו רואים גג משולש כזה ומכלים שמאחסנים חומרים מסוכנים.

שלמה כץ: כל חומר וחומר, בדרך כלל יש לו את המכל הייעודי שלו כדי שלא יצטרכו לשטוף את המכלים ולכן מביאים את החומר לאותו מכל ומשם פורקים אותו במשאיות כביש, שדרך אגב לא צריך לפתוח אותם, הכול נשקל והכול אוטומטית או שמייבאים למכלים האלה או שמייצאים מהם.

שלמה כץ: זה למעשה מסופי החומרים המסוכנים בצובר, בנוזלים, היחידים במדינת ישראל.

שלמה כץ: אין יותר חוץ משני המסופים האלה.

קריאה: הם בדרך כלל מלאים?

שלמה כץ: חלק מלאים, חלק ריקים.

שלמה כץ: כל פעם שמגיעה אונייה – עכשיו מה שרואים שם, כמו שנאמר, אלה מכלים - - -

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אז מה בעצם ההגנה על המכלים העצומים האלה מפני, למשל, אם זה תקיפה ביטחונית או חס וחלילה התלקחות ליד זה?

שלמה כץ: אז ככה, קודם כל מכל כזה נמצא במעצרה, אתם תראו את זה במכלים של תש"ן, במכלים הגדולים.

שלמה כץ: אתם רואים שם את המכלים הגדולים של תש"ן?

שלמה כץ: אם מסתכלים מצד ימין למנופים החדשים רואים את המכלים הגדולים.

שלמה כץ: המכלים הכי גדולים שנמצאים, של תש"ן, של 50,000 טון, אתם תקבלו על זה סקירה כשתהיו בתש"ן, מגיעה אונייה לים עם המכלים הגדולים האלה, עד 50,000 טון, ואז אתם גם תראו את זה בעיניים, כל מכל כזה מוגן במעצרה, המעצרה הזאת מנוקזת למקום מסוים, אם יש אירוע או פגיעה ישירה במכל הזה, מה שיישרף יישרף, יש חסימת אש, יש הגנת אש מבחוץ.

שלמה כץ: נעשה לכל אחד כזה סקר סיכונים וזה נשפך למעצרה והמעצרה מגנה על זה שזה לא יוכל להתפשט ולהישרף.

קרן ברק: אתה איכות הסביבה, אתה חושב שיש משהו שלא נעשה?

קרן ברק: זאת אומרת שיש עוד דברים שהיה צריך לעשות דווקא - - -

שלמה כץ: כן, צריך להוציא מפה את התעשייה הפטרוכימית ממפרץ חיפה.

קרן ברק: נו באמת.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תיכף גם ניתן פה זכות דיבור, יש פה גם ליהי שחר, שהייתה בוועדה ויש גם את ירון חנן שהקים פה צוות שסתר את ה - - -

קריאה: האם יכול להתרחש כאן אסון כמו שהיה בביירות, אם כתוצאה של תאונה והזנחה, או כתוצאה מפגיעה ממלחמה או פח"ע?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': האם יכול לקרות כאן מקרה כמו שקרה בביירות?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני מאוד מקווה שלא.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זאת הסיבה שבאנו לכאן היום כדי להתרשם מקרוב באמת בדרך שבה מדינת ישראל ונמל חיפה, ובכלל המפעלים פה, הפטרוכימיים, שבמפרץ מטפלים בחומרים הכימיים והמסוכנים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו מאוד מקווים שהדרך שבה מדינת ישראל מטפלת בחומרים טובה יותר ממה שנראה בלבנון, אבל אין לנו ביטחון בכך ואנחנו נעשה את הכול על מנת לפקח שבאמת לא יקרה ואסון כזה לא יקרה גם במדינת ישראל.

קריאה: האם ישנם חומרים נפיצים או רעילים אחרים שמוחזקים כאן בכמויות שמסכנות?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו יודעים שיש כאן חומרים מסוכנים, אנחנו רואים אותם, אם זה באיזו-טנקים או אם זה בצוברים שאנחנו רואים ממול, אבל השאלה היא באמת ההחזקה שלהם היא כמו שצריך ואת זה אנחנו באנו לכאן היום.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני מקווה שנקבל תשובות בסוף הסיור.

מנדי זלצמן: ברשותכם, אנחנו ניסע לשער 10, כשמונה-תשע דקות, ננצל את ההזדמנות שיושבים פה ח"כים נכבדים של ועדה נכבדת וקצת נספר על נמל חיפה, מעבר לחומרים המסוכנים.

מנדי זלצמן: נמל חיפה בהיותו ממוקם בצפון השחון וכדי להזכיר מה זה שחון, כשאתם נוסעים מכביש 6 לכיוון ירושלים ועוברים ליד שוהם אז אתם רואים את שטראוס, אתם רואים את טבע, כל אלה היו פעם בצפון והם עברו לכיוון אזור התעשייה שוהם, שזה למעשה הגדר האחורית של אשדוד.

מנדי זלצמן: אם ניקח מטוס בלילה ונמריא מכאן נראה קצת את המטרופולין של חיפה וקו הקריות והכול יהיה חשוך.

מנדי זלצמן: אתם יודעים שיש כל מיני כלכלנים שמוצאים קורלציה בין כמות אור לבין אקשן כלכלי.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מה זה, מנדי?

מנדי זלצמן: אלה מכלים שמרביתם במרבית הזמן ריקים, של תש"ן, כשאנחנו עשינו לובי, אנחנו מנסים לגלח אותם ולהעביר אותם לפעילות נמלית.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני בשוק מזה שזה עוד פה.

מנדי זלצמן: זה עוד פה, זה צינור IPC הישן, משדות הנפט בעירק, H1 ו-H5, אתם זוכרים שב-91'-92' נפלו עלינו טילים מעירק מ-H1, H2, זה היה H ל-Haifa, הבריטים הבינו שניתן לשנע את הנפט מ עירק לכאן ולחסוך בעלויות של הובלה ימית.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': כרגע יש בתוכם נפט?

מנדי זלצמן: אגדות צופים, אין בהם.

מנדי זלצמן: ניסינו במאבק מול תש"ן לאמץ את השטח הזה לנמל חיפה ולא הצלחנו.

מנדי זלצמן: נורא קשה היה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': למה?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אם זה ריק?

מנדי זלצמן: הם מחזיקים בקרקע והם קשוחים במשא ומתן.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מדהים.

מנדי זלצמן: אני ממשיך.

מנדי זלצמן: יחד עם היותנו בצפון, אם אנחנו נמריא דרומה, אמרנו חיפה אור מלא, עד נתניה הכול חשוך, מנתניה האור שוב גדול ויפה.

מנדי זלצמן: כל מטרופולין תל אביב ואשדוד.

מנדי זלצמן: ואם נסת

מנדי זלצמן: כל קצת על חלוקת המטענים במחיר שוק ונחשוב במחשבה בריאה שלפי תורת האור וגם לפי המפעלים שזזו קדימה חלוקת המטענים צריכה להיות 70 אשדוד 30 חיפה, לא כך הוא, חיפה מוביל 53%-52%, אשדוד 41%, מספנות ונמל אילת כל אחד מתחלקים ביתרה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': איפה זה מספנות?

מנדי זלצמן: מספנות זה בינינו לבין רציף הכימיקלים, מצד ימין הייתה אונייה במספנות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': לשם מגיעים המשלוחים החיים?

מנדי זלצמן: כן.

מנדי זלצמן: כדי לצקת תוכן למספר הזה ולהיות מוביל בהיקף המטענים אנחנו משתדלים להיות חזקים ב- KPI ובתפוקות שלנו כדי לחסוך זמן שהייה של אונייה ובכסף הזה נוכל לשנע את המטען לכיוון המרכז, כפי שהוא מיועד לו, ולכן נמל חיפה מבין כל הזמן בדנ"א של העובדים שלו שעולים למשמרת שאנחנו בנחיתות גיאוגרפית אינהרנטית וצריך להשתדל יותר.

מנדי זלצמן: מערכת התוכנה הליבתית שלנו מספקת תוכנה ל-380 טרמינלים בעולם, מופרטים.

מנדי זלצמן: מערכת התוכנה, NAVIS, אמריקאית, מספקת תוכנה ל-380 טרמינלים ואנחנו גם ב-2015 וגם ב-2019 קיבלנו את אחד הפרסים מתוך ארבעה ש- NAVIS

מנדי זלצמן: מחלקת לטרמינלים בעולם, שניהם על community impact וב- innovation קיבלנו מקום שני.

מנדי זלצמן: Community impact היא הדרך שבה הפכנו את כל הקהילה מדוברת בטלפון ומסתמסת איתנו לכותבת לנו פקסים ומיילים, לקהילה שמשדרת לנו שדרים דיגיטליים אלקטרוניים כל הזמן וככה אנחנו מתנהלים בממשק דיגיטלי לחלוטין עם הלקוחות שלנו.

אשל ארמוני: חברים, יש לכם הזדמנות אחרונה לשאול שאלות, אם יש משהו שלא ברור.

אשל ארמוני: אני חושב שמה שניסינו להעביר לכם היום זה שהחומרים המסוכנים שאנחנו מטפלים בהם, אנחנו מטפלים בהם על פי כל ההנחיות, שיש לנו תו"ל מגובש גם בשגרה וגם בחירום ומעבר לזה, שהנמל שוקק חיים, כמו שמנדי הציג.

אשל ארמוני: דרך אגב, ההאנגרים הגדולים האלה, הסיבה שהם כאן, זה בגלל שפעם לא היו מכולות, כשלא היו מכולות השתמשו בהאנגרים, אבל בשנות ה-60 המציאו את המכולה בארצות הברית וזה הגיע אלינו בשנות ה-80 ומאז לא משתמשים בהאנגרים האלה ואנחנו מחפשים להם כל מיני שימושים קהילתיים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מה עם לעשות קירוי של גגות סולריים לכל החניונים האלה?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': חשבתם על זה פעם?

מנדי זלצמן: אנחנו בודקים את עצמנו כל שנה, אז ככה, קירוי גגות סולריים מראש לא כדאי - - - בדרך כלל מצב של חמש וחצי-שש שנים - - - לא כדאי, ואז נעשה על הגגות הקיימים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': חניון כזה, לעשות גג, זה הדבר הכי קל.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': ראיתי בעמק חפר בחניון קטן.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': לא יכול להיות שלהם זה כדאי ולכם זה לא כדאי.

מנדי זלצמן: אנחנו בודקים את זה כל שנה בעזרת יועצים חיצוניים גם.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זה ממש כואב הלב, אתה רואה את כל החניונים האלה, אתה אומר איזה משטחים אלה.

מנדי זלצמן: צריך לקחת בחשבון שגם בתוך שנה וחצי-שנתיים יהיה פה - - - יווני.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': כן, זה נכון.

מנדי זלצמן: אז נכבדיי חברי הכנסת, עיתונאים יקרים, תודה על הזמן שהקדשתם, תודה שאפשרתם לנו פתחון פה.

מנדי זלצמן: תודה על הסבלנות, סליחה על החום, הוא לא באחריותנו.

מנדי זלצמן: תודה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו יוצאים וממשיכים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני צריכה להתראיין לערוץ הכנסת.

קריאה: חברת הכנסת מיקי חיימוביץ', אפשר לסכם לנו את הסיור היום?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': עוד לא גמרנו, איך אני אסכם?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הסיור הזה וסיורים אחרים שאנחנו עושים בוועדת הפנים מאפשרים לנו לראות את הדברים מקרוב, בשטח, ואני חושבת שאחרי מה שקרה בביירות היה לנו מאוד חשוב להקדים את בואנו לכאן כדי לראות את הדברים מקרוב.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני חושבת שבכל מה שקשור לנמל, לטיפול באיזו-טנקים אני חושבת שיכולנו טיפה להירגע, אבל הבעיה כאן היא הרבה יותר גדולה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': צריך להבין, הבעיה של מפרץ חיפה זה לא רק מה שקורה בנמל, ולשם אנחנו נוסעים עכשיו לראות את ההמשך, אנחנו צריכים לראות את המקומות שבהם שומרים את החומרים המסוכנים בצוברים, יש פה תעשייה פטרוכימית עצומה בלב אוכלוסייה ואנחנו באמת צריכים לראות שעושים את הכול.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': היו לא מעט דוחות בעבר שהראו על כך שיש כשלים ויש בעיות ברגולציה על שמירה על חומרים מסוכנים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני חושבת שיש לנו עוד הרבה מאוד עבודה והיכולת שלנו לפקח בוועדה היא חלק מהתפקידים החשובים ביותר שלנו.

קריאה: האם את רואה עדיין את הנמל כפצצה מתקתקת, כמו שאמרת קודם?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני חושבת שכל מפרץ חיפה הוא פצצה מתקתקת, לא רק הנמל.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': יש כאן תעשייה של אין ספור מפעלים פטרוכימיים שיש בתוכם חומרים דליקים, נפיצים, וזה קרוב מאוד לאוכלוסייה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו צריכים לזכור את זה תמיד.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני חושבת שבגלל זה אנחנו יותר מתמיד צריכים לדאוג, במיוחד לנוכח התמונות שראינו מביירות.

קריאה: חברת הכנסת חיימוביץ', את עיריית חיפה לא שמענו ולא שמענו אתכם שואלים אותם פה שאלות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו עוד לא הגענו לשלב של השאלות, בגלל זה עוד לא שמעת, אבל אני חושבת שזה שראשת עיריית חיפה לא נמצאת פה בעיניי זה חבל מאוד.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני חושבת שהיא הייתה צריכה להיות פה.

קריאה: חברת הכנסת חיימוביץ', אנחנו רואים שיש פצצה גם מתקרבת בתוך הממשלה, איפה אנחנו עומדים עכשיו?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני מאוד מקווה שאנחנו נצליח לשמור על הממשלה הזאת.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אין ספק שהרעיון של בחירות עכשיו הוא רעיון מטורף, לא הייתי אומרת את זה בדרך אחרת, אנחנו נמצאים במשבר כלכלי, חברתי, בריאותי, מדינת ישראל לא יכולה ללכת עכשיו לעוד בחירות ולכן אני חושבת שכולם צריכים להתעשת וראש הממשלה צריך לעמוד בהסכמים שהוא חתם עליהם, כמו שהוא אמר, בלי טריקים ובלי שטיקים, ולשבת ולתפעל ממשלת אחדות אמיתית שתצעיד את המדינה הזאת קדימה.

קריאה: את רואה שזה מתקיים?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני מאוד מודאגת, אני חייבת להודות שלנוכח הפעולות שאני רואה את ראש הממשלה עושה ופועל אני בהחלט מודאגת.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני חושבת שכל אזרחי מדינת ישראל צריכים להיות מודאגים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': (בסיור במפעל דשנים)

ירון חנן: שמי ירון חנן, לשעבר חבר מועצת העיר חיפה, היום אני מוביל כבר כמה שנים את צוות המומחים למניעת אסונות במפרץ חיפה.

ירון חנן: אנחנו עוברים עכשיו ליד חיפה כימיקלים הישן שנסגר.

ירון חנן: כל הייצור עבר לדרום, למרות זאת רוב האמוניה מגיעה היום לנמל חיפה.

ירון חנן: בכל מקרה היינו צריכים לראות גם את מפעל כאו"ל, שם יש מכל אתילן, מכל של 2,500 טון, מאוד מסוכן, זה היום האיום מספר אחת, לדעתי, שנשאר אחרי מכל האמוניה.

ירון חנן: אנחנו מתקרבים תיכף למפעל דשנים.

ירון חנן: כאן בשטח שאתם רואים יש תוכנית כמעט מאושרת לגמרי להקים את קרקעות הצפון, שזה בעצם להעתיק את כל מכלי הדלק ממפרץ חיפה לפה.

ירון חנן: התוכנית הזו מתייתרת ברגע שמפנים את מתחם בזן, לא צריך אותה ולא צריך את המכלים האלה.

ירון חנן: אנחנו מקווים מאוד שזה מה שיקרה.

ירון חנן: כרגע ממה שאתם מבינים חלק מהדלקים שמיוצרים היום במתחם בזן מיוצאים לחו"ל, בעיקר לטורקיה, זה סולר דל גופרית, סוגים כאלה של דלקים.

ירון חנן: 40% מיוצא, הם רוצים לשאוף ל-60%, הם רוצים להרחיב את מתקן בזן ואנחנו מקווים מאוד שהרוח עכשיו מתהפכת בממשלה וזה לא יקרה.

ירון חנן: מה שאנחנו נדבר אולי בוועדה זה על סקר הסיכונים שהוצג לכם על חומרים מסוכנים שהוא עסק רק בתרחיש אחד, תרחיש של כשל תפעולי, הוא לא עסק בתרחישים של מלחמה והוא לא עסק בתרחישים של אסונות טבע, שהם מחמירים מאוד מאוד את הסיכון במפרץ.

ירון חנן: אבל גם במה שנכתב בסקר הסיכונים, הם טוענים שהסיכונים הם קבילים, אתם יכולים להתרשם במו עיניכם, בריכוז של 1,500 חומרים מסוכנים במפרץ ב-60 מפעלים וב-100 אתרים שונים, פלוס צנרת, פלוס דברים שלא נבדקו שם בסקר, אנחנו מגיעים למשהו קטסטרופלי, לכן אין ברירה אלא להתייחס לסקר הזה כסקר שאני חושב שהוא די מוטה.

ירון חנן: זאת הטענה שלנו כמומחים, אני מייצג צוות של מומחים בלתי תלויים.

ירון חנן: כולם בעלי שם וכולם חזקים מאוד בתחום הזה.

ירון חנן: המפעל הזה הוא מפעל של כיל, כימיקלים לישראל, הוא מייצר דשנים, יש לו עדיין מכל אמוניה משלו, של כמה מאות טונות.

ירון חנן: זה הצרכן הגדול של אמוניה בצפון שעוד נותר.

רון: ברוכים הבאים לדשנים.

רון: אני מבין שאתם הגעתם לכאן בעקבות האירוע שהתרחש בביירות ואתם רוצים כרגע זרקור לגבי אמוניה ניטראט.

רון: הכנו לכם מצגת קצרה על אמוניה ניטראט, אנחנו נראה לכם גם את החומר, אנחנו כמובן גם נראה לכם באיזו קלות אנחנו ממיסים את החומר הזה ולמעשה - - - קצת רקע על דשנים.

רון: דשנים נוסדה בשנת 46'.

רון: זה מפעל מאוד מאוד ותיק, הוא הוקם במטרה לשרת ולתמוך בחקלאות בישראל.

רון: החזון שלנו זה להיות הבחירה המועדפת ולסייע לכוחותינו, עובדינו, לקהילה, תוך הקפדה על בטיחות, איכות וקיימות.

רון: החברה מייצרת ומשווקת דשנים לכל הארץ, מדן ועד אילת.

רון: החברה מונה 210 עובדים.

רון: כ-55% מהדשנים הנוזליים שמיוצרים בארץ יוצאים מכאן, מהאתר הזה כאשר אנחנו למעשה בחלק מהשווקים מונופול.

רון: דשנים, בגדול, אם את שואלת חקלאים זה מותג, זה כמו שאת תגידי תנובה, אוסם, בחקלאות זה דשנים.

רון: אנחנו משרתים בצורה ישירה, כלומר דשנים יוצאים מכאן ל-5,500 לקוחות, כלומר אנחנו פוקדים בשדה את הלקוח, אנחנו פוגשים אותו ב-50,000 נקודות פריקה שונות ואנחנו מחויבים לספק דשן תוך 48 שעות.

רון: כמו שאמרתי, אנחנו מובילים בשוק, אנחנו מייצרים מגוון רחב מאוד של מוצרים ללקוחות כאשר יש לנו גם סדרה של דשנים אורגניים.

רון: אנחנו מסוגלים גם להצניע את הדשן אצל הלקוח.

רון: כלומר אם לחקלאי אין ציוד והוא מעוניין שאנחנו נצניע את החומר אנחנו ניתן לו את השירות הזה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': ממה אתם עושים את הדשנים האורגניים?

קריאה: בעיקרון אנחנו רוכשים תערובת אורגנית ואנחנו מערבבים אותה יחד עם אשלג שהוא אשלג שמוגדר כאורגני ואנחנו מייצרים מזה דשן אורגני.

קריאה: אגב, צריך להבין, אנחנו ספקית דשנים בעולם, אז בארץ שיטת הדישון היא הדשיה וזה דשן נוזלי, אבל יש בחו"ל מקומות שבהם החקלאות קצת אחרת, זה תלוי הרבה גם בסוג - - -

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני מצטערת, לא התכוונתי להסיט את זה.

קריאה: לא, כי יש לנו גם דשנים מוצקים אורגניים.

קריאה: כמה יחס יצוא לחו"ל או בארץ?

רון: דשנים נוזליים אנחנו לא מייצאים כלל.

רון: דשנים מוצקים אנחנו מייצאים בערך 25,000 טון דשן מוצק.

קריאה: דשן נוזלי לא מיובא, אתה חייב לייצר מקומי.

רון: דשן נוזלי, רובו מים, כן.

רון: כעיקרון, דשן, אנחנו מספקים אותו כפונקציה של בדיקות קרקע, עלים ואיכות המים.

רון: כלומר אם קרקע לא נשטפה, כלומר היה נניח שנה שהיא שחונה והקרקע רוויה בנוטריינטים אנחנו לא נדשן אותה.

רון: אנחנו לא נמליץ לדשן אותה או שנדשן אותה כפונקציה של המרכיבים שנמצאים בקרקע על מנת לא להרעיב את הקרקע.

רון: לצורך זה יש לנו 13 אגרונומים, הם מכירים את הגידולים, מכירים את החקלאים, מכירים את המים, מכירים את הקרקע ובהתאם, שוב, לבדיקות קרקע הם ממליצים על תוכנית דישון.

רון: כעיקרון מה זה דשן.

רון: דשן מורכב, בגדול, משלושה נוטריינטים, חנקן, שזה המרכיב העיקרי.

רון: חנקן כמעט תמיד יהיה חסר בקרקע.

רון: זרחן, שהוא קצת מינורי ואשלג, שהוא חסר.

רון: זרחן ואשלג מגיע מהקבוצה, כלומר אנחנו שייכים לכימיקלים לישראל, אז זרחן יגיע ממישור רותם, יש לנו מפעל ענק שם שמייצר חומצה זרחתית מסלע פוספט, ואשלג כמובן מים המלח.

רון: לגבי חנקן, בעבר אנחנו ייצרנו כאן חנקן, משנות ה-90 הפסקנו לייצר חנקן ולמעשה אנחנו מייבאים אותו, אם בתור מוצק ואם בתור נוזל.

רון: כמו שאמרתי, המרכיב העיקרי שהצמח זקוק לו זה חנקן.

רון: כאמור החברה מייצרת ערב רב של נוסחאות, אנחנו מסוגלים לתת 1,000 סוגים שונים של נוסחאות שהשוני ביניהם זה הרכב של ה-NPK, חנקן זרחן ואשלג, וכמובן מיקרו אלמנטים שאנחנו מוסיפים.

רון: למשל כתוצאה מזה שכרגע חסר מגנזיום במי ההשקיה אנחנו נדרשים להוסיף מגנזיום למשל.

קריאה: אבל חשוב לציין, השירות האגרונומי שלנו, כולל המעבדה שיש ממול, מאפשרים לנו לעבוד עם החקלאי, לקחת בדיקות קרקע, בדיקות עלים, ולעשות לו התאמה ספציפית של הדשן כדי שלא יהיה גם יותר ממה שצריך, אלא באמת שיהיה מותאם לנוטריינטים שהוא צריך.

רון: נעבור לחקלאות.

רון: קודם כל דשנים מייבאת אמון חנקתי לחקלאות.

רון: המספר או"ם שלו הוא 2067, בשונה מהגרייד שכנראה לכאורה התפוצץ בלבנון, שהוא מסוג 1942.

שלמה כץ: תסביר את ההבדל.

רון: אני מיד אסביר.

רון: הגרייד הזה של 2067 הוא מיועד אך ורק לחקלאות, הוא מצופה בחומרים שעוטפים את הגרגיר ומייצבים אותו.

רון: יש שם מגנזיום אוקסיד ויש שם קלתין שפשוט עוטפים את הגרגיר ומרגע זה הוא הופך להיות לא פציץ.

רון: לחקלאות כמובן שהוא מפוקח, כל כניסה של אמון חנקתי מפוקחת, יש הנחיות ברורות של המשרד להגנת הסביבה, יש הנחיות ברורות של פיקוד העורף.

רון: כשאנחנו התחלנו לייבא אמון חנקתי עברנו כאן סדרה של אישורים, גם של המשרד להגנת הסביבה וגם של פיקוד העורף עד שהתירו לנו לקבל ואני תיכף אסביר באיזה מתכונת אנחנו מקבלים כאן אמון חנקתי מוצק.

רון: אנחנו מקבלים אותו במשורה, בדשנים.

רון: אז כמו שאמרתי, סוג האמון חנקתי הזה שונה מהסוג המשמש לייצור חומר נפץ, הוא מוגדר כגרייד, אמוניה ניטראט best fertilizer.

רון: בגדול אנחנו מייצרים תמיסת אמון חנקתי נוזלית.

רון: ברגע שהיא נוזלית מתחת ל-80% היא לא מסוכנת, זו תמיסה מימית שלא מסוכנת.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': היא לא מסוכנת גם אם נושמים אותה וגם היא לא נדלקת?

רון: היא לא פציצה, היא לא דליקה.

רון: ברגע שהיא מופיעה מתחת ל-80%, כשאנחנו בכלל מוהלים אותה ל-60%, היא דשן.

קריאה: זה מים.

רון: התמיסה היא מימית.

רון: תיכף אני אראה לכם.

קריאה: זה הופך להיות תמלחת, אין לה מספר או"ם יותר.

רון: זה לא חומר מסוכן.

רון: ברגע שהוא תמיסה מימית הוא - - -

שלמה כץ: למעשה ניתן להם בהיתר הרעלים ארבע שעות לעבור ממצב מוצק למצב נוזלי.

רון: כן.

רון: דשנים מביאה סדר גודל, שוב, אנחנו לא מכירים את כל השוק החקלאי, אבל אנחנו מעריכים כי אנחנו יודעים כמה חומר נמכר בארץ, פחות או יותר, כ-15% מהאמון החנקתי המוצק שמיובא לארץ לצורך חקלאות, בערך אנחנו כ-15% מהשוק הזה.

קריאה: גם בשוק החקלאי אנחנו קטנים באמון חנקתי, כי אנחנו מייצרים בדרך כלל את האמון החנקתי ישר במופע הנוזלי שלו.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': איפה יש בארץ עוד מצבורים של האמון החנקתי הזה?

קריאה: יש עוד שני יצרני דשנים בארץ, יש את דשן גת ודשן צפון, דשן גת ליד קרית גת ודשן צפון הוא ליד בית שאן.

קריאה: הם מייבאים כמויות יותר גדולות של אמון חנקתי מוצק כי אין להם את התהליך של לייצר את האמון החנקתי ישר לנוזל.

רון: הם לא יכולים לייצר אמון חנקתי נוזלי מלכתחילה.

רון: בגדול אנחנו מקבלים מכולה של אמון חנקתי שמגיעה לאתר, כל פעם מותר לנו להיות כאן עם מכולה אחת ותוך ארבע שעות אנחנו אמורים להמיס אותה.

רון: זו מתכונת העבודה.

רון: ההמסה היא פשוטה, לוקחים את החומר, מכניסים אותו לכלי שמכיל מים חמים וההמסה היא מיידית.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זאת אומרת יש איזה מכל עצום שהכול - - -

רון: לא עצום.

רון: מנה כזאת אנחנו עושים בשעה.

רון: בגדול מכניסים מים חמים, מורידים עשרה טון של אמון חנקתי, ממיסים, שולחים את זה למכל.

רון: מהרגע שהוא מומס החומר לא מסוכן.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אדים אין?

רון: אין.

רון: נהפוך הוא, זה ריאקציה שדורשת חום.

רון: הריאקציה עצמה היא צורכת חום, היא לא מייצרת חום.

קריאה: ואף פעם לא עלה על ארבע שעות להחזיק את החומר?

רון: לא.

רון: ההמסה מתבצעת במה שיש לנו, מגיעה מכולה, יש בה 20 שקי ענק, אנחנו פורקים אותם, לוקחים חצי מנה, פורקים אותו למכל המסה, ממיסים, שולחים למכל אחסון וחוזרים על התהליך שוב.

רון: לסיכום, ביחס לשוק האמון החנקתי המוצק אנחנו שחקן קטן ביותר, אנחנו משתמשים בגרייד חקלאי, שוב, אנחנו משתמשים ב-2064 ולבא ב-1942, שהוא אותו חומר, אבל יש עליו חומר שמייצב אותו.

רון: כמובן שאנחנו משתמשים בו בהתאם לכל ההנחיות של פיקוד העורף, המשרד להגנת הסביבה ומשרד העבודה וכמובן ה- MSDS שזה למעשה הגדרה של איך להשתמש בחומר ואזהרות ממנו, ולבסוף מה שהכי חשוב, בדשנים אין אחסון של אמון חנקתי מוצק כי כל קונטיינר שמגיע במקרה הכי גרוע תוך ארבע שנות יומס.

רון: ברשותכם, אני אעשה לכם איזה הצגה קטנה.

רון: זה החומר, זה אמון חנקתי מוצק, חקלאי, אין לי בעיה לגעת בו.

רון: זה גרגירים.

קריאה: את יכולה לגעת, אין בעיה.

קריאה: זה מלח.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': במה זה שונה מהחומר שהיה בביירות?

רון: עליו יש ציפוי שמייצב אותו.

קרן ברק: על החומר פה?

קרן ברק: לעומת בביירות שלא היה?

קריאה: האמת היא שאף אחד לא יודע באמת היה בביירות.

קריאה: יכול להיות שהיה גם חומר כזה.

רון: אני אגיד כמה דברים.

רון: החומר שם שכב - - -

קרן ברק: אין שם תנאים מחמירים של המשרד לאיכות הסביבה כמו שיש פה.

קרן ברק: זה לא דומה בכלל.

שלמה כץ: שם היה 2,700 טון, פה יש 20 טון שישר הופכים אותם לנוזל.

קרן ברק: נכון, יש חוקים, חוקי בטיחות.

קריאה: וגם לא כל הזמן, אנחנו רוב הזמן לא מייבאים.

קריאה: אמרת שזה לא דליק, נכון?

רון: לא.

רון: החומר הזה מומס בקלות.

רון: אני אגיד רק כמה דברים לגבי מה שקרה בלבנון.

רון: שוב, ממה שאנחנו רואים.

רון: א', החומר שכב שם כשבע שנים והפך להיות בלוקים.

קרן ברק: ופה זה לא יכול להיות יותר מכמה?

רון: כלום, ארבע שעות.

רון: החומר הוא נוטה להתגיישות, ברגע שהוא מתגייש שק הופך להיות בלוק.

רון: אפילו אם תבואי עם פטיש ואזמל את לא תוכלי לפצח אותו.

רון: הוא היה מלא שמה, שוב, ראיתי תמונה, אני לא יודע כמה זה אותנטי, החומר הזה היה מלא בלשלשת של יונים שחומר אורגני לא מוסיף לו, וכנראה, אני אומר שוב, מהתמונות שראיתי, היה שם כנראה פיצוץ לפניו שפשוט יצר גל הלם שהניע את התהליך הזה.

רון: החומר הזה, אם תנסי לשרוף אותו, לא קורה לו כלום.

רון: אתם שמים לב, לא נשאר כאן שום משקע ועכשיו זה דשן לכל דבר והוא לא חומר מסוכן.

רון: אני אומר שוב, לוקח לנו מנה להכין כשעה.

רון: כלומר לפרוק עשרה טון לכלי, בדרך כלל אנחנו משתמשים גם במים חמים, זה מקל עוד יותר וזהו.

רון: בזה נגמר העניין.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': וזה לא דליק, החומר הזה.

רון: לא.

רון: כשאנחנו ממיסים את זה וממיסים את זה בריכוז חנקן של 21%, כלומר זה ריכוז די גבוה של חנקן לצמח, צריך לדלל אותו יותר.

רון: אני אומר שוב, חשוב לדעת, כמו כל חומר אחר בתעשייה שלנו, מי שמכבד את החומר ויודע להתנהל איתו, פועל בהתאם להנחיות, לא אמור להיות שום עניין.

רון: כלומר צריך לדעת לטפל בחומר כזה, בטח לא להזניח אותו כל כך הרבה שנים במקום לא מפוקח, לא יודע איזה תהליכים עשו גם מחוץ למצבור הזה ומה הניע אותו.

רון: אתם רואים שהחומר, אם יודעים לכבד אותו ולהתנהג בהתאם לנהלים לא קורה כלום.

רם בן ברק: אבל אם אתה תזרוק רימון לתוך מכל של חומר כזה יתפוצץ החומר.

רון: לזה כלום.

רם בן ברק: לא לזה, לגבישי, למוצק.

רון: שוב, להגיד לך בוודאות אני לא אגיד לך בוודאות, כי ודאי שלא ניסיתי, אני מניח שלא.

רם בן ברק: בלבנון זה התפוצץ.

רון: זה התפוצץ כי משהו יזם אותו.

רון: אבל כאן - - -

מיכל (מיקי) חיימוביץ': גם פה יכול משהו ליזום.

קריאה: לא, אבל זה היה אמון חנקתי אחר, אמון חנקתי של גרייד לייצור חומר נפץ.

רון: א', זה גרייד אחר, ב', לא לשכוח, יש כאן מעגלי אבטחה, אנחנו עומדים להיכנס לתפעול ואתם תראו, יש כאן שני מעגלי אבטחה.

רון: גם כשאתה עובר את מעגל האבטחה הזה יש מעגל אבטחה נוסף בכניסה לתפעול.

רון: לא כל, סליחה על הביטוי, זב חוטם יכול להיכנס לתפעול.

רון: אנשים נבדקים, כל מי שנכנס, אם הוא אורח הוא נכנס עם תג מיוחד, כל מי שלא אורח עובר כאן בדיקה, בדיקת כספת לבדיקת הרקע שלו והחומר שמגיע מיד מומס.

רון: כלומר כל 20 טון שמגיעים לאתר תוך, אמיתי תוך שעתיים נעלם.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אבל אני מבינה שבסקר הסיכונים שעשה המשרד להגנת הסביבה זה כן היה אחד מחמשת מוקדי הסיכון שסימנתם.

שלמה כץ: כן, אבל לא בגלל האמוניה ניטראט.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אז בגלל מה?

שלמה כץ: בגלל כלור שנמצא פה.

שלמה כץ: יש פה משאית של 15 טון כלור שהיא למעשה הכמות הגדולה ביותר - - -

מיכל (מיקי) חיימוביץ': טוב, אנחנו באנו לפה על חומרים מסוכנים, לא רק על זה.

שלמה כץ: בסדר, אני אומר, בשביל זה אני אומר.

שלמה כץ: שאלת מה, אז אני אומר, זה הנושא.

שלמה כץ: אתם תראו פה גם אמוניה, אמוניה גזית, יש פה 400 טון אמוניה גזית, שזה יותר משמעותי מהאמוניה ניטראט.

רון: ממש לא.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אז אתה רוצה לדבר גם על כלור ועל האמוניה?

שלמה כץ: אבל הכלור והאמוניה, כמו שאמרתי, בריכוזים קטנים מאוד הגזים האלה עומדים ולכן כשמסתכלים על המפעל הזה אמוניה ניטראט הוא לא החומר הבעייתי, הכלור הוא החומר הבעייתי.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני מבינה, אז בוא נדבר על כלור.

קריאה: קודם כל אולי נתחיל במה מייצרים.

קריאה: אז כלור באמת מוחזק פה במקסימום 15 טון.

קריאה: הכלור משמש לייצור היפוכלוריט שהוא בעצם אקונומיקה, ובאמת בתקופה האחרונה עם הקורונה היה לחץ מאוד גדול, כי דבר ראשון סגרו את היבוא של היפוכלוריט וסיפקנו פה את הצרכים המקומיים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': כן, לגמרי אקונומיקה חזרה ובגדול.

קריאה: כן, וגם חיטוי של בריכות שחייה.

קריאה: והאמוניה בעצם הוא מה שמאפשר לנו לייצר את האמון החנקתי הנוזלי ישירות, שלא דרך יבוא של אמון חנקתי מוצק וממנו להמשיך לדשנים.

קריאה: אנחנו גם המפעל היחיד שממנו אפשר באמת להוציא המון לצרכים אחרים בארץ.

קריאה: למשל לבתי הקירור למזון צריך אמוניה, לתעשייה, יש מניעת פליטות, להעביר, יש תהליכים שצורכים את האמוניה.

קריאה: אנחנו בעצם המקום היחיד שמאפשר פריקה למכליות והוצאה של אמוניה לשימושים נוספים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': האמוניה מאיפה מגיע לכאן?

שלמה כץ: על איזו-טנקים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אוקיי, ואז כמה זמן האמוניה נשאר כאן לפני שהוא מפורק ונוסע מפה?

קריאה: לא, בעיקרון האחסון המקסימלי של אמוניה זה 450 טון, כמו שנאמר, ואנחנו נראה לכם את המכל.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': שזה יחסית למה שהיה במכל הגדול?

שלמה כץ: 12,000 טון.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זאת אומרת המקסימלי זה 450?

קריאה: 450 טון במכל ייעודי, בבונקר.

שלמה כץ: זה מה שתראו עכשיו.

אליהו ברוכי: כמה זמן זה נמצא פה?

קריאה: אגב, בגלל זה אנחנו גם מומחי סייבר, כל ההנחיות הביטחוניות.

רון: זה נמצא כפונקציה של הצריכה.

רון: אני אגיד עוד כמה דברים לגבי אמוניה.

רון: לאמוניה יש יחסי תקשורת גרועים.

רון: אני אגיד גם למה.

רון: בואו נבדוק, בוא נגיד ב-100 השנים האחרונות כמה אירועי אמון חנקתי היו וכמה הרוגים היו בגינם וכמה היו בגין האמוניה.

רון: אתה תתפלא לראות שבאמוניה לא תמצא אפילו 20 הרוגים ובאירועי אמון חנקתי, אם נסתכל על העשור האחרון, היו קרוב ל-1,000 הרוגים.

קריאה: בלי ביירות.

קריאה: יותר מזה, השכן שלך מצד שמאל זרק כלור על האזרחים שלו והרג אלפי אלפי אזרחים תמימים בכלור.

רון: הייתה כאן הרצאה של פרופ' מהטכניון בעקבות כל מה שהיה לגבי סגירת מכל האמוניה, אמוניה, אם יודעים לעבוד איתה ושומרים על הכללים ועובדים בהתאם לכללים זה חומר שבעולם סדר גודל של 34 מיליון טון בשנה אוחזים ומשתמשים בו בעולם כאשר בארץ אנחנו אפילו לא פרומיל, אנחנו משתמשים בסדר גודל של 80,000 טון, 100,000 טון, זה בטל בשישים ובואו נראה כמה אירועים היו בעולם.

רון: הייתה רכבת שירדה מהפסים והיה שם – דרך אגב, בדרך כלל מי שייפגע זה מי שצמוד למתקן, כי האמוניה קלה מהאוויר, היא עולה לאוויר ומתפזרת ומתנדפת.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני חושבת שאולי כדאי שאנחנו ננצל את ההזדמנות שאנחנו יושבים פה ובחדר השני יש לנו שם את ליהי ויש שם את ירון חנן ואני אשמח אם אנחנו נקצה את הרבע השעה הקרובה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תציגו את עצמכם ונעשה דיון בעקבות הדוח של סקר הסיכונים של המשרד להגנת הסביבה כדי להבין קצת יותר.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': ירון, נתחיל איתך, חמש דקות, תגיד לנו מה מטריד אותך יותר מהכול.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תציג את עצמך.

ירון חנן: אוקיי, שלום.

ירון חנן: אני מרכז את צוות המומחים למניעת אסונות במפרץ חיפה, בעבר הייתי חבר מועצת העיר בחיפה, אני כאן על תקן מומחה לניהול סיכונים.

ירון חנן: הצוות שלנו כתב חוות דעת עוד בתקופת המאבק על מכל האמוניה, הם מומחים בלתי תלויים, אחד מהצוות סמנכ"ל בזן לשעבר, ד"ר יצחקי ז"ל, יש לנו את אלי חסדאי שעבד בתור מנכ"ל של חברה ידועה והנדסת כימיה, פרופ' עמוס נוטע ועוד ועוד אנשים שכולם ידועים והם בלתי תלויים, מומחים מהטכניון ומומחים מהתעשייה.

ירון חנן: אי אפשר לסתור את חוות הדעת שלהם בקלות משום שהם באמת באים מדם ליבם ומדברים כמתנדבים.

ירון חנן: הצוות שלנו, אחרי שנגמרה פרשת האמוניה, שאני לא אכנס אליה כאן, ואנחנו שמחים שהיא נגמרה משום שמכל האמוניה לא עמד בשום תקן ולא עבר שום ביקורת למרות המלצות היצרן ומראש התברר שהוא גם לא תוכן לריקון, מה שהתברר כתהליך מאוד מאוד קשה כשרוקנו את המכל.

ירון חנן: אבל נפטרנו מהבעיה הזאת ואנחנו לא רוצים לראות אותה יותר.

ירון חנן: אף פעם לא דיברנו על מכל האמוניה של דשנים כי הוא קצת יותר מרוחק מאוכלוסייה, אבל גם 400 טון אמוניה אם חלילה זה יפרוץ לאוויר זה לא דבר סימפטי ולא הייתי רוצה לראות תהליך כזה שקורה פה.

ירון חנן: לגבי סקר הסיכונים.

ירון חנן: סקר הסיכונים שעשה המשרד להגנת הסביבה, שפורסם ביולי 2019, זה סקר סיכונים שפורסם באיחור לאחר לחצים מאוד רבים שהופעלו עליהם גם מצד מבקר המדינה והוא בסופו של דבר נערך רק על תרחיש אחד, על תרחיש של כשל תפעולי ולא על התרחישים המפחידים יותר שזה מלחמה ואסונות טבע.

ירון חנן: מפרץ חיפה נמצא, כידוע, קרוב מאוד לגבול לבנון והוא מאוים, ראינו את זה במלחמת לבנון השנייה ושלא נדע מה יהיה פה במלחמה הבאה, אין מה להשוות למלחמה שחלפה.

ירון חנן: לכן צריך להתייחס גם לתרחישים האלה של מלחמה.

ירון חנן: המפרץ נמצא על שבר יגור, שבר גיאולוגי ידוע, והוא גם חשוף לסכנות צונמי מכיוון הים ברעידות אדמה שיתרחשו בים התיכון.

ירון חנן: היו כבר כמה אירועי צונמי, גם השנה היה אירוע צונמי, דרך אגב, למזלנו עוד לא הגיעו לממדים שאנחנו פוחדים מהם, אבל זה יכול להיות כל רגע.

ירון חנן: על זה לא נעשה סקר סיכונים.

ירון חנן: סקר הסיכונים שכן נעשה הוא נעשה על כשל תפעולי והתברר, המסקנות של עורכי הסקר שבמפרץ חיפה, אחרי כל מה שראיתם וכל מה שראיתם זה פסיק לעומת מה שיש במפרץ, גם עורכי הסקר קובעים שיש פה 1,500 חומרים מסוכנים, 60 מפעלים שמחזיקים חומרים מסוכנים ב-100 מתקנים שנקראים מרכזי סיכון בסקר, שנמצאים פה במפרץ.

ירון חנן: אתם יכולים לתאר לעצמכם שאנחנו נמצאים פה על חבית חומר נפץ ענקית ובכל זאת הם קבעו שהסיכון הוא קביל.

ירון חנן: הם קבעו את זה על סמך פרמטר אחד ויחיד, הסתברות.

ירון חנן: כלומר אם אני עכשיו אכניס את הפרמטר של הסתברות אז אם ב-200-100 או אפילו ב-1,000 השנים האחרונות לא הייתה רעידת אדמה אז תיאורטית אני יכול לומר שההסתברות היא אפס.

ירון חנן: אבל לא שמעתי שבמדינות אחרות לא נערכים למצבים של רעידות אדמה וצונמי, אין סיבה שישראל לא תתכונן גם כן.

ירון חנן: אותו דבר לגבי כשלים תפעוליים.

ירון חנן: זה שלא התרחש, כפי שאמר מי אמר, המנכ"ל, אירוע עם אמוניה, זה לא אומר שלא יכול להתרחש, בעיקר אם היא לא מטופלת כמו שצריך.

ירון חנן: אני לא מדבר על דשנים עכשיו, אני מדבר באופן כללי.

ירון חנן: כנ"ל לגבי מתקנים – אתם ביקרתם היום בנמל, אנחנו מדברים היום על תרחישי מלחמה, בתרחיש מלחמה בנמל חיפה אף אחד לא יבוא לפנות את האיזו-טנקים ותשכחו מזה, גם אם זה עבד בתרגילים זה לא יעבוד במציאות, אף אחד לא יפנה, פיקוד העורף לא בנוי לזה, הוא לא יכול לפנות שום דבר מהנמל תחת אש ותחת רקטות.

ירון חנן: התרחיש הזה קיים ויכול להתבצע.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': ירון, יש משהו שאתה רוצה לשאול את נציגי פיקוד העורף שנמצאים פה

ירון חנן: טוב, אנחנו מכירים אותם, היינו בכמה מהלכים היינו בקשר עם פיקוד העורף וגם עם המל"ל וגם עם ועדת חוץ וביטחון, נפגשנו כמה פעמים, אבל אנחנו חושבים שהיום, אני לא יודע אם הם יודו בכך, אבל היום אני בטוח שהם שמחים שהצלחנו במאבק לפנות את מפעל האמוניה.

ירון חנן: אז כולם, שורה אחת של כל גורמי הממשלה, עמדו מולנו ותמכו לא רק במכל האמוניה, אלא גם בדבר הרבה יותר גרוע, באונייה שהיא בלתי ממוגנת לחלוטין שהייתה אמורה לעמוד במפרץ חיפה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': טוב, ירון, אבל תודה לאל אנחנו עברנו את זה, בואו ננסה לראות קדימה, בראייה קדימה, מה הדבר שכרגע הכי מטריד אתכם?

ירון חנן: אני מקווה שפיקוד העורף וכל יתר הגורמים, חסר לי כאן הגורם של כיבוי אש, משום שהם עברו כאן שורה של תרחישים אמיתיים, כלומר אירועי אמת של שריפות שהתרחשו במתחם בזן, גם במכל דלק וגם בגדיב ב-2014 והפצחן המימני ותאונות שהיו כאן עם הרוגים.

ירון חנן: כל הדברים האלה מוכיחים שכשל תפעולי זה לא משהו תיאורטי, זה קרה, זה קרה פה במפרץ חיפה והכול הסתיים בנס.

ירון חנן: לא אני אומר את זה, הרשות לכבאות אומרת את זה, שהכול הסתיים בנס, בזכות הקרבה של כבאים.

ירון חנן: לכן זה לא יכול להימשך כך שאנחנו נשב פה ונחשוב שאם כותבים דוחות ועושים תרגילים אז הכול יהיה בסדר גם במציאות.

רון: ירון, אני אגיד לך כמה דברים ואני לא הולך להתנצח איתך.

רון: א', המכל הזה, בעקבות הנחיה של המשרד להגנת הסביבה, חוזק לרעידת אדמה, שהסבירות להתרחשותה הוא 1 ל-2,500 שנה.

רון: כך שזה טופל.

ירון חנן: איזה מכל?

רון: מכל האמוניה.

ירון חנן: איזה מכל?

ירון חנן: של מי?

רון: של ירושלים, של מי?

רון: שלנו.

רון: אני מדבר על דשנים כרגע.

ירון חנן: על דשנים אני לא מדבר.

רון: אז בסדר, אז אתה אומר רעידות אדמה טופל.

רון: אחרי זה, תשמע, מיטב המומחים בארץ עשו את הסקר המצרפי, אם אתה לא מחשיב אותם אז קטונתי.

רון: דבר שלישי, אירוע צונמי, נבדק, לא יכול להגיע לדשנים, הוא רחוק מדי.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הוא לא דיבר ספציפית על דשנים.

רון: אני מדבר על דשנים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אבל הוא דיבר על מפרץ חיפה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': משתמשים בפסיליטי שלכם לדבר על כל המפרץ.

רון: אני מגיב לגבי דשנים.

רון: ודבר אחרון, כשל תפעולי זה לא בא מסין, אנשים כאן מתורגלים, יש נוהלי עבודה, יש סקר סיכונים, יש כאן צוותי חירום, אנחנו לא חיים בוואקום.

רון: סליחה על הביטוי, אנחנו לא מדינת עולם שלישי, אנחנו נמדדים, כל אירוע מתוחקר, אנחנו מעבירים תחקירים למשרד על כל אירוע שקורה לנו, לומדים ממנו ומתקדמים.

רון: אנחנו לא חיים באיזה אטמוספרה שכל מה שנעשה כאן הוא לא מטופל, זה ממש לא.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': ליהי שחר ברמן.

ליהי שחר ברמן: כן, שלום.

ליהי שחר ברמן: אני עמיתה בתוכנית ממשק ברשות מקרקעי ישראל שמקדמת את התוכנית למפרץ חיפה לסגירה של חלק מהתעשייה, בדיוק החלק שעליו מדבר אותו סקר סיכונים שהזכרת כאן.

ליהי שחר ברמן: טובי המומחים עשו עבור המשרד להגנת הסביבה את הסקר הזה, ד"ר אלי שטרן חתום עליו, ואחד המוקדים שזוהו במסגרת הסקר כמוקד שמהווה סיכון בלתי קביל זה מתחם דשנים.

ליהי שחר ברמן: אז אני אשמח לשמוע איך אתם מתמודדים עם האתגר הזה גם מול תרחישים שלא נבחנו במסגרת הסקר, כמו איום ביטחוני, מתקפת טילים או אירוע טרור.

רון: לגבי הסקר המצרפי ומה שאנחנו עושים, אנחנו כאן עשינו סקרי סיכונים בנושא של – שנייה, אני אחזור, אתחיל מ-א'.

רון: אין כאן סיכון שמסכן רצפטור ציבורי וזה עלה בסקר המצרפי.

רון: אין שום רצפטור ציבורי שמסוכן בעקבות החומרים שאנחנו אוחזים.

רון: מעבר לזה אנחנו הגשנו יחד עם חברה בשם הזמט מערך שיקטין את הסיכון עוד יותר, של מערך הכלור.

רון: לצערי התכנון הזה תקוע בעיריית קרית אתא יותר מחצי שנה.

רון: אנחנו מתקשים מאוד לקדם את זה.

רון: שלמה כאן, מנהל המחוז, מאוד עוזר לנו בקטע הזה, אבל אנחנו נתקלים בחומות בצורות ואנחנו לא מצליחים להבין למה.

רון: תוכניות שאנחנו רוצים לקדם, להיטיב עם האוכלוסייה ולהקטין את הסיכון, אנחנו לא מצליחים לקדם אותם.

קריאה: בגלל היתר בנייה.

רון: מכיוון שאנחנו לא מקבלים היתרי בנייה.

רון: שוב, אנחנו רצים, מגיעים לעירייה, ישיבות על גבי ישיבות, לא מסוגלים לקדם את זה, לצערי.

רון: מעבר לזה אנחנו, למיטב הבנתי, שמונה מפעלים בארץ, הוכנסה להם להיתר הרעלים בקשה לבצע סקר סיכונים משולב, זה פיילוט שכרגע המשרד מתחיל להריץ אותו בעקבות סקר - - - ואנחנו נעשה את זה, וכל מה שנדרש אנחנו נעשה בשביל לשפר את המיגון.

רון: דשנים לאורך כל השנים, מאז שאנחנו נמצאים כאן, ברוך ה' מסוף שנות ה-40, פועלים בסימביוזה ובשיתוף פעולה עם כל הרגולטורים ומה שאנחנו נידרש אנחנו נעשה.

רון: אנחנו לא חוסכים בכסף, אנחנו יושבים בתוך קונצרן ששם על דגלו את איכות הסביבה, את הבטיחות של האנשים ואת הבטיחות של האנשים מסביב.

רון: אנחנו לא מקלים ראש ומה שנידרש אנחנו נעשה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': ליהי, במסגרת תוכנית מפרץ החדשנות גם מפעל דשנים אמור להיות מפונה מכאן?

שלמה כץ: בטח.

ליהי שחר ברמן: נכון.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': רק רציתי להבהיר את הסוגיה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אז בגלל זה אתם לא מקבלים אישורי בנייה.

קריאה: אני לא יודעת למה, אבל צריך לקחת בחשבון במידה שמפעל דשנים, אני לא יודעת מה זה יפונה מפה ולאן, אבל צריך להבין את המשמעות של המפעל הזה לחקלאות בארץ.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו לא נגד המפעל, אנחנו נגד כל התעשייה הפטרוכימית במפרץ חיפה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני לפחות נגד.

רון: אנחנו לא תעשייה פטרוכימית.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': בסדר, אבל אתם חלק ממפעל שהוא - - -

קריאה: אנחנו לא מחוברים בשום דרך שהיא לתעשייה פטרוכימית בארץ.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אתם לא חייבים להיות במפרץ חיפה, אתם יכולים להיות בכל מקום בארץ, נכון?

קריאה: זה לא בדיוק ככה, יש פה מתקנים - - -

שלמה כץ: לא, אבל אין שום יתרון לזה שהוא - - -

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אין שום יתרון לזה שזה פה?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זאת אומרת זה יכול לעבור?

שלמה כץ: להיפך, יש חסרונות.

רון: זה לא מדויק.

רון: הקרבה לנמל.

קריאה: בדיוק, אתה צריך צירי שינוע.

רון: הבאת חומרי גלם.

קריאה: אנחנו מספקים דשן נוזלי.

קריאה: דשן נוזלי זה לא דשן שאפשר לייבא, החקלאות בארץ מבוססת על הדשיה, בשביל דשן נוזלי אתה צריך להיות מחובר מצד אחד לנמלים, אתה צריך להיות מחובר לערוצי תחבורה כדי להביא את זה באמת לחקלאות בזמן, הם צריכים להשקות את זה.

סונדוס סאלח: מה מקור המים שמשתמשים בדשן הזה?

רון: יש לנו בארות משלנו שאנחנו שואבים מהן, בעיקר זה מי בארות שאנחנו שואבים מהאקוויפר.

ירון חנן: יש מפעל דשנים באזור בית שאן, דרך אגב.

סונדוס סאלח: אם אתם עוברים למים שעברו התפלה או מים - - -

רון: חלק מהתהליכים, למשל בייצור של אמון חנקתי אסור להשתמש במי מקורות כי יש בהם כלורידים גבוהים מאוד.

רון: יש חלק מהתהליכים שאנחנו משתמשים במים - - -

ישראל מרגלית: אני אנסה רגע לסדר.

ישראל מרגלית: שמי רלי, אני מפקד מחוז חיפה בפיקוד העורף ובימים אלה עוסק הרבה בקורונה.

ישראל מרגלית: איתי, רומן, שהוא באמת איש המקצוע, הוא ראש ענף חומ"ס, חומרים מסוכנים, אני האינסטנציה היותר פיקודית.

ישראל מרגלית: מה שאני רוצה, אני רוצה רגע לעשות הסדרה בין השגרה לבין חירום.

ישראל מרגלית: כל מה שקשור לאירוע שקורה בשגרה, פיקוד העורף זה יצור שלא קיים, הוא צריך להתגייס, ולכן יש את המגיבים הראשונים, שזה משטרת ישראל, כב"ה, מד"א, הם אלה שנותנים בסופו של דבר את הפתרונות לכל אירוע שיש ואם ננסה רגע אחד לתת את ההקבלה למה שהיה בלבנון גם פה בנמל, אז זה בסופו של דבר הגורמים האלה וחשוב היה שהם יהיו פה, או שתעשו את ההשלמה איתם או מה שצריך בשביל להבין מה הם יודעים לתת בהינתן ויש אירוע.

ישראל מרגלית: זה אחת.

ישראל מרגלית: אנחנו גוף, אחת, שמקבל את האחריות בחירום, שתיים, מנחה את המפעלים במה צריך לעשות בכדי להחזיק את החומרים שלהם.

ישראל מרגלית: אנחנו לא קובעים האם מותר לכם או אסור לכם להחזיק חומר, זה לא תפקידנו, אנחנו באים ואומרים, אוקיי, אל מול ההיתר שאתם עכשיו רוצים מה הם תנאי המיגון הנדרשים ואנחנו עושים על זה ביקורת, בקרה וכיוצא בזה ובתוך הדבר הזה כמובן גם תרגילים וכו'.

ישראל מרגלית: בהינתן שיש מצב חירום אנחנו כמובן מקבלים את האחריות.

ישראל מרגלית: גם פה אנחנו עושים את זה בשיתוף של השותפים הנוספים שלנו שזה כב"ה, מד"א ומשטרת ישראל.

ישראל מרגלית: ככלל, כשאנחנו בונים את ההנחיות שלנו אנחנו לוקחים את הפרמטרים המאוד מאוד מחמירים, זאת אומרת אנחנו לוקחים את כיוון הרוח הקיצוני ביותר והמשמעותי ביותר, את המצב שבו כל המחסנים לצורך העניין מלאים לחלוטין וכו' וכו', זאת אומרת אנחנו מאוד מאוד לא מקלים.

ישראל מרגלית: ובהינתן שמתחיל איזה שהוא אירוע חומ"ס, בין אם הוא מפגיעה של טיל או בין אם זה מאירוע אחר אז מגיעים ומתחילים לצמצם את מעגלי הסיכונים וזה תוך כדי כבר מה שנקרא ניהול הקרב.

ישראל מרגלית: אבל התקנים שאנחנו מנחים הם תקנים מאוד מאוד מחמירים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אוקיי.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': חברי הכנסת, תרגישו חופשי.

סונדוס סאלח: אני מקשיבה ולומדת.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': היו דברים שהשתנו, בשנים האחרונות, בעקבות ההנחיות שלכם?

ישראל מרגלית: בוודאי.

ישראל מרגלית: בוודאי שכן, יש הרבה מאוד דברים וזה כל הזמן משתנה וכל הזמן יש גם היתרים שמשתנים כתוצאה מבקשות של המפעלים וכיוצא בזה.

ישראל מרגלית: דרך אגב, שיתוף הפעולה שלנו עם המשרד להגנת הסביבה הוא מוחלט.

ישראל מרגלית: מפעל האמוניה כדוגמה, אני לא יודע אם ניסו למשוך אותי לאיזה שהוא צד מסוים, אני לא נותן שום צד, זה בכלל לא ענייני לתת צדדים פה, אבל מן הסתם הוא שינה עכשיו את הכול.

ישראל מרגלית: זאת אומרת אם היה מכל אחד אמוניה ועכשיו יש את האיזו-טנקים, אז מטבע הדברים יש לזה הגנות אחרות, יש לזה סכנות אחרות, יש הרבה מאוד דברים שהשתנו.

ישראל מרגלית: התעשייה פה היא דינמית לחלוטין ויש מצבים שבהם אנחנו עושים ביקורת ויש לנו הערות ומפעל הולך ומתקן את ההערות.

ישראל מרגלית: זה אולי רומן יוכל להגיד על זה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': עד כמה אתם מתייחסים לאזור המפרץ כאזור עם פוטנציאל גדול של אירוע רב נפגעים כתוצאה מאיזה שהיא פגיעה בתעשייה פה, כל הנושאים של החומרים הכימיים, החומרים המסוכנים, נגיד ככה?

ישראל מרגלית: אנחנו לוקחים את הסיכונים האפשריים ומול הדבר הזה אנחנו מתכננים את תרחיש הייחוס ואיך אנחנו נותנים את המענה המבצעי בתרחיש הייחוס.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תרחיש ייחוס, מה תרחיש הייחוס שלכם?

ישראל מרגלית: אם אתה לא אומר תרחיש ייחוס בצבא אתה –

רם בן ברק: תרחיש הייחוס זה מלחמה עם לבנון, אנחנו לוקחים את המלחמה האחרונה ומכפילים אותה בחמש, זה תרחיש הייחוס פחות או יותר.

רם בן ברק: זאת אומרת שכל המפרץ יחטוף טילים וייפגעו גם מפעלים, ייפגעו מכלים, ייפגעו מכלי הגפ"ם ומכלי הכלור, הכול ייפגע.

רם בן ברק: מה הולך לקרות במפרץ?

ישראל מרגלית: אז אני אסביר.

ישראל מרגלית: אנחנו, תסלחו לי שאני משתמש במילה תרחיש הייחוס, אנחנו לוקחים את תרחיש הייחוס ואת סיכויי הפגיעה ואל מול הדבר הזה אנחנו נותנים את הנחיות הפיקוד.

ישראל מרגלית: כלומר מכל האמוניה שלהם, לצורך העניין, קיבל הנחיות מיגון כאלה, ואנחנו מבקרים, שאם יפגע טיל אל מול תרחיש הייחוס כפי שאנחנו מצפים לו זה לא יגרום לנזק שהוא בלתי ניתן לשליטה.

ישראל מרגלית: כאשר אנחנו קובעים כמה עובי בטון וכמה מעצרות וכמה הגנות כאלה ואחרות עכשיו נדרשות לדבר הזה אנחנו עושים את זה אל מול תרחיש הייחוס, אל מול מה שאנחנו מצפים שיקרה.

ישראל מרגלית: זה לא אאוט אוף דה בלו, אנחנו לא ממציאים פה איזה שהוא משהו שהוא חדש, אלא אנחנו באים ואומרים מה אנחנו צופים שיקרה אל מול כמובן מה שאנחנו מבינים מהמכפלות וכל מה שתיארת.

ישראל מרגלית: דרך אגב, אני רק רוצה להגיד, שבכלל בכל סוגיית המכפלות אנחנו צריכים להבין שיש פה דואליות, יש פה שני כיוונים, גם אנחנו הוכפלנו בכמה פרמטרים בכל מיני דברים אחרים.

ישראל מרגלית: זאת אומרת, יש פה - - -

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו שואלים מבחינת פוטנציאל, הרי באמת מדובר פה באוסף מאוד מאוד מאוד גדול של מפעלים שמתעסקים בחומרים נפיצים, אתה לא יכול להתכחש לזה, והפוטנציאל של איזה שהוא אפקט דומינו של זה מתפוצץ ומפוצץ את זה, אנחנו יכולים לראות את כל המפרץ - - -

רון: אפקט הדומינו נבדק בעבודה של סקר ה - - -

קריאה: לא במלחמה, אני רוצה רק שלא - - - רק בתרחישי - - -

מיכל (מיקי) חיימוביץ': בבקשה, בבקשה, בבקשה.

רון: שנייה, רגע, רגע.

רון: השפעה של אירוע בבזן לא ישפיע על דשנים.

רון: זה אחת.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': איך אתה אומר את זה בביטחון כזה?

רון: כי אני מכיר את המרחק בינינו לבינם ואני יודע גם איזה חומרים יש לנו.

רון: יש לנו חומרים, למשל כלור, אני תוך 24 שעות נשאר כאן בלי כלור.

רון: גם בצבא יש פקודות, הצבא אמור לתת פקודה להוריד מלאים.

רון: בדרך כלל כשהגזרה מתחממת וניתנת הנחיה אנחנו מורידים מלאים, אנחנו מיד נרד במלאי האמוניה שלנו.

רון: מלאי האמוניה, שוב, אם את תופסת אותנו בשיא אז אני יכול תוך יומיים-שלושה להתרוקן וכלור, תוך 24 שעות אני בלי כלור.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני רק רוצה להבהיר משהו, רון, השאלה שהעליתי פה היא על כולם, היא לא מופנית אישית לדשנים.

רון: מאה אחוז.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אז אל תיקח את זה באופן אישי.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הדאגה שלי היא דאגה לא על דשנים, אלא דאגה על אוסף המפעלים שיש כאן.

ישראל מרגלית: אני אענה רגע וגם רומן - - -

רם בן ברק: אבל לפני שאתה עונה, יש החלטת ממשלה לפנות את המפעלים מפה, לא?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': לא, אין.

רם בן ברק: אין החלטה כזאת?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אין החלטת ממשלה.

קריאה: או שהיה?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אין החלטת ממשלה לפנות.

ישראל מרגלית: אני אענה.

ישראל מרגלית: מה שהתחיל להגיד מנהל המפעל הוא נוגע לכל - - -

קריאה: גמליאל אמרה שכן.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': גמליאל זו לא החלטת ממשלה.

קריאה: לא, אבל שזה בשלבי קידום.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': כן, היא אמרה שהיא תקדם את זה.

קרן ברק: שהיא רוצה להביא את זה.

קריאה: זה היה אמור לעלות לישיבת הממשלה שהייתה אמורה להיות היום, אבל החלטה על הקמה של צוות שיקבל החלטה תוך 90 יום.

סונדוס סאלח: אני רוצה לשאול על החומרים שנפלטו בעקבות האירוע בלבנון.

סונדוס סאלח: היו חומרים מסוכנים שנפלטו לאוויר ויש סיכויים להצטברות חומר מזהם משני שיירד כמו שהבוקר, אני חושבת שהגשם הקטן הזה, חומצי ומלווה במזהמים.

סונדוס סאלח: זה לא מסוכן גם לדשנים ולכל החקלאות שמסביב על הקו הזה?

רון: אמוניה ניטראט, כשהוא מתפוצץ הוא משחרר חנקן, הרי באוויר יש 79% חנקן.

קריאה: דווקא היה היום בעיתונות שלא בטוח שזה זה, לאור הצבע, יכול להיות שיש שם חומרים אחרים.

רון: כן.

רון: מה עלה שם באוויר אנחנו לא יודעים.

ישראל מרגלית: אני רוצה לענות לך כי זו נקודה מאוד מאוד משמעותית.

ישראל מרגלית: לנו יש פקודה של רידוד מלאים שהיא לא רק לדשנים אלא לכולם, ובהינתן ויש איזה שהיא הסלמה אז אחת, מפסיקים לקלוט מלאים נוספים, ושתיים, מרוקנים מלאים.

ישראל מרגלית: עכשיו, כאשר מכל האמוניה יורד, הפוטנציאל יורד באופן דרמטי, פוטנציאל הנזק, ועוד פעם, הערכות הסיכונים שלנו זה לטופ, זה למקסימום שיש.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני רוצה לשאול את נציג המל"ל.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני מבינה שבזמנו אחרי פינוי מכל האמוניה התחלתם באיזה שהיא עבודה מול המשרד להגנת הסביבה והעבודה הזאת נפסקה?

יניב ארד: איזה עבודה?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': עבודה על תכלול ההיבטים הביטחוניים, פח"עיים, של כל הסוגיה הזו של החומרים המסוכנים שהם בלב אוכלוסייה אזרחית.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני מבינה שהבן אדם שהופקד על הדבר הזה סיים את תפקידו ולא מונה מישהו במקומו?

יניב ארד: יש עבודה אחת שנעשתה בכל מה שקשור לשינוע, יש לזה כל מיני היבטים.

יניב ארד: אנחנו סיימנו את העבודה, אנחנו צריכים להעלות אותה לקבינט ולתקף אותה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': ומעבר לשינוע?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הרי לא מדובר פה רק בשינוע, מדובר פה בכל מה שלא זז.

יניב ארד: להיפך, מה שמקובע, ציין מפקד המרחב, עובר רגולציה מחמירה, עובר בדיקה, תקנים ומיגון, ודווקא מה שמשונע הוא יותר בעייתי.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': בינתיים משרד ראש הממשלה רוצה להפחית את הרגולציה.

יניב ארד: זה לא קשור.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הכול קשור.

יניב ארד: כשאני בונה בית אני צריך לעבור תקינה מסוימת למיגון עם ממ"ד, כנ"ל אותו מכל, כנ"ל אותו מתקן.

יניב ארד: אין קשר להפחתת רגולציה על היבטי מיגון, על אספקטים שצריכים מיגון מפני איום.

יניב ארד: הבעיה היא שברגע שמשהו נע בכבישי ישראל צריך אספקט אחרים, צריך היבטים אחרים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': ברור לגמרי.

יניב ארד: אז זו העבודה, העבודה הסתיימה, ניתחנו את כל המשמעויות, הגשנו את ההמלצות, זה צריך לעלות לקבינט כדי לתקף אותה ולתקצב אותה כמובן ואז נצא לדרך.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אז בינתיים מי אחראי לזה?

יניב ארד: מה זאת אומרת מי אחראי?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': העבודה הזאת שעשיתם על השינוע, מה היא משנה ממה שקורה היום?

יניב ארד: אנחנו הסתכלנו על כלל היבטי השינוע, משאיות, רכבות וכו' וכו', ניתחנו את החומרים, יש מנעד רחב של חומרים, למעשה ניתחנו את כל האספקט של אותם חומרים, הבנו מה מנעד הסיכונים, מה היכולת בשילוב המודיעין על הדבר הזה, ואז לכל דבר כזה תפרו חבילה, גם ברמה הלאומית וגם אל מול כל חומר איזה הגנה הוא צריך כשהוא זז בכבישי ישראל.

יניב ארד: חלק מהדברים דווקא מוטמעים כבר בהיתרים של המשרד להגנת הסביבה, הם כבר קורים בשטח.

יניב ארד: זאת אומרת החלטת הקבינט היא רגל מסיימת לאירוע הזה כדי לתפור קצוות.

יניב ארד: כלל ההיבטים עדיין נכנסים בהיתרים, בין אם זה משרד התחבורה, בין אם זה המשרד להגנת הסביבה, דרך משטרת ישראל, דרך כב"ה.

יניב ארד: יש לזה תמיד התייחסות, אבל אנחנו רוצים לתפור את כל הקצוות כדי שיהיה משהו בצורה מסודרת לכלל החומרים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': שאלה אחרונה, באמת התוכנית של הפחתת רגולציה, עד כמה היא תשפיע על היכולת שלכם לפקח על הסוגיה של חומרים מסוכנים?

שולי נזר: תלוי עד לאיזה מרחק היא תגיע.

שולי נזר: אם היא תגיע גם להיתרי הרעלים שלנו, אותם אנחנו מסדירים בחומרים המסוכנים אז לא תהיה לנו יכולת ל - - - חומרים מסוכנים.

שולי נזר: אלה הדברים הדינמיים, שצצים סיכונים חדשים, או יש דברים שאנחנו צריכים לקבוע רגולציה כדי למזער את הסיכונים, ואם לא נוכל לעשות את זה יש לזה מחיר כבד.

שולי נזר: אני מאמינה שזה לא יקרה, אני מקווה שזה לא יקרה.

יניב ארד: יש דברים שהם לא בשביל להקל על הרגולציה, בשביל להקל תהליכים, יש דברים שהרגולציה פה היא סוג של אמצעי פיקוח מאוד מאוד דרקוני, מאוד מאוד חשוב, כי עם כל הכבוד ליד הנעלמה ולזה שמישהו ידאג, בסופו של דבר אם יש מפעל מסוים או בעל עניין מסוים שזה עולה לו כסף, וכן, להכניס את היד לכיס ולהוסיף בטונים ולהוסיף ציוד מתקדם נגד רעידות אדמה זה עולה כסף וזה צריך לרדת מאיפה שהוא.

יניב ארד: היערכות לחירום תמיד עולה כסף.

יניב ארד: ברגע שיש את הרגולציה הזאת אין התפשרות, אם אין לך את היתר הרעילים אתה לא מקבל את האישור לעשות ואז אתה עושה את זה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': קודם כל תודה רבה לכם על האירוח.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו מתנצלים, אנחנו נדלג על הסיור כי גם אנחנו לא יכולים לקחת את התקשורת וזה וזה, כי אנחנו צריכים עוד להגיע לתש"ן וזה מאוד מאוד חשוב שנגיע לשם.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אז תודה רבה.

רון: תודה לכם.

רון: (בסיור בתש"ן)

ערן חיימוביץ: שלום, צהריים טובים, שמי ערן חיימוביץ'.

ערן חיימוביץ: אין בינינו קשר.

ערן חיימוביץ: אני מנכ"ל תש"ן מזה 18 חודשים ואנחנו נדבר קצת על תש"ן, נסביר מי זה החברה, מה תפקידה, מה מטרותיה.

ערן חיימוביץ: תש"ן היא בגדול זרוע הביצוע של ממשלת ישראל, היא חברה 100% בבעלות ממשלת ישראל לרציפות התפקודית האנרגטית של המשק הישראלי כאשר החברה הוקמה בשנת 59' על ידי זה שבעצם הבריטים עזבו את מדינת ישראל.

ערן חיימוביץ: הם לא עזבו ב-48', זו אגדה, הם עזבו באמת ב-59', הם מסרו את הנכסים שלהם לממשלת ישראל וממשלת ישראל התחילה לפזר את הנכסים, רכבת, נמל, בתי זיקוק, ובין היתר את חוות המכלים הזאת ואת תשתית הכניסה מהים.

ערן חיימוביץ: אז ב-59' בעצם הוקמה תש"ן, היא הוקמה על בסיס IPC שזה ה- Iraqi Palestine Company כאשר הרעיון הבריטי היה בעצם במקום להקיף את כל ערב הסעודית, להיכנס לים הכספי ולנסוע עוד 1,500 קילומטר ביבשה, לסלול צינור של 1,500 קילומטר לחיפה ולהגיע לפה ולייצא את הדלקים האלה ואת התזקיקים ובעצם לתחזק את המלחמות שעשו באותו זמן באירופה.

ערן חיימוביץ: זה הרעיון העסקי מאחורי הדבר הזה ובגין זה הם הקימו את המערכת הזאת.

ערן חיימוביץ: פה אתם יכולים לראות תמונה של חוות המכלים מ-1934.

ערן חיימוביץ: מה שאני כן רוצה שתראו פה שבצד שמאל של הדף הזה אין שכונה, אתם רואים חולות, השכונה מתחילה אחרי הרכבת, הרכבת החיג'אזית שנסעה דרך הפתח, מנהרה, בראש הנקרה לכיוון טריפולי וביירות, זאת הרכבת שעברה פה, היא על בסיס הטורקים, הבריטים שכללו אותה, שיפרו אותה ולכן לא הייתה שכונה מערבית לרכבת, הייתה שכונה רק מזרחית לרכבת.

ערן חיימוביץ: על בסיס זה הוקמה החווה פה, זאת אומרת ברבות השנים מישהו מכר פה אדמות, מישהו בנה פה ומישהו קנה פה בתים, וזה המצב שאנחנו נמצאים בו היום כאשר לאורך השנים בעצם אולי לא בזמן או לא בקצב לא קיבלו את ההחלטות לגבי המיקום הנכון של החווה הזו.

ערן חיימוביץ: חשוב לי להגיד שבמהלך ה-20 שנה האחרונות תש"ן כמעט החברה היחידה שמקדמת העתקה של החווה הזאת לקרקעות הצפון.

ערן חיימוביץ: אני לא יודע אם רפי אלמליח פה או מישהו מרמ"י, לפי הרשימות הם אמרו שהם יהיו פה, מקדמים תוכנית אחרת, שונה, אבל את התוכנית של קרקעות הצפון לתש"ן לקח 20 שנה לקדם.

ערן חיימוביץ: אגב המתנגדים הכי גדולים של התוכנית היו עיריית חיפה כל השנים, אבל 20 שנה, ב-2018 היא קיבלה תוקף והיא לא הופקדה עדיין מהסיבה שיש המון גורמים שמתנגדים לה.

ערן חיימוביץ: זה בעצם הסטטוס של קרקעות הצפון.

ערן חיימוביץ: אנחנו מחכים למצב שבו יאשרו לנו מקום אחר להיות בו כי אנחנו חושבים שזה ראוי להיות במקום שהוא מתאים גם לסביבה ואנחנו לא חושבים שזה המקום האידיאלי לחווה, אבל זה מה שהיה ב-1934.

ערן חיימוביץ: אז זה בגדול המצב שלנו.

קריאה: התוכנית האחרת שאמרת - - -

ערן חיימוביץ: כן, רמ"י מקדמים תוכנית שנקראת מפרץ החדשנות, יש לה כל מיני שמות.

קריאה: שהיא סותרת את התוכנית שלכם?

ערן חיימוביץ: היא לא מאפשרת בנייה בקרקעות הצפון, אבל היא לא סותרת, הם עובדים יחד איתנו.

ערן חיימוביץ: אנחנו עובדים יחד עם ליהי בעצם על מנת להכשיר את החלופות השונות, אבל בלי זה המשק עומד, אחרי יומיים המשק עומד, אז אנחנו חייבים חלופה ואנחנו עובדים יחד עם ליהי ורפי אלמליח על ארבע חלופות שונות.

ערן חיימוביץ: אני לא יודע מתי זה יקרה, כמה זה ייקח, אבל אנחנו עובדים יחד איתם.

ערן חיימוביץ: אני מקווה שאחרי הסיור תהיו הרבה פחות מודאגים, אני מקווה שכבר עכשיו אתם לא מודאגים אז אני אסביר כמה צעדים אחורה ממה שהתחלתי באוטובוס ואם אחרי זה יהיו שאלות אז אני אמשיך.

ערן חיימוביץ: אז חברת תש"ן היא 100% חברה ממשלתית, היא הוקמה בשנת 1959 לאחר שהבריטים מסרו את הנכסים שלהם לממשלת ישראל.

ערן חיימוביץ: תפקיד החברה זה זרוע הביצוע לשרידות תפקודית בתחום האנרגיה במשק הישראלי.

ערן חיימוביץ: אנחנו מקבלים את כל הדלקים במדינת ישראל ומעבירים אותם או לזיקוק, או לשימוש.

ערן חיימוביץ: יש לנו שבע חוות אחסון ברחבי הארץ, מחיפה בצפון ועד באר שבע בדרום.

ערן חיימוביץ: אנחנו מחזיקים את המלאי האסטרטגי של מדינת ישראל לשעת חירום.

ערן חיימוביץ: אנחנו מספקים בכל בסיסי צה"ל, את בסיסי חיל האוויר ואת כל תחנות הדלק ובתי הזיקוק ואת כל תחנות הכוח של חברת חשמל.

ערן חיימוביץ: זה התפקיד של החברה ובשביל זה אנחנו יושבים פה.

ערן חיימוביץ: ספציפית החווה בקרית חיים היא חווה שמחוברת במקשר ימי, 3.4 קילומטר בתוך הים, שמאפשר כניסה של גלם לטובת זיקוק בבתי זיקוק.

ערן חיימוביץ: בישראל צורכים עשרה מיליון טון תזקיקים בשנה לכל הצרכים, אם זה משאיות, אם זה מכוניות, אם זה דס"ל עבור מטוסים, לכל השימושים במשק, והכול עובר בסוף דרך תש"ן, אם זה בצנרת הולכה שנמצאת בתת הקרקע, שמחוברת בין החוות, בין הבסיסים לנתב"ג ולתחנות הכוח.

ערן חיימוביץ: בעצם זה התפקיד של החברה ואת זה אנחנו עושים גם מפה.

ערן חיימוביץ: חשוב לי להזכיר שהחברה קידמה ב-20 השנה האחרונות תוכנית להעתקה של החווה הזאת לקרקעות הצפון, לקח 20 שנה לאשר את קרקעות הצפון ולהפקיד תוכנית, לאשר תכנית תב"ע לטובת קרקעות הצפון.

ערן חיימוביץ: ב-2018 התוכנית אושרה ולא הופקדה מהסיבה שיש לה התנגדויות.

ערן חיימוביץ: נכון להיום רמ"י מקדמת תוכנית שנקראת מפרץ החדשנות, אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם רמ"י על מנת למצוא מקומות חליפיים גם לחווה הזאת ולעוד חוות שנמצאות באזור אלרואי כאשר הרעיון הוא בעצם להתרחק עד כמה שניתן מהתושבים ועדיין לאפשר את השרידות האנרגטית של מדינת ישראל.

ערן חיימוביץ: בתוך הדבר הזה נמל תזקיקים בצפון הוא משהו שהוא חיוני וחשוב למדינת ישראל, מדינת ישראל היא מדינה שמאוימת מצפון ומדרום, אז אסטרטגית מדינת ישראל צריכה אפשרות לתספק את הארץ או מהצפון או מהדרום, בכל מצב שיהיה איום או מהדרום או מהצפון, ולכן מדינת ישראל לא יכולה לוותר על כניסה צפונית וכניסה דרומית, ברמה האסטרטגית, לכן נמל תזקיקים בחיפה הוא נמל שהוא חיוני לשרידות המשק במדינת ישראל.

ערן חיימוביץ: אני לא יודע מה יהיה בעתיד, עם בזן, בלי בזן, בכל מצב מדינת ישראל חייבת לאחסן, היא חייבת לאפשר לעצמה לקבל תזקיקים על מנת שהמשק הזה ינוע קדימה.

ערן חיימוביץ: גם בתוכנית של 2030-35, בהינתן מצב שהכול יכול להיות חשמליות עדיין משק האנרגיה במדינת ישראל, בגלל קצב גידול האוכלוסייה, ישראל מכפילה את עצמה כל 30 שנה, אז עדיין גם ב-2035, ב-2040, מדינת ישראל תצטרך אותה כמות תזקיקים, אם לא יותר.

ערן חיימוביץ: לכן בכל תוכנית אפשרית צריך גם את האחסון וגם את הקליטה של התזקיקים.

ערן חיימוביץ: ברמה הבטיחותית וברמת הסביבה, חוות הטרמינל ובכלל כל החוות שלנו מנוטרות על ידי המשרד להגנת הסביבה בתקנים הכי מחמירים בעולם.

ערן חיימוביץ: ואני לא אומר את זה סתם, בישראל יש תקן יותר מחמיר מאירופה, יותר מחמיר מכל מדינה אחרת בעולם בהיבט של פליטות מוקדיות ולא מוקדיות.

ערן חיימוביץ: אנחנו פה עומדים בתקן.

ערן חיימוביץ: המקום הזה מנוטר 24/7.

ערן חיימוביץ: אתם יכולים להיכנס לאתר של המשרד להגנת הסביבה, לפני חודשיים הקימו תחנת ניטור זמנית כי היו תלונות של ריחות על הגג של הש"ג שם בכניסה.

ערן חיימוביץ: בכל הבדיקות שעשו פה לא מצאו שום דבר, יש פה צוות אחזקה.

ערן חיימוביץ: שלא תבינו, יחד עם זאת יש תקלות, יש לנו בעיות?

ערן חיימוביץ: אנחנו מתקנים, מתחזקים ומתפעלים את הדבר הזה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': גם בשבוע האחרון יש הרבה תלונות על ריחות קשים.

ערן חיימוביץ: יש כל הזמן, כמעט כל הזמן אנחנו שומעים על תלונות, אבל יש פה במפרץ הזה המון המון דברים.

ערן חיימוביץ: יש את הנמל החדש שבונים, יש פה ארבע תחנות דלק רק בכניסה, בשער, ואני רוצה להגיד לכם נתון שלטעמי הוא חשוב בפרופורציה של החיים שלנו, מכל דלק אחד בשנה פולט כמו מכונית אחת בשנה שאתם נוסעים בה, הרבה פחות מהאוטובוס שבאתם לפה.

ערן חיימוביץ: זה נתון בפרופורציה.

ערן חיימוביץ: זה נורא נראה גדול ומפחיד ומאיים, אבל ברמת הפליטות זה לא המצב.

ערן חיימוביץ: מכל דלק אחד פולט בשנה מה שפולטת מכונית אחת בשנה.

קריאה: זה מה שגם תגיד לתושבים פה ברחוב דגניה?

ערן חיימוביץ: זה מה שאני אומר לכם ואני אומר לכולם, אני לא משנה את התשדורת שלי לפי סוג האוכלוסייה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זה לא קשור לסוג האוכלוסייה, זה קשור לתחלואת יתר.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו יודעים פה על נתוני סרטן מטורפים.

קריאה: האם את יודעת לקשור בין המיקום - - -

מיכל (מיקי) חיימוביץ': במקרה יש פה 23 חולים בכל - - -

ערן חיימוביץ: אם שאלת אז אני אענה.

ערן חיימוביץ: אז קודם כל צריך לדעת לקשור בין הדברים וזה דבר שעדיין לא ראיתי.

ערן חיימוביץ: דבר שני, אני חושב שבמהלך השנים שעברו, מקום המדינה והתפעול של הבריטים, היו פה הרבה בעיות.

ערן חיימוביץ: בכל המפרץ הזה היו הרבה בעיות, אבל אני יכול להגיד בוודאות, גם בהולכה של המשרד להגנת הסביבה וגם בהובלה של תקנים חדשים, המצב היום שונה לחלוטין.

ערן חיימוביץ: כבר לפחות עשר שנים אני יודע להגיד בוודאות שהמצב שונה לחלוטין.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מה השתנה?

ערן חיימוביץ: אני לא בקי ברמת התחלואה, אבל לרמת תחלואה לוקח עשרות שנים להתפתח ואני יודע ואני מעריך שהתקנים שהיו לפני 30 ו-40 שנה הם שונים מהתקנים של היום.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מה השתנה?

ערן חיימוביץ: התקנים, רמת התקנים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תסביר לי.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': המכלים האלה הם - - -

שולי נזר: אחוז הבנזן בדלק.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מה?

שולי נזר: אחוז הבנזן בדלקים, האמצעים שהם נדרשים לעשות במכלים עצמם, ללא ספק הפחתה של פליטות.

שולי נזר: אבל צריך לזכור, כשאנחנו מדברים על בנזן, בנזן שהוא חומר מסרטן ודאי מוכח לבני אדם בדרגה הגבוהה ביותר על פי כל הסוכנויות שאמונות על דירוג הסיכון.

שולי נזר: זה מזהם שאין לו סף בטוח, זאת אומרת מהמולקולה הראשונה יש לו פוטנציאל גרימת נזק.

שולי נזר: נכון שהתקן במדינת ישראל הוא המחמיר ביותר בעולם המערבי, יחד עם את כשאנחנו מדברים על קרבה בין מקום שפולט מזהמים לאוויר וסמוך לאוכלוסייה, עדיף שזה לא יהיה פה.

שולי נזר: חשוב לשים את הדברים בפרופורציה, יש פה פליטה של חומרים מסרטנים.

שולי נזר: חומרים מסרטנים, בשונה מחלק מהחומרים שיש להם סף, ריכוז באוויר שמתחתיו זה בסדר, על חומרים מסרטנים אי אפשר להגיד את זה, מהמולקולה הראשונה הם מזיקים.

שולי נזר: לכן עדיף שבתוך מטרופולין כזה בכזאת סמיכות לא יהיו מקורות פליטה של חומרים מסרטנים.

שולי נזר: הלוואי שנגיע לזה, וזה גם כולל מכוניות.

שולי נזר: לכן, אגב כשאתה מדבר על זה שמדינת ישראל תצטרך אותה כמות תזקיקים, זה לגמרי לא נכון.

שולי נזר: מהתחזיות של מקנזי והתחזיות שלנו אנחנו מדברים על זה שבאופן הדרגתי עד 2030 ישראל תצטרך פחות תזקיקים כי הרכבים החשמליים - - -

ערן חיימוביץ: אני אברך על כל אירוע כזה.

שולי נזר: לא צריך לברך, צריך להסתכל מה קורה בעולם.

שולי נזר: רכבים חשמליים ייכנסו ויחליפו, כולל במדינת ישראל, זה יקרה, זה תלוי בנו.

שולי נזר: כך שלא בהכרח צריך את כל הדבר הזה, בטח שלא פה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו גם היום יודעים שלפחות 50% אנחנו מייצאים.

שולי נזר: בקרקעות הצפון זה מההבנה המשותפת של כולם שאם צריך מכלים שלא יהיו קרובים לאוכלוסייה, במקביל לזה שהם נדרשים לעמוד בסטנדרטים הכי מחמירים.

שולי נזר: אז המציאות היא מורכבת, צריך להציג את כל התמונה והמכלים האלה לא צריכים להיות פה.

שולי נזר: אני חושבת שעל זה כולנו מסכימים, נכון?

ערן חיימוביץ: אני חושב שיש הסכמה.

ערן חיימוביץ: אני חושב שבשביל לטפל בכל האירועים האלה, שלאט לאט המודעות הסביבתית הולכת וגוברת ורמת התקנים מטפסת בהתאם, אני חושב שמה שנדרש פה זה קבלת החלטות מהירה ואמיצה של הממשלה בהובלת תהליכים על מנת להסדיר את הדבר הזה במשק, אבל משק האנרגיה חייב את זה בשביל לתפקד ולכן צריך קבלת החלטות מהירה.

ערן חיימוביץ: זה לא הגיוני שלאשר תוכנית לוקח 20 שנה במדינת ישראל, זה פשוט לא הגיוני.

שולי נזר: נכון.

שולי נזר: מיקי, הפחד הגדול שמאי קבלת החלטות זה יישאר פה.

שולי נזר: כי הוא צודק, קרקעות הצפון, לקח בערך 15 שנה, אם אני זוכרת.

ערן חיימוביץ: ב-2018 אישרו את זה, ב-2000 התחילו לקדם את התוכנית.

שולי נזר: את מבינה?

שולי נזר: עכשיו אם אנחנו מדברים על סגירה ובנייה של תשתיות אחסון אחרות שיחליפו את כושר הזיקוק צריך לעשות את זה מהר, כי כשזה פה זה יותר מטריד.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מה ההבדל בין אחסון נפט גולמי לבין אחסון תזקיקים?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אם אנחנו מדברים על יבוא של תזקיקים אנחנו נצטרך לאחסן את התזקיקים ולא את הנפט הגולמי.

שולי נזר: מבחינת זיהום תזקיקים יותר מזהם, כי הם יותר נדיפים.

 << אורח >> שמעון אזולאי: אבל עדיין גם מכלים שמאחסנים תזקיק מותאמים לסוג התזקיק אותו הם אמורים לאחסן.

 << אורח >> שמעון אזולאי: אנחנו על כל מכל כזה שמים מערך אטימה כולל, גם לפתחים של הרגליים של המכל וגם לכל נשם כזה או אחר ואנחנו עושים בדיקות רבעוניות שנקראות בדיקות - - - הבדיקות לפליטות לא מוקדיות על כל אביזר שיש.

 << אורח >> שמעון אזולאי: את הממצאים האלה אנחנו מחויבים להעביר, אנחנו מעבירים למשרד להגנת הסביבה שבוחן אותם.

 << אורח >> שמעון אזולאי: זה נכון לחווה הזאת וזה נכון גם לחוות נוספות שאנחנו מתפעלים.

 << אורח >> שמעון אזולאי: ברמה התפעולית חשוב לציין דבר אחד, גם ההולכה וגם האחסון, העובדים לא באים במדע ישיר עם דלק, הם לא רואים את הדלק.

 << אורח >> שמעון אזולאי: אנחנו מבקרים את זה דרך מערך הבקרה שלנו.

 << אורח >> שמעון אזולאי: יש לנו שליטה מלאה על כל מכל, מה קורה איתו, אם הוא בתנועה שהיא לא מתוכננת אנחנו מקבלים כאן התראות לחדר הבקרה.

 << אורח >> שמעון אזולאי: יש כאן מערך סיורים, יש כאן מערך מצלמות, יש כאן צוותים שסורקים כל הזמן את המתקן הזה.

קריאה: כמה מכלים ריקים יש לך?

 << אורח >> שמעון אזולאי: יש כאן 14 מכלים ריקים בערך.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': כמה יש פה בסך הכול מכלים?

 << אורח >> שמעון אזולאי: סך הכול יש לנו פה 28 מכלים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זאת אומרת היום חצי ריקים.

ערן חיימוביץ: זה משתנה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו נמצאים פה היום, למרות שאנחנו חושבים שלהיות פה תמיד חשוב כי אנחנו מתעסקים הרבה מאוד בנושא של הזיהום במפרץ חיפה, אבל אנחנו נמצאים זמן קצר אחרי מה שקרה בביירות, אנחנו רוצים להבין את פוטנציאל הנפץ של המקום הזה.

 << אורח >> שמעון אזולאי: אני אענה לך, אבל אגיד עוד מילה אחת, ברשותך.

 << אורח >> שמעון אזולאי: אנחנו כאן ועד שתתקבל החלטת ממשלה להעתיק את המתקן הזה חלה עלינו מחויבות לתחזק את המתקן הזה ברמה הכי גבוהה שאנחנו יודעים לעשות.

 << אורח >> שמעון אזולאי: אחד הקשיים הגדולים שאנחנו מתמודדים איתם זה אי קבלת היתרים, למה?

 << אורח >> שמעון אזולאי: מתוך אותו חשש שנאמר מקודם, שחוששים שהמתקן הזה, אם נתחזק אותו הוא יישאר כאן.

 << אורח >> שמעון אזולאי: אבל צריכים להבין שאם אנחנו לא נתחזק אותו אנחנו נגיע למצב של אירועים ואנחנו לא רוצים להיות שם.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מה הקשר?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': למה אתה צריך עתיד בשביל לתחזק?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': החובה שלך זה לתחזק את זה, למה אתה צריך שייתנו לך - - -

 << אורח >> שמעון אזולאי: נכון.

 << אורח >> שמעון אזולאי: אם מחר בבוקר אני צריך לקחת ולפרק גג בשביל לסדר את מערך האטימה אני צריך היתר בנייה.

 << אורח >> שמעון אזולאי: בשביל לקבל היתר בנייה אני צריך לקבל אותו מהרשות המקומית.

 << אורח >> שמעון אזולאי: אני לא רוצה כרגע לפתוח את זה איזה מאבק יש לנו רק בשביל לקבל את ההיתרים האלה, אבל זה אולי גם המקום להגיד, חבר'ה, כל עוד אנחנו כאן תנו לנו לעשות את העבודה שאנחנו יודעים לעשות בצורה המיטבית.

 << אורח >> שמעון אזולאי: ועכשיו אני עונה לך על השאלה של הבטיחות.

 << אורח >> שמעון אזולאי: דלק, להבדיל מגז, להבדיל מחומרי נפץ, הוא לא מייצר אירוע של - - -

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הוא לא נפיץ.

 << אורח >> שמעון אזולאי: כן, גל פיצוץ נפחי.

 << אורח >> שמעון אזולאי: יש לו שני סיכונים, סיכון אחד של דליקה, של בעירה, הסיכון השני הוא סיכון של זיהום אוויר כתוצאה מאותה בעירה.

 << אורח >> שמעון אזולאי: כל מערך המכלים שאתם רואים כאן עונה לפי תקן של ה-NFPA שקובע את כל הסטנדרטים המחמירים לטיפול באירוע של דליקה.

 << אורח >> שמעון אזולאי: לכל מכל כזה יש מערך כיבוי אוטומטי קבוע על המכל בהיקף של כל מכל יש עוד מערך היקפי, ומעבר לזה יש עוד מערך נייד שיודע להתחבר לכל מיני אמצעים שיש כאן בתוך המתקן הזה.

 << אורח >> שמעון אזולאי: אנחנו עושים כאן תרגולים ביחד עם רשות כבאות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': יש לכם פה יחידת כבאות נפרדת או שאתם נסמכים על - - -

 << אורח >> שמעון אזולאי: כל העובדים שלנו מוכשרים ברמה של כבאים.

 << אורח >> שמעון אזולאי: חלק מההכשרות שלנו מבוצעות בחו"ל כי חו"ל יודע להעמיד רמת הכשרה שאי אפשר לקבל אותה בארץ.

 << אורח >> שמעון אזולאי: הנושא הזה הוא אחת מאבני היסוד של החברה הזאת, הנושא של הבטיחות וכיבוי אש.

 << אורח >> שמעון אזולאי: יש כאן כמות מים קלים שאיתם מכבים שהיא, אני לא רוצה להגיד בכמה היא יותר מאשר רשות כבאות מחזיקה בכל הארץ, אבל היא עולה ב-150% על מה שאנחנו צריכים להחזיק כאן.

ערן חיימוביץ: אני רוצה להתייחס לנקודה שאמרת.

ערן חיימוביץ: פה אנחנו משקיעים כל שנה בגלל המצב שאנחנו יושבים פה, זה המתקן שמשקיעים בו הכי הרבה כסף, כל שנה אנחנו שמים פה 30 מיליון שקל, אלה 30 מיליון שקל שיכולנו לשים במקום שהוא קצת יותר מרוחק מתושבים, יכולנו להתנהל קצת אחרת אם לא היינו פה.

ערן חיימוביץ: זו השקעה אדירה בתשתית, בסוף זה בא ממשלם המסים, בסוף כל אזרח שמתדלק ליטר בנזין במכונית שלו, 0.17% הולכים לטובת התשתית הזאת.

ערן חיימוביץ: הדבר הזה עולה כסף, יכולנו לחסוך חלק מהכספים האלה אם היינו במקום אחר.

ערן חיימוביץ: זה אינטרס שלנו בסופו של דבר לעשות את זה בדרך שונה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני רוצה לשאול, עדיין נתמקד בזה שאתם פה, בינתיים אתם פה, אני רוצה לדעת מבחינת האזרחים עד כמה הם יכולים להיות - - - אני רוצה לחשוב על איזה עוד תסריטים יכולים לקרות פה, נגיד במקרה של מתקפת טילים מכוונת על חוות המכלים, מה היכולת של ההשפעה של דליקה עצומה פה על התעשייה הפטרוכימית, יש פה לא מעט מפעלים לא רחוק מפה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': האם המקום הזה לא יכול להיות הקובייה הראשונה בשרשרת הדומינו שתפוצץ פה את כל המפרץ?

ערן חיימוביץ: אז קודם כל את ענית מקודם, החומר הזה הוא לא נפיץ, מה שהתפוצץ בלבנון זה אמוניום ניטראט, זה חומר נפיץ שמכינים ממנו פצצות.

ערן חיימוביץ: מי שצריך לדאוג ממנו הכי הרבה זה דווקא תושבי זכרון יעקב ולא תושבי חיפה.

ערן חיימוביץ: בסופו של דבר הדבר הזה - - -

קריאה: מפעל חרושת הוא מתכוון.

ערן חיימוביץ: בגדול החומר הזה הוא לא נפיץ, הסיכון היחידי, ואולי הוא סיכון, הוא אש והכיבוי שלה והאש תייצר זיהום אוויר.

ערן חיימוביץ: זה הסיכון, לצערי.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אבל אין מצב ש - - -

ערן חיימוביץ: לא, לגבי תגובת השרשרת.

ערן חיימוביץ: אני אענה גם לזה.

ערן חיימוביץ: המרחקים שנמצאים פה בין המכלים אלה מרחקי הפרדה שלא תראו אותם באירופה ולא תראו אותם בארצות הברית.

ערן חיימוביץ: בישראל זה המקום היחידי בעולם שיש מרחקי הפרדה כאלה בין מכל למכל.

 << אורח >> שמעון אזולאי: אולי לא המקום היחידי, אבל בין הבודדים.

ערן חיימוביץ: המעצרות שיש פה מכילות את כל המכלים, כל נפח המכל פלוס 10%.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מה זה מעצרה?

ערן חיימוביץ: מעצרה זה מה שמכיל במקרה של שפך את כל המכל.

ערן חיימוביץ: זאת אומרת יש מסביב לכל מכל בריכה שאמורה להכיל את נפח המכל פלוס 10% ומרחקי ההפרדה פה קובעים את הדבר הזה.

ערן חיימוביץ: לכן הסיכון שיהיה פה אירוע מתגלגל נפיץ זה לא מפה, זה לא המקום שיכול להתחיל לקרות פה דבר כזה, מעבר לעובדה שאמרתי בהתחלה שזה לא נפיץ בכלל.

 << אורח >> שמעון אזולאי: אני יכול להבטיח שיש לנו את הידע ויש את היכולת להכיל אירוע של מכל בתא שטח שלו.

 << אורח >> שמעון אזולאי: שאלת שאלה, או אמרת מקודם, מתקפת טילים אדירה שעכשיו תנחת כאן על הכול ובו זמנית.

 << אורח >> שמעון אזולאי: בואו נהיה ריאליים ונשים את האמת על השולחן, אנחנו יודעים לעבוד לפי תרחישי קיצון שהגדיר לנו הרגולטור ותרחישי הקיצון מדברים באמת על מכל פלוס מעצרה נוספת.

קריאה: לא צריך לפרט את זה.

 << אורח >> שמעון אזולאי: מאה אחוז.

 << אורח >> שמעון אזולאי: אבל יש לנו את הידע ויש לנו את היכולת ואת האמצעים לטפל באירוע כאן.

קריאה: אני רוצה רק לתקן את הנושא של אפקט חום.

קריאה: נכון שזה לא חומר נפיץ, אבל ברגע שתהיה דליקה במכל אז יהיה אפקט חום שיכול להשפיע על המגורים.

קריאה: זאת הסיבה שיש להם במעצרות בעקבות מדיניות מרחקי ההפרדה שהם שינו את המבנה של המעצרות כך שהמעצרה היא עמוקה יותר והמגן של המכל משמש מגן בין המעצרה – כי מה שקורה זה שאם תהיה דליפה או פגיעה במכל האפקט הוא מתוך המעצרה.

קריאה: יש לך מעצרה בוערת שהיא זאת שתשפיע על החום ולכן כתוצאה מהמעצרה הם פשוט עשו מעצרה שהיא עמוקה יותר ואז שטח הפנים הוא קטן יותר ויש את המכל שהוא מגן בין המעצרה לבין האוכלוסייה.

שולי נזר: לא, אבל אני רק אומרת, הסיכונים שלכם, אתם אכן נדרשים לסטנדרטים מאוד מתקדמים ומאוד מחמירים, אין ספק, עדיין יכולים להיות פה אירועים, שטף חום משריפה של מכלים פה זה אירוע ענק, צריך לזכור את זה.

קריאה: זה לא מכל אחד, זה יכול להיות כמה מכלים.

שולי נזר: זה לא מכל אחד.

שולי נזר: הרי בסוף סיכונים זה הסתברויות.

שולי נזר: אנחנו כולנו, גם כשאנחנו נוסעים בכביש אין אפס סיכון, זה הסתברות, זה מונח סטטיסטי ואנחנו כן דורשים, במיוחד מהחווה הזאת, בגלל הקרבה שלה, הם נדרשים לעמוד ולהיבחן בסטנדרטים מאוד גבוהים.

שולי נזר: עדיין אי אפשר לבוא ולהגיד אפס סיכוי לאירוע.

ערן חיימוביץ: לא אמרנו.

שולי נזר: יפה.

שולי נזר: וגם כשעשינו פה והיו לנו פה מחלוקות חבל על הזמן בתוך הממשלה, מחוצה לה, על הדרישות שדרשנו, באמת פה בחנו לעומק את כל עניין שטף החום מאירוע כזה כי שטף חום באירוע כזה זה משהו מטורף, זה מאייד, זה יכול לאייד כל מיני דברים.

שולי נזר: אז בחנו את זה ודרשנו אמצעים ודרשנו דברים ובאמת יש פה סטנדרט גבוה.

שולי נזר: עדיין לבוא ולהגיד שאין סיכוי לאירוע, אף אחד לא יגיד את זה, גם הם לא.

שולי נזר: העולם מורכב.

ערן חיימוביץ: לא אירוע כזה, היא שאלה לגבי אירוע כזה.

שולי נזר: איזה כזה?

שולי נזר: של פיצוץ?

שולי נזר: לא, זה לא חומר פציץ.

שולי נזר: נכון, אתה צודק.

ערן חיימוביץ: אני התייחסתי לזה, היא שאלה על זה, חשוב להגיד את זה.

שולי נזר: אבל צריך להגיד ליושבת הראש הוועדה את כל המידע.

 << אורח >> שמעון אזולאי: שולי, לגבי שטף הקרינה מחום, מה שעשינו ועשינו את זה בניתוח משולב, גם שלנו, גם עם המשרד וגם עם רשות כבאות, על כל דופן של מעצרה שמנו תותח של 12,000 ליטר לדקה שיודע לפתוח פטריית מים מאוד מאוד גדולה שמצניחה את הטמפרטורה ומהווה קו חציצה כזה.

שולי נזר: מתי היה אירוע גדול?

 << אורח >> שמעון אזולאי: ב-2016.

שולי נזר: ב-2016 הייתה שריפה בבזן.

שולי נזר: זה לא מכל, מה זה היה שם?

 << אורח >> שמעון אזולאי: זה היה מכל בנזין.

שולי נזר: מכל בנזין, תזקיק בער.

 << אורח >> שמעון אזולאי: יש לנו מאגרי מים שלא קשורים לים ויש לנו מערך שאיבה שיודע לקחת גם מהים.

 << אורח >> שמעון אזולאי: אנחנו בונים על מערך עצמאי.

 << אורח >> שמעון אזולאי: גם אם יש נפילת חשמל יש לנו כאן מערך גנרציה שתומך, יש לנו דיזל, גנרטורים, שיודעים להפעיל את כל המערך באופן עצמאי.

קריאה: כמובן שלקראת עשן שחור כמו שהיה ב-2016, עד שאתה מכבה את המכל כמה זמן זה יכול לקחת לכבות אותו?

 << אורח >> שמעון אזולאי: תשמע, זו שאלה שאני ואתה יכולים להתפלסף עליה בערך שעתיים.

קריאה: אז אל תעשו את זה.

 << אורח >> שמעון אזולאי: אז לא נעשה את זה.

שולי נזר: אם הם שמים קצף ויש להם את האמצעים הם יכולים להשתלט מהר.

שולי נזר: אנחנו מכירים את האירוע שם, בעיקרון הם יכולים להשתלט על זה מהר.

שולי נזר: להגיד את הדברים כמו שהם, בסדר?

שולי נזר: יש להם אמצעים, עדיין מוקד סיכון משמעותי.

שולי נזר: אני לא חושבת שגם אתם מתעלמים מזה.

ערן חיימוביץ: אם היינו חושבים שזה לא מוקד סיכון לא היינו ראויים לעבודה.

שולי נזר: נכון.

קריאה: זה גם מוקד זיהום.

קריאה: לפי התוכנית ההיא של ההכשרה, מפרץ החדשנות שמדינת ישראל מקדמת אתה אמור להיות לא פה ב-2025, נכון?

ערן חיימוביץ: אני לא יודע זמן.

קריאה: כתוב.

ערן חיימוביץ: אני לא יודע שכתוב ב-2025.

שולי נזר: לא, אבל קרקעות הצפון, בתוכנית שצריך חלופה לקרקעות הצפון.

שולי נזר: זה אתגר של הממשלה.

ערן חיימוביץ: הלוואי, אנחנו עובדים ביחד.

קריאה: אמרו לך משהו?

קריאה: אמרו לך להתפנות?

ערן חיימוביץ: לא.

ערן חיימוביץ: עד שלא יהיה – בין חמש לשבע שנים.

שולי נזר: יש גם את שיקום הקרקע, אולי גם לזה כדאי להתייחס.

קריאה: אז אין לך עדיין הוראות להתפנות מפה?

ערן חיימוביץ: לא, אין לאן.

ערן חיימוביץ: צריך לאשר תוכנית קודם כל, לייצר תוכנית, תמ"א.

ערן חיימוביץ: את תוכנית קרקעות הצפון לקח 18 שנה לאשר ונקווה שזה ייקח יותר מהר.

ערן חיימוביץ: צריך קצב קבלת החלטות מהיר, מצד כל הגורמים ובלי אפשרויות ל-NIMBY.

קריאה: ערן, מה אתם יודעים על זיהום הקרקע פה במתחם שלכם?

קריאה: במשך השנים.

ערן חיימוביץ: קודם כל אני לא יודע מה היה לפני שנולדתי.

ערן חיימוביץ: אני מניח שבעבר, ואמרתי את זה מקודם, הבריטים לא התייחסו לזה כמו שאנחנו מתייחסים לזה, בכלל המודעות לא הייתה אותו דבר, למרות זאת עכשיו, בהתאם למה ששולי אמרה, אנחנו מייצרים פה מעצרות יותר גדולות לכל מכל שאנחנו פותחים אז הקרקע שאנחנו חפרנו היא נקייה לחלוטין.

ערן חיימוביץ: זאת אומרת לפי מה שאנחנו רואים הקרקע באזורים שאנחנו לקחנו והוצאנו היא נקייה לחלוטין, להיפך, הגיעו אלינו מי תהום ממי ים.

ערן חיימוביץ: אז אני לא יודע מה היה פה בעבר וגם לא חפרנו את כל החווה.

קריאה: יותר קרוב לרחוב דגניה חפרתם?

ערן חיימוביץ: לא.

 << אורח >> שמעון אזולאי: יש לנו קידוחים, יש לנו קידוחי קרקע.

קריאה: גז קרקע?

 << אורח >> שמעון אזולאי: כן, אין שם ממצאים.

ליהי שחר ברמן: אני רוצה לציין קודם כל שאנחנו עובדים יחד ואני מאוד מאוד מעריכה את זה ואני רוצה שוב להגיד שחייבים להחליט עכשיו מה קורה כאן.

ליהי שחר ברמן: הממשלה צריכה להחליט ולא תוך עשר שנים, כי כל שנה כל מי שגר כאן בכל האזור הזה של מפרץ חיפה חולה ומי שכאן לידי יחד איתי והם עוזרים לנו לתכנן את מה שצריך להיות היום, שאנחנו נסגור את בזן.

ליהי שחר ברמן: מה שצריך זה החלטת ממשלה ומהר, תוך מספר שנים בלבד ולא תוך עשר שנים, שסוגרים את בתי הזיקוק.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': רק צריך ממשלה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': ובזה אנחנו נסיים את הביקור שלנו היום.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני מאוד מודה לכם ואני מודה לכל צוות הוועדה ולכל מי שהגיע מהמשרדים השונים וליווה אותנו במהלך היום הזה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני חושבת שהיה יום חשוב ומעניין.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הסוגיה של מפרץ חיפה היא סוגיה כואבת, היא סוגיה בעייתית, היא באמת אחת מהנושאים המרכזיים ביותר שלפי דעתי הוועדה תעסוק בו.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני שותפה לגמרי לקריאה של ליהי, אני שותפה לגמרי להבנה שאנחנו צריכים החלטת ממשלה בזמן הקרוב ביותר, שבאמת תדבר על כך שצריך להוציא את התעשייה הפטרוכימית ממפרץ חיפה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אם אנחנו נוציא את התעשייה הזאת אז גם כל הסוגיה של הסכנה, גם מבחינה של חומרים מסוכנים, גם מבחינת חומרים נפיצים וגם מבחינת הסכנה לבריאות של התושבים כאן אנחנו נביא לסיומה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אז המטרה הרחוקה היא באמת הוצאה של התעשייה, המטרה הקרובה היא לחזק את המשרד להגנת הסביבה ברגולציה ובדאגה לכך שבאמת האכיפה והפיקוח בשטח יהיו המחמירים ביותר.

קריאה: אפשר שאלה קטנה?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': כן.

קריאה: הסיור הזה במשהו הוריד קצת את סף הלחץ והחרדה שהייתה בשבוע שעבר כשהיה האסון בביירות?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני חושבת שמהר מאוד אנחנו הבנו שדוגמה כמו שהייתה שם זה לא מה שקורה כאן, זה לא אותו דבר, זה לא אותו תסריט, אבל יחד עם זאת אנחנו מאוד מודעים לכך שמקבץ של כל כך הרבה מפעלים שמתעסקים בכל כך הרבה חומרים מסוכנים יש לסך הכול הזה אפקט מאוד מסוכן ומשפיע.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': כך שאני חושבת שהסיור הזה היום היה הכרחי, נדרש, הוא הוקדם, קיבלנו האצה בגלל מה שקרה בביירות, אבל אנחנו כולנו הרי מקווים שלא נגיע למחזות שראינו שם.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה.