הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, כנסת 23, פרוטוקול מספר 23, 2020-08-11 12:33

עודד פורר: בוקר טוב לכולם.

עודד פורר: אני שמח לחדש את הדיון בנושא השני על סדר היום וזה הצגת התכנית הלאומית למיגור האלימות המינית בישראל ובקידום זכויות נפגעות ונפגעים של איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית.

עודד פורר: נפתח את הדיון, אתן את רשות הדיבור לגב' אורית סוליציאנו, מנכ"לית איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית.

אורית סוליציאנו: יש מצגת.

אורית סוליציאנו: בוקר טוב.

אורית סוליציאנו: קודם כל תודה מאוד על הדיון הזה.

אורית סוליציאנו: אני רוצה לומר תודה לשרים שהגשנו להם את התכנית, שר המשפטים, שר הרווחה, צוות השר לביטחון פנים, השרה לשוויון חברתי והשרה לקידום קהילתי ואני גם רוצה לומר שעדיין לא הצלחנו ואני מקווה שזה אכן יקרה, גם לדבר ולהגיש את התכנית הזו שרלוונטית גם למשרד החינוך כמובן וגם למשרד הבריאות.

אורית סוליציאנו: זה בפתיח ותודה לוועדה לקידום מעמד האישה על האפשרות להציג את התפיסה הכוללת שלנו.

אורית סוליציאנו: בפתח דבריי אני רוצה לומר שאנחנו באיגוד מרכזי הסיוע, עם תשעת מרכזי הסיוע שלנו יש לנו ניסיון של 40 שנה בהבנה עמוקה של התופעה הזאת של האלימות המינית ויש לנו יכולת לעשות מה שלאף משרד ממשלתי אין ולראות ראיה כוללת ורחבה, ולכן יש משמעות גדולה לתכנית הזאת כי יש בה שורה של המלצות שכמו שאומרת היועמ"ש של האיגוד, עו"ד איילת רזין, ההמלצות האלה נכתבו בדם, בדם של נשים וגברים שעברו ונפגעו ולא קיבלו מענה.

אורית סוליציאנו: אז כל דבר שכתוב כאן מבוסס על סיפורי חיים.

אורית סוליציאנו: אני רוצה לדבר על כמה דברים.

אורית סוליציאנו: בהיותנו בתקופה שלא תסתיים בקרוב, שיכולה לקחת שנה ואולי יותר, מגפת הקורונה, האלימות המינית תמיד הייתה תופעה רחבת היקף שאחת מתוך כל שלוש נשים נפגעת, אחד מתוך כל חמישה ילדים נפגע ואחד מתוך כל שישה גברים.

אורית סוליציאנו: לתופעה, לצערנו הרב ייקח עוד הרבה זמן למגרה, אבל ככל שהרשויות והחברה יהיו מודעות והן כבר הרבה יותר מודעות מבעבר, אנחנו נתקדם בנושא.

אורית סוליציאנו: מגפת הקורונה, שמתי כאן תמונה של מגבר, היא מגבר אדיר ביותר לתופעה, והתכנית הזאת שכתבנו אותה בימי הקורונה כשאנחנו מסתכלים עליה היום אנחנו מבינות עד כמה הדברים עוד החריפו לרעה ומאוד משפיעים עלינו בשטח על מרכזי הסיוע.

אורית סוליציאנו: בתקופה האחרונה, בחודשים האחרונים, היה גידול חד בפניות אלינו, בשנים האחרונות יש כ-50,000 טלפונים מדי שנה ובתקופה של החודשים האחרונים היה גידול חד.

אורית סוליציאנו: זה ברור למה ואם לא אני אגיד, שבמצב שבו המשק קופא, שאנשים מאבדים את מקומות העבודה, כשרשויות המדינה לא מתפקדות כמו בתחילת הדרך שכל הטיפולים הנפשיים נסגרו, מחלקות ייעודיות נסגרו, אחר כך הייתה שביתה של העובדים הסוציאליים ועוד הרבה מאוד, אין סוף בעיות, אז הרבה מאוד אנשים שחיים כאן, נשים וגברים, בעצם נותרו ללא מענה.

אורית סוליציאנו: , אנחנו נתייחס לזה בסוף ההצגה, אבל אני זועקת כאן זעקה של ארגונים שמהווים איזו שהיא חגורת בטחון חברתית, זעקה מאוד גדולה שלא ייתכן מה שקורה שאחרי שקיצצו 30% בתקציב של מרכזי הסיוע שאנחנו באמת חוד החנית של העזרה לכל כך הרבה אנשים, חוץ ממקדמה קטנה לא הגיע כסף, זה לא ייתכן.

אורית סוליציאנו: פשוט לא ייתכן.

אורית סוליציאנו: בסופו של דבר בשלל הבעיות החברתיות האדירות שהחברה הישראלית סובלת מהן כעת אנחנו חייבים לשים זרקו על אוכלוסיות יותר רגישות וזו האוכלוסייה שאנחנו מייצגות אותה, ילדים, צעירים נערות ונערים וגם אנשים מבוגרים קורסים עכשיו וכשאני מדברת אתכם, יש לי סיפורים בלב ובנשמה שבטלפונים שלפני הוועדה ובטלפונים שיהיו אחרי הוועדה.

אורית סוליציאנו: אחרי הפתיח אני אפתח ואציג את כמה מהמלצות המרכזיות שלנו למשרד העבודה והרווחה, אני רוצה שוב לציין לטובה את השר איציק שמולי שקיבל אותנו די בתחילת דרכו לשמוע את הבעיות אבל צריך לדברים האלה כמובן היבטים תקציביים כי זה לא רקק להבין, אלא חייבים לטפל.

אורית סוליציאנו: אחת מהבעיות הכי גדולות שאנחנו רואות היום הייתה קיימת לפני כן ועכשיו היא זועקת לשמיים, זה נושא של הסיפור של הטיפולים הנפשיים.

אורית סוליציאנו: משרד הרווחה של ישראל עשה מהלך יוצא מן הכלל חשוב בהרחיבו את המענים הנפשיים לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית אבל כשמשך ההמתנה מגיע היום לעד שנתיים זה פשוט מענה שהוא לא תקף, אי אפשר להתעלם מזה, אני יודעת שיש הרבה בעיות חברתיות אבל חוסן נפשי של חברה וחוסן של חברה תלוי גם בחוסן של האנשים שנמצאים, ואם אימא קורסת, ושוב כשאני מדברת אתכם, יש אימהות שאני מדברת איתן וקורסות היום, אם האימהות האלה קורסות אז הילדים שלהם קורסים והפגיעות רק ימשיכו ויתרחבו.

אורית סוליציאנו: הסיפור הזה הוא קריטי.

אורית סוליציאנו: הדבר הנוסף, הישג גדול שהיה למשרד הרווחה להקים את בית אלה, חלופת אשפוז ייעודית לנפגעות.

אורית סוליציאנו: התקשרתי כמה פעמים, יש שם צוות יוצא מן הכלל, התקשרתי אישית כדי לעזור לנפגעות וכל פעם יש המתנה, יש רק חלופה אחת כזאת היום בארץ, וצריך להרחיב את זה, זה דבר קריטי, זה למנוע מנשים להגיע לאשפוז פסיכיאטרי, גם צריך כמובן לגברים, צריך לחשוב ולתכנן את זה.

אורית סוליציאנו: יש לזה פחות עלויות וזה דבר שמציל חיים.

אורית סוליציאנו: דבר נוסף והקורונה רק המחישה את זה בצורה עזה, ילדים בסיכון שהיו בפנימיות שנסגרו ונשלחו לבתים פוגעים, בחורות צעירות שיצאו לעבוד במלצרות ועברו לעיר הגדולה או לעיר אחרת מבית פוגעני, מצאו את עצמן מובטלות, המסעדות נסגרו, חזרו לגור בבתים פוגעים.

אורית סוליציאנו: אין במדינת ישראל כמעט שום מענה או אפס מענה, מסגרות דיור לנשים כאלה.

אורית סוליציאנו: כמו שיש מקלטים לנשים מוכות, חייבים לפתח מענים כאלה לבחורות ובחורים צעירים שיצאו מבתים פוגעניים ויוכלו להתקיים.

אורית סוליציאנו: עכשיו זה גם קשור לקורונה, כי זה בעיני כולם, צריך היום גם הכשרות מקצועיות וגם לפתח שיקום תעסוקתי, זה דבר קריטי, נשים שעברו פגיעה מינית לא יכולות לעבוד במקומות רגילים תמיד, הן לא תמיד יכולות ורוצות ומסוגלות לעבוד עם גברים, חייבים לפתח את הדבר הזה, זה בסופו של דבר מבחינה חברתית קריטי ומפתח את שוק העבודה.

אורית סוליציאנו: גם כשחברה נמצאת במצוקה, היכולת לנצל ולפגוע ולהטריד גוברים, זה כמובן קיים בימי שיגרה, והחוקים האלה לא נאכפים אפילו במינימום, אפילו אין אכיפה של ללכת ולבדוק האם במקום העבודה יש תקנון.

אורית סוליציאנו: מתי הדבר הזזה ישתנה אני לא יודעת.

אורית סוליציאנו: ראינו איך משטרת ישראל ידעה לאכוף יפה את המסכה, ראינו גם סרטים מאוד קשים על אישה מבוגרת בתל אביב ששוטרת ממש התנהגה אליה בצורה לא ראויה בגלל שהיא שתתה קפה ולרגע הורידה מסכה.

אורית סוליציאנו: אז לזה יש תקציבים, אני לא אומרת שזה לא חשוב, אבל מה עם אכיפת חוקים של הטרדה מינית ושל מניעה כדי שנשים יוכלו לעבוד.

אורית סוליציאנו: אלה ההמלצות למשרד העבודה והרווחה.

אורית סוליציאנו: משרד הבריאות, והיה הרבה שיח תקשורתי על הנושא של פסיכולוגיה ציבורית, נושא של רפורמה לבריאות הנפש שלא נאכפת בתחום של אלימות נפגעות מינית שיגיעו לקופות החולים ויקבלו טיפול נפשי, היום הדבר הזה לא קיים כמעט, זה חייב להשתנות.

אורית סוליציאנו: אנחנו מדברות על זה כל הזמן וזה בכל תחום וגם בתחומים הרפואיים, אנשי מקצוע בתחום הרפואה צריכים לעבור הכשרה שהיא לא מורכבת מדי, כדי שיוכלו לזהות ולמנוע, הדבר הזה לא קורה ודורות על גבי דורות של ילדים גדלים לתוך פגיעות ולא מצליחים להינצל, לכן צריך גם בהיבטים ספציפיים כמו למשל בלידה, ויש דבר כזה היום בבית החולים קפלן, ביוזמתה של ד"ר אנה פדואה להקים צוותים רב תחומיים שידעו לטפל בנפגעות ונפגעים.

אורית סוליציאנו: גם בתחום רפואת השיניים, היא צריכה להיות מיודעת טראומה מינית, זה כמעט ולא קיים היום, ואז יש הרבה מאוד אנשים שלא מגיעים לטיפולים והמחיר הבריאותי של זה קשה, וכמובן הסוגיה שעוסקים בה רבות, סגירת הנוהל של החדרים האקוטיים כדי שהדבר הזה יהיה מיושר בכל הארץ ושיהיה מענה כפי שנדרש.

אורית סוליציאנו: עכשיו אעביר את רשות הדיבור לעו"ד איילת רזין שתדבר על ההמלצות למשרד המשפטים.

איילת רזין בית אור: תודה רבה על הדיון.

איילת רזין בית אור: אני חייבת לומר שאני ממש נרגשת מכל השותפים והשותפות לדרך שנוכחים כאן וגם שנמצאים בזום כולל מהארגונים ומשרדי ממשלה וכמובן חברי כנסת וצוות הוועדה.

איילת רזין בית אור: כמו שאמרנו, נפגשנו עם שר המשפטים והגשנו לו את הדו"ח והצגנו את עיקרי ההמלצות שלנו ואני אתייחס אל כל אחת במשפט.

איילת רזין בית אור: נושא של הקמת בתי דין לעבירות מין, כבר מזה שנים מונחת הצעת חוק של ח"כ מרב מיכאלי וגם מיכל רוזין שעוברת מכנסת לכנסת ולא קיבלה מענה, לא התקדמה.

איילת רזין בית אור: בעקבות דיון מאוד משמעותי שערכנו בוועדת חוקה, הורתה הנשיאה חיות על הקמת ועדת ברלינר, ועדה שנועדה לבחון את השירות ואת החוויה של נפגעי ונפגעות עבירות מין במפגש שלהם עם מערכת המשפט.

איילת רזין בית אור: הוועדה הגישה את המלצותיה ואני לא ארחיב כי אני יודעת שיתקיים דיון פה ויציגו את הנקודות החשובות.

עודד פורר: אנחנו נקיים דיון יחד עם השופטת ברלינר.

עודד פורר: אני כן הייתי שמח לשמוע את ההתייחסות שלכם על מה שפורסם היום בישראל היום, שקורבנות לעבירות פגיעה מינית בתוך המשפחה נדרשות לשלם אגרה גבוהה ביותר לבית המשפט כאשר זו פגיעה בתוך המשפחה, כי מעבירים את זה לבית הדין לענייני משפחה ואז הן נדרשות לשלם אחוז מהתביעה לעומת 900 שקל, בין 143-904 שקלים שהן משלמות בבית דין רגיל אם זה לא היה תביעה בתוך המשפחה.

קרן ברק: כמה זה יוצא להם

עודד פורר: תלוי בסכום התביעה.

עודד פורר: בסוף זה מסכום התביעה.

עודד פורר: אבל יש פה אפליה לרעה למי שנפגע על ידי בן משפחה.

קרן ברק: הפלייה עקרונית, אבל בפרקטיקה, לפני שאנחנו מתחילים להלחים בתחנות רוח, השאלה בפרקטיקה מה התוצאה.

קרן ברק: כמה זה יוצא.

קרן ברק: יכול להיות שאולי הפערים לטובתן.

עודד פורר: תעשי חשבון שאם את תובעת עכשיו 150,000 כבר עברת את הסכום.

עודד פורר: אין פה שאלה בכלל.

עודד פורר: נורא פשוט.

עודד פורר: אפשר לקבוע אגב פטור בכלל מאגרה בתביעות כאלה בעיני, זה יפתור את הבעיה וגם את הדיסוננס הזה, מצד שני לקבוע שהאגרה בכל מקרה לא תעלה על סכום הנקוב.

עודד פורר: היא תהיה או אחוז כמו שזה היום או לכל היותר הסכום הנקוב בתביעות - - -

איילת רזין בית אור: אני אומר מעבר לכך בהקשר של הליך אזרחי, שבכל פגיעה שהיא בתוך המשפחה בהכרח הדיון מגיע לבית הדין לענייני משפחה.

איילת רזין בית אור: יש מי שמעוניינת בכך ויש מי שלא מעוניינת בכך, אני לא אכנס עכשיו לכל הפרטים, ומעצם זה יש כבר אפליה ונכון שיש לזה גם השלכות כלכליות כפי שפורסם.

איילת רזין בית אור: זה בהחלט נכון.

איילת רזין בית אור: אגב, ההמלצות של ועדת ברלינר נוגעות ברובן להליך הפלילי ויש מעט התייחסות להליך האזרחי.

איילת רזין בית אור: אנחנו נפגשנו עם הנשיאה סביב ההמלצות וביקשנו שכל מה שקשור להכשרות יוטמע גם בהקשר של שופטים אזרחיים כי כמו שאנחנו יודעות או אולי לא כולם יודעים, 85% מהתלונות בתיקי עבירות מין נסגרות, כך שרוב ההליכים בכלל לא מגיעים למיצוי.

איילת רזין בית אור: 85% מהתלונות נסגרות ללא הגשת כתב אישום כלומר אנחנו לא קרובים בכלל לתת מענה לתופעה הכל כך רחבה של אלימות מינית בהליך הפלילי.

עודד פורר: בואו נתקדם עם המצגת.

מרב מיכאלי: צריך לקחת בחשבון שגם התלונות שמוגשות זה פרומיל מהמקרים שקורים.

איילת רזין בית אור: 6% לפי מחקר - - -

עודד פורר: בואי נתקדם, אילת.

איילת רזין בית אור: אז לגבי הקמת בתי דין ייעודיים, המלצות ועדת ברלינר דיברו על פיילוט במחוז אחד, אנחנו סומכות ידינו על ההמלצה הזאת, ועושות כל שביכולתנו לקדם את הפיילוט ונשמח בדיון שיועד לנושא לשמוע אם ואיך מתקדמות עם זה.

איילת רזין בית אור: הנושא של ביטול מגבלת ההתיישנות בעבירות מין שבוצעו בקטינים והארכת התיישנות בעבירות מין שבוצעו בבגירים, בעצם מי שמכיר את המטריה מבין כמה משוכות וחסמים פנימיים, חיצוניים, סביבתיים, כלכליים ועוד צריך לעבור כדי בכלל להביא את עצמך לפתח תחנת המשטרה ולמרות שבנתוני הפרקליטות רק אחוז אחד מהתיקים נסגר מחמת התיישנות, אנחנו במרכזי הסיוע מכירות את התופעה הזאת היטב, היטב מדי, של נשים וגברים שכבר הגיעו למקום שבשלו התנאים עבורם להגיש את התלונה, בעצם פאול טכני, הדלת של תחנת המשטרה נסגרת בפניהם והם לא יכולים להגיש את התלונה ובהקשר הזה אבקש ממריאנה שנמצאת איתנו, שהיא ביחד איתנו מנסה להיאבק במגבלה הזאת של ההתיישנות, אני כבר אומר שהתיק של מריאנה נסגר ותיכף היא תדבר על זה, התיק של מריאנה נסגר מחמת התיישנות, כרגע אנחנו בהליכים של ערר שאם יורשה לי להביא את הנתון שבעצם 1% מעררים בעבירות מין מתקבל וגם הערר האחד שכן התקבל נסגר אחרי השלמת חקירה.

איילת רזין בית אור: אני כבר מצהירה כאן, אנחנו נגיע עם הדבר הזה עד לבג"צ ביחד עם עו"ד שרון פנחס שנרתמה לנושא יחד איתנו.

מרב מיכאלי: צריך להגיד שבסוף הכנסת ה-20 כן הצלחנו להכניס הארכה.

איילת רזין בית אור: תודה על רבע הכוס המלאה.

מרב מיכאלי: תמיד לזכור שיש לאן לשאוף וצריך לזכור שכבר הלכנו דרך.

מרב מיכאלי: אנחנו לא מתחילות מאפס כל פעם.

איילת רזין בית אור: תודה מרב.

מרב מיכאלי: לא באמת, זה לא עניין של מה בכך.

עודד פורר: בבקשה מריאנה.

מריאנה סופיאניק: שלום ותודה רבה על זמנכם ועל המעמד, על ההזמנה.

מריאנה סופיאניק: נעים מאוד קוראים לי מריאנה סופיאניק, אני בת 32 מתל אביב.

מריאנה סופיאניק: הסיפור שבאתי לספר לכם היום בקצרה, המקרה האישי שלי, נולדתי בשנת 1987 באוקראינה ועליתי לארץ יחד עם משפחתי בשנת 1990 בגיל 3.

מריאנה סופיאניק: כשהייתי בת 4.5 אחרי מספר מעברים בין מגורים משותפים עם המשפחה, עברתי לגור בבניין בפעם הראשונה עם המשפחה שלי, רק עם ההורים שלי, ובבניין הזה היו הרבה ילדים, מכל המעברים שעברתי לא היו לי חברים, ובאחד הימים פגשתי את אחד מילדי הבניין שהיה בערך בגילי.

מריאנה סופיאניק: במקרה גם ההורים שלו היו ועד הבניין והם בערך האנשים היחידים שההורים שלי פגשו, כשההורים שלי לא ידעו את השפה אגב, והיו צריכים להביא את הצ'קים, לוועד הבניין.

מריאנה סופיאניק: אותו משפחה גרה ממש קומה מתחתינו ומזה שהתחלנו לשחק בחגים ובסופי שבוע ולאט לאט כמעט כל ערב, הייתי כמעט כמו בת בית אצלם, אמא שלו הייתה מאכילה אותי לפעמים, היינו משחקים המון, היו לו המון צעצועים שלי לא היו ולא יכלנו להרשות לעצמנו.

מריאנה סופיאניק: איפה שהוא באזור גיל 7, בערך שנתיים-שלוש מהרגע שנהיינו חברים, הייתה פעם אחת שהגעתי כמו הרבה פעמים שהגעתי לפני, דפקתי על הדלת ושאלתי אם אותו ילד נמצא בבית, כמו הרבה פעמים לפני, ובכל פעם היו פותחים לי את הדלת ואומרים לי או שהוא בבית, והייתי נכנסת, או שהוא לא בבית והייתי חוזרת הביתה.

מריאנה סופיאניק: באותה הפעם אבא שלו פתח לי את הדלת כמו הרבה פעמים לפני ואמר לי שהוא בבית, ורק אחרי שנכנסתי והוא סגר את הדלת אחריי עם המנעולים, והמנעול העליון שהייתי נמוכה מדי כדי להגיע אליו, רק אחרי זה הבנתי שאותו ילד לא בבית, ושאני ואבא שלו לבד.

מריאנה סופיאניק: זו הייתה הפעם הראשונה שהוא פגע בי, אחת מני רבות, פגע בי בהמון דרכים שונות, לא רק בבית, גם ברכב, ניסה לתפוס אותי בבניין, ומאותו הרגע החיים שלי השתנו.

מריאנה סופיאניק: לא רק שהוא גרם לי אשמה מאוד ג דולה בזה שהוא היה מאיים עלי והיה אומר לי שאני יודעת מה יקרה לי אם אספר למישהו, הוא גם לא היה נותן לי לצאת מאותה דירה בלי לשים לי כמה מטבעות ביד.

מריאנה סופיאניק: באותה תקופה, בילדות, לא ידעתי לבוא לאימא שלי ולהגיד לה מה הוא עושה לי, לא ידעתי בגיל 7 להגיד את המילים האלה, התביישתי מאוד והרגשתי אשמה נוראית.

מריאנה סופיאניק: יותר מזה, לא רציתי לאבד את החבר היחיד שהיה לי, החבר הכי טוב, וגם לא רציתי ששום דבר רע יקרה, לא לו ולא למשפחה שלי.

מריאנה סופיאניק: אבל באיזה שהוא שלב, בערך באזור גיל 9 שלי כל הסיפור הזה התפרץ.

מריאנה סופיאניק: המילים פשוט יצאו ממני באיזו שהיא מריבה שהייתה לי עם הילד וזה הביא למצב לא נעים שבו ההורים שלו הגיעו לשבת בסלון של ההורים שלי, כשאבא שלי לא בבית ואמא שלי לא מדברת עברית, ובערך אמא שלו רצתה לדעת מה פשר העניין.

מריאנה סופיאניק: אני רק חיכיתי שאבא שלי יחזור הביתה, הוא היה עובד פה בירושלים באותה תקופה, והוא לא חזר, ואני בסוף בחרתי להגיד שלא קרה כלום, מהפחד.

מריאנה סופיאניק: פחדתי נורא מאותו בנאדם, הוא היה עוקב אחרי לבית הספר ופחדתי ממנו נורא.

מריאנה סופיאניק: אחרי המקרה הזה שהם ישבו אצלנו בסלון עברנו דירה, בערך בגיל 9 שלי, ואיזה שהוא זמן אחרי זה כאילו שהזיכרון שלי נמחק, אני באמת לא יודעת להסביר את זה.

מריאנה סופיאניק: הזכרון נמחק והוא חזר אלי רק בערך באזור גיל 15, 16, באותו גיל, כנראה בהתבגרות מינית, היה לי סיוט שהיה לי המון בזמן התקופה של הפגיעה, באזור גיל 7, 8.

מריאנה סופיאניק: וברגע שהיה לי את הסיוט הזה באותו לילה כל הזכרון שלי מהפגיעה חזר אליי.

מריאנה סופיאניק: רצתי לאמא שלי, דיברתי איתה, והיא לא ידעה איך להתמודד עם זה, היא לא ידעה להתמודד עם זה שמה שקרה בילדות שלי באמת קרה.

מריאנה סופיאניק: מעבר לכך, באותה תקופה היו לי המון התמודדויות.

מריאנה סופיאניק: היה לי את הבגרויות שבחלקן נכשלתי כי בערך מגיל 7 התחלתי להבריז מבית הספר, לא עניין אותי כל כך לשבת בכיתה, גם עברתי בריונות בגלל שעליתי מחבר העמים, זה היה יותר מסע הישרדותי.

מריאנה סופיאניק: העדפתי להיות יותר בחוץ מאשר לשבת ולחטוף על הראש, אז היה לי את הבגרויות, התנדבתי במד"א מילדות, סבא שלי נפטר, כשהוא היה הורה בשבילי לכל דבר, הדמות.

מריאנה סופיאניק: עברתי תאונת דרכים קשה ואחרי זה התגייסתי, ועברתי דברים אחרים כמו למצוא אח למחצה, חבר מאוד קרוב שנפצע אנושות בצבא במלחמה, זוגיות, מערכות יחסים, עבודות שעברתי ביניהן, ניסיון ללמוד לתארים, אבא שלי שנפטר כשהייתי בת 25, החיים קרו לי.

מריאנה סופיאניק: פשוט כל הזמן החיים קרו לי, ורק באזור גיל 26-27 כשהתחלתי סוג של טיפול למדתי על חוק ההתיישנות גם בפעם הראשונה.

מריאנה סופיאניק: רק באזור גיל 27 למדתי שיש דבר כזה חוק התיישנות.

מריאנה סופיאניק: ואני ממש זוכרת איך בגיל 28 ביום הולדת שלי ישבתי עם אמא שלי בסלון ושתינו הבנו שאנחנו לא יכולות להתמודד עכשיו להגיש תלונה, היא עדיין לא התמודדה עם הפגיעה שלי והייתה לה משכנתא על הראש להתמודד איתה ועם המוות של אבא שלי, ואני זוכרת שהחלטנו שלא להגיש את התלונה.

מריאנה סופיאניק: בערך שנה-שנתיים אחרי זה נסעתי עם חברים לצפון ושיחקנו איזה שהוא משחק שהרגשתי שהחברים שלי לא מכירים אותי, שהם מעליבים אותי, והחלטתי כמה ימים אחרי זה לספר להם על הפגיעה שעברתי כי רובם לא ידעו.

מריאנה סופיאניק: אחת מהן במקרה למדה משפטים ויום אחרי זה היא פנתה אלי ושאלה אותי 'מה היה בפגיעה ומי פגע בי'.

מריאנה סופיאניק: היא עשתה משהו שאני לא עשיתי בחיים.

מריאנה סופיאניק: היא חיפשה את השם של הבנאדם שפגע בי בגוגל, ומסתבר שהיה רשום עליו שהייתה תלונה אחרת עליו בעבר, בערך שנה מהרגע שעברנו דירה, בדירה שהוא פגע בי.

מריאנה סופיאניק: היא הפנתה אותי לעו"ד פלילי שהיא הכירה, הלכתי לאותו עו"ד והוא סיפר לי על התלונה ועל מה קרה בסופה.

מריאנה סופיאניק: הייתה ילדה באותו בנין שגרה איתי באותה תקופה, ואח שלה שם לב שהיא מתנהגת מוזר, היא לא הייתה מוכנה ללכת לבית הספר.

מריאנה סופיאניק: אז הם התלוננו להורים וההורים גילו וסיפרו למשטרה, והיה משפט, ומי שפגע בי ובאותה ילדה נמצא אשם ואחרי זה הוא ערער והוא יצא זכאי מחמת הספק.

מריאנה סופיאניק: כשגיליתי את זה הבנתי שכל הזמן הזה חשבתי שרק בי הוא פגע, שאני הייתי הנפגעת היחידה שלו ואותו רגע הבנתי שזה לא רק אני ולא רק היא וכנראה שיש עוד נפגעים.

מריאנה סופיאניק: והאשמה, האשמה שלא דיברתי בילדות, ששתקתי, זה מאוד ליווה אותי מאותו רגע, והבנתי שאני לא יכולה להמשיך בסדר היום שלי, אני לא יכולה לטאטא את הדבר הזה שוב, כשהוא כל הזמן חופשי וכל הזמן חופשי לפגוע בעוד ילדים.

מריאנה סופיאניק: המשכתי עם הטיפול וגם הצטרפתי לטיפול במרכז סיוע לנפגעות תקיפה מינית בתל אביב.

מריאנה סופיאניק: בערך לאחר שנה סיימתי את הטיפול, והגשתי את התלונה במשטרה.

מריאנה סופיאניק: בערך שבוע-שבועיים אחרי זה היה לי עימות עם הפוגע שלי, שלא ראיתי אותו מאז הילדות.

מריאנה סופיאניק: בעימות הוא הכחיש הכל, הוא אמר שהוא לא נגע לא בי ולא באף אחד אחר ואני ידעתי שהוא משקר, אז אמרתי לו את זה, אמרתי לו שהוא פגע בי והוא פגע בילדה האחרת.

מריאנה סופיאניק: ובגלל שלפני העימות יצא לי לדבר עם חבר ילדות, על מי יכולה להיות הנפגעת האחרת מהבניין כי היו X ילדים בבניין בגילאים שונים ו-X בנות, אז היה לי ניחוש על השם וכשהוא אמר שהוא לא פגע בי ולא באף אחד, אמרתי לו 'לא פגעת בי לא פגעת גם באותה ילדה' וזה שזרקתי לו את השם זה ערער אותו לחלוטין.

מריאנה סופיאניק: ובאותו רגע ראיתי את זה והתחלתי לצעוק עליו 'בכמה ילדים פגעת' שוב ושוב.

מריאנה סופיאניק: התשובה שלו הייתה 'מאה.

מריאנה סופיאניק: מה תעשי לי, חוק ההתיישנות'.

מריאנה סופיאניק: תודה.

איילת רזין בית אור: קשה לדבר אחרי מריאנה אבל 'מה תעשי לי, חוק ההתיישנות', את זה בדיוק אנחנו מבקשות לנטרל.

איילת רזין בית אור: אני אמשיך במהירות.

איילת רזין בית אור: תודה מריאנה.

איילת רזין בית אור: אמשיך במהירות על הדברים העיקריים בהמלצות שלנו למשרד המשפטים.

איילת רזין בית אור: הנושא של זכאות לסיוע משפטי, התייחסתי קודם ש-85% מהתלונות נסגרות, ולכן דווקא בשלב שלפני סגירת התיק, דווקא בשלב של ההליך המשטרתי, של החקירה, אז צריך את הזכאות לסיוע משפטי לליווי וייעוץ של הסיוע המשפטי כדי לייצג בשימוע, כדי לתווך את הזכיות.

איילת רזין בית אור: הנושא של חובת הכשרה בתחום של פגיעה מינית לפרקליטים ושופטים ולחוקרי משטרה, משהו שנדמה שהוא ברור מאליו, אז הוא לא.

איילת רזין בית אור: אין חובה כזו.

איילת רזין בית אור: יש הכשרות ספורדיות במשך הקריירה כולה ולא כתנאי סף להתחיל לעסוק במטריה הזו.

איילת רזין בית אור: העבירה של grooming, שהיא לא עבירה בכלל, של טיפוח, טוויית הקורים סביב ילד כדי לאפשר את הפגיעה.

איילת רזין בית אור: אני יכולה להגיד שעכשיו בתיק של מלכה לייפר, אתם מכירים כולם בוודאי את הפרשה, אחת מהטענות של ההגנה היא שבעצם בישראל אין בכלל עבירה כזו ולכן אי אפשר להחזיק אותה נגדה, הרחבות לחוק זכויות נפגעי עבירה, פיצויי חובה, כל הנושא של חסיון מלא ביחס מטפל-מטופל, היד הגסה של החשוד, של הנאשם, של ההגנה, חודרת לחלל הקדוש הזה, למרחב הקדוש הזה של טיפול בצורה ממש סדרתית, אסטרטגית מתוך כוונה לערער את הנפגעת ולהפעיל לחץ על הפרקליטות להגיע להסדר, את זה חייבים לעצור.

איילת רזין בית אור: אני אעצור כאן כי יש עוד תחומים שחשוב לנו להתייחס אליהם.

איילת רזין בית אור: אבקש אם אפשר שעתליה מנהלת מרכז סיוע בחיפה להתייחס לחלק של משרד החינוך.

עתליה שיינפלד: שלום לכולם.

עתליה שיינפלד: תודה רבה על ההזדמנות לדבר.

עתליה שיינפלד: אני מנהלת את מרכז הסיוע בחיפה והצפון.

עתליה שיינפלד: קודם כל באמת יש לו זמן קצר להציג משהו שהוא בדמנו ואנחנו ממש מקדישות את כל מרצנו ובאמת הרבה מאוד שנים, ולי יש כמה דקות להציג את ההמלצות שיש לנו למשרד החינוך בכל התחום החינוכי ובגלל שזה עיסוק יום-יומי אני גם אתחיל עם סיפור ממש קצרצר, שמייצג הרבה.

עתליה שיינפלד: אנחנו בתקופת טרום הקורונה העברנו איזו שהיא הכשרה לצוות מורים בחטיבת ביניים בבית ספר אזורי במועצה אזורית בצפון הארץ.

עתליה שיינפלד: עם תחילת הסגר הצוות החליט שנמשיך את ההכשרה, נעשה את זה דרך הזום.

עתליה שיינפלד: באמת המשכנו וליווינו את הצוות הזה לאורך כל תקופת הסגר וגם אחרי שנגמר הסגר בתקופת הקורונה.

עתליה שיינפלד: אני רוצה לספר לכם על עמית, אחת מהמורות, שאחד מהמפגשים הציגה לנו איזו שהיא דילמה שיש לה סביב אחת מהנערות שנקרא לה מאיה, נערה בכיתה ח', שהמורה זיהתה בחושים שלה בתקופת הסגר שמגיעים אליה כל מיני נערים הביתה.

עתליה שיינפלד: כל פעם שהיא מחוברת היא רואה ברקע נערים משכבות שונות מבית הספר, כל פעם נערים אחרים שהמורה הזאת ברגישות שלה ובהבנה שלה של מערכות יחסים הבינה שמשהו שם לא תקין.

עתליה שיינפלד: לא יכול להיות שכל כך הרבה נערים, בנים, נכנסים יוצאים, כל פעם מישהו אחר, והיא העלתה את זה לדילמה במפגשי ההדרכה שלנו.

עתליה שיינפלד: הנחינו אותה, הדרכנו אותה איך לנהל שיחה עם אותה נערה ומסתבר שאותה נערה שהייתה בסגר מתוך המקום הבודד שלה מילאה את הזמן בלהיפגש עם נערים, לפעמים עם נער אחד לפעמים עם מספר נערים, ולקיים איתם כל מיני פרקטיקות מיניות שהן בעצם ניצול ופגיעה מאוד מאוד חמורים, בגלל מערכות היחסים הלא שוויוניות שהיו שם, נפתחה השיחה על זה, כמובן ששפ"י, היועצות של בית הספר היו מעורבות, ככל שהתגלגל האירוע גילינו שאותה נערה נמצאת בבית עם אבא שלה, שפוגע בה מאז שהייתה ילדה צעירה.

עתליה שיינפלד: מקרה שעד אז לא נחשף ולא היה ידוע בבית הספר, מקרה שהצריך טיפול שעד היום אנחנו מעורבות בטיפול ובליווי שלו, וכל זה בזכות אותה מורה שהשתתפה בהכשרה של מרכז הסיוע ויחד עם החושים והכלים שלנו, התחושת בטן שלה, הצביעה, זיהתה, ביררה ופעלה נכון, היא עירבה את המערכת.

עתליה שיינפלד: אני רוצה להגיד שיש פה כמה מקרים שהם מתוך הניסיון העשיר שלנו, חריגים.

עתליה שיינפלד: קודם כל התפיסה של אותה מורה כאחראית למה שהיא ראתה שם, היכולת שלה לזהות נורות אדומות מאוד חמקמקות, כשאותם נערים ואותה נערה ניסו להסתיר את מה שקורה שם.

עתליה שיינפלד: היכולת שלה להמשיג את מה שקורה שם כפגיעה מינית, כי על פניו אותה נערה הסכימה לכל מה שעבר עליה בכל התקופה הזאת, ולייצר איזו שהיא סביבה שבה אותה נערה יכלה לבוא ולספר גם על פגיעה קודמת ומתמשכת על ידי אבא שלה.

עתליה שיינפלד: יש כאן הפעלה נהדרת של מערכת שהיא לא מובנת מאליה, ואני באמת גאה להגיד שההכשרה שהיא קיבלה במרכז הסיוע כחלק מההכשרות שלנו, שינתה את החיים של אותה נערה ונתנה לה כלים משמעותיים.

עתליה שיינפלד: אני חושבת שזה מדגיש מאוד קודם כל את החשיבות של ההכשרות לאנשי מקצוע בתחום החינוך, לזהות, לאתר ולהבין מה זה פגיעה מינית, מה זה פגיעה מינית אצל נוער.

עתליה שיינפלד: זה לא משהו שהוא שולי והוא בצד.

עתליה שיינפלד: מהנתונים של ארגון מרכזי הסיוע אנחנו יודעות ש-60% מהנפגעות והנפגעים חוו את הפגיעה שלהם בילדות, מתחת לגיל 18, כשלמעשה הזמן הממוצע עד שהם פונים לבקש עזרה, זה עשר שנים מהפגיעה.

עתליה שיינפלד: תוסיפו לזה את חוק ההתיישנות, תוסיפו לזה שנים שבה הפגיעה בעצם לא נפסקת, לא מטופל ולא מענה.

עתליה שיינפלד: אני שואלת מי אחראי לזהות את אותם נערים ונערות.

עתליה שיינפלד: אני חושבת שגם בזמן הקורונה יש כאן סיטואציה מאוד קיצונית שבעצם כמעט ואין מרחב חברתי, ציבורי לנוער, גם היום, כשבעצם כל הפעילות התרבותית של הנוער, תנועות נוער ומסגרות אחרות אלטרנטיביות נפתחות ונסגרות חדשות לבקרים, מי רואה את אותם ילדים.

עתליה שיינפלד: מי שם לב למה שעובר עליהם, למעט ההורים המבוגרים שנמצאים בבתים, ומה קורה כשהבית הוא פוגעני?

עתליה שיינפלד: מי מזהה, מי מאתר?

עתליה שיינפלד: ההמלצה הראשונה שלנו היא זאת, לתת הכשרות מידיות חירומיות לאנשי חינוך לאתר לזהות ולפעול במצבים כאלה.

עתליה שיינפלד: זה הדבר הראשון.

עתליה שיינפלד: אם נדבר על מאיה הנערה בכיתה ח', מה הסיכוי של אותה נערה לשנות את דפוסי ההתנהגות הפוגעניים שלה, מה הסיכוי של אותה נערה להבין שהיא נמצאת במצב פוגעני, שיש לה למי לפנות, לדעת למי לפנות ולהבין שזה יהיה בסדר אם היא תפנה לעזרה ותקבל סיוע, מה היכולת של אותה נערה, מי אחראי על זה.

עתליה שיינפלד: אני אפילו אשים את הזרקור על הצד השני.

עתליה שיינפלד: כל אותם נערים שבילו - - -

עודד פורר: בואי נתכנס לכיוון ההמלצות כי אנחנו קצת - - -

עתליה שיינפלד: זה מוביל אותנו להמלצה השניה, שזה בעצם תוכניות למניעה של אלימות מינית כלפי קטינים - - - לזהות מצבים סיכוניים ולפעול אחרת עבור אותו נער, גם בצד הנפגע וגם מהצד הפוגע.

עתליה שיינפלד: היום תכניות חינוכיות כאלה נתונות לשוק החופשי מה שנקרא, לא ממומנות ונתונות לבחירה של בתי הספר.

עתליה שיינפלד: ההמלצה השלישית שלנו היא גם לערב את ההורים בתמונה הזאת, לתת להם כלים והכשרה, לשים לב להתנהגויות מיניות פוגעניות ונורות אזהרה של מי שנפגעת, והדבר הרביעי זה שאנחנו חושבות שאין מספיק נתונים, צריך לאסוף נתונים על אותם נערים ונערות, על קטינים וקטינות מה בעצם קורה שם, איך אנחנו לוקחים אחריות על המניעה, על האיתור, על טיפול מוקדם ואני אגיד שזה קריטי בהצלת נפשות.

עתליה שיינפלד: אם עוברות עשר שנים עד שהפגיעה נחשפת וניתן טיפול - - -, זה הבדל של שמיים וארץ לעומת אם הפגיעה נפסקת על ידי גורם מבוגר אחראי וניתן טיפול מתאים בזמן אמת בסמוך לפגיעה.

עתליה שיינפלד: אלה ארבע ההמלצות שלנו.

עודד פורר: תודה.

עודד פורר: אילת את ממשיכה?

איילת רזין בית אור: לא, ליזה ניקולאיצ'וק, מנהלת מרכז סיוע לנשים בנגב, מסל"ן.

ליזה ניקולאיצ'וק: שלום לכולם.

ליזה ניקולאיצ'וק: הלב שלי נשבר לשמוע את מריאנה, אבל הקורונה לימדה אותנו כמה מילים חדשות.

ליזה ניקולאיצ'וק: אחת מהן 'עקומה' אז אנחנו בזינוק בעקומה של כמות הפניות וכל פעם שיש שביתה של עובדות סוציאליות אנחנו בעליה אטומית של פניות, יש סגר בבית, עליה אטומית בפניות למרכזי סיוע, יש את כל מה שקורה בחברה, אנחנו מגיבים בעומס אטומי על מרכזי הסיוע.

ליזה ניקולאיצ'וק: מלי היקרה, אני רואה אותך בזום, כמו שאת אומרת, אנחנו על רצף ומענים שנותנים לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית ואלימות ולמשפחותיהם, אנחנו חדר המיון ועזרה ראשונה, זה מרכזי הסיוע.

ליזה ניקולאיצ'וק: אני יותר מ-20 שנה מנהלת מרכז סיוע ואני קוראת לעצמי 'שורדת'.

ליזה ניקולאיצ'וק: לא כי לא היה לי מזל, היה לי מזל ולא נפגעתי, אבל לא היה לי מזל ונכנסתי כפסיכולוגית לנהל מרכז סיוע שצריך כל פעם לדאוג להישרדות תקציבית.

ליזה ניקולאיצ'וק: קיבוץ נדבות זו התחושה שלנו כאנשי מקצוע.

ליזה ניקולאיצ'וק: אני חושבת שיש חוסר רצינות מהמדינה לעניין הכספי ותמיכתי למרכזי סיוע, ואותי זה מזעזע כל פעם מחדש, ואגיד לכם למה, לגייס כספים ב-100% של התקציבים זה בלתי אפשרי.

ליזה ניקולאיצ'וק: המדינה תומכת בנו דרך מבחני התמיכות של הרווחה בשליש מהתקציבים, כשכל פעם אנחנו משיגים איזה שהוא עוד סכום.

ליזה ניקולאיצ'וק: הייתה הבטחה מ-4 מלש"ח ל-6 מלש"ח, מ-6 מלש"ח ל-8 מלש"ח ועכשיו העקומה שלנו בירידה, לא בפניות שאנחנו נותנים להן מענה אלא במענים הכלכליים.

ליזה ניקולאיצ'וק: זאת אומרת אם עכשיו בהתחלת השנה קיצצו לנו את הסכומים, קיבלנו מקדמה שהרווחה ניסו להשיג בשבילנו ועכשיו אני הולכת ושולחת לחל"ת בפעם השניה את הצוות שכדי להכשיר אותו למרכזי סיוע זה שנים של לימודים והכשרה.

ליזה ניקולאיצ'וק: אנשים משוגעים שיכולים לשרוד אלפי פניות וכל כך הרבה צרות.

ליזה ניקולאיצ'וק: אתם בקושי החזקתם מעמד עם הדמעות על הסיפור של מריאנה, אבל אנחנו מקבלים במרכזי הסיוע אלפים כאלה.

ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו חייבים תמיכה כלכלית.

ליזה ניקולאיצ'וק: ותמיכה כלכלית זה בשבילנו תמיכה בהבנה שאנחנו עושים עבודת קודש וזה לא במילים.

ליזה ניקולאיצ'וק: 30 שנה, 40 שנה מרכזי הסיוע עושים את זה, יום ולילה.

ליזה ניקולאיצ'וק: בקורונה מצאנו את עצמנו בעליה פי 2.5 אפילו בפניות של סיפורים שילדים פתחו על פגיעה מינית, באלימות בין בני זוג שפנו אלינו, ונתנו מענה לכל מקרה ומקרה.

ליזה ניקולאיצ'וק: אבל התחושה שלי היא סובייקטיבית ובשמן של מנהלות מרכזי הסיוע ואיגוד מרכזי הסיוע אני חושבת, לי יש תחושה של זלזול על ידי המדינה.

ליזה ניקולאיצ'וק: אתם יודעים מה, לחלק את המענקים ההזויים של 700 ומשהו שקל, אתם יודעים כמה טיפולים אנחנו יכולים לעשות בסכום הזה?

ליזה ניקולאיצ'וק: עד כמה התחושה שאם המדינה, מזניחה אותנו, אנחנו האחרונים בלקבל את התקציבים, והיום נורא קל לגייס כספים.

ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו גם מגייסים.

ליזה ניקולאיצ'וק: 70% מהתקציבים שלנו אנחנו מוכרים בבזארים את השטויות, ומעבירים, עושים אירועים ומקבצים נדבות.

ליזה ניקולאיצ'וק: אבל ה-30% האלה עכשיו שאנחנו לא מקבלים, זה פסק דין מוות לעמותות.

ליזה ניקולאיצ'וק: העמותות האלה הוא הלב הפועם של החברה שלנו.

ליזה ניקולאיצ'וק: תתייחסו לזה כך.

ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו נותנים מענה רב תרבותי ברמות שקשה, בשמונה שפות.

ליזה ניקולאיצ'וק: איפה ראיתם דבר כזה?

ליזה ניקולאיצ'וק: פעם הייתה מנהלת אגף רווחה שממש אימצה אותי וליוותה בדרום, קראו לה אסתר עמר ז"ל, כשאנחנו היינו במשבר ואמרתי לה 'אני הולכת לסגור את המרכז ומשאירה רק מתנדבות לעשות מה שאפשר' היא אמרה 'ברגע שאת סוגרת את המרכז - - -

עודד פורר: תסכמי במשפט.

ליזה ניקולאיצ'וק: אני שייכת למשוגעות שיושבות ועובדות בלי משכורות כי יש לנו שליחות.

ליזה ניקולאיצ'וק: אני פונה לוועדה, תהיו בשליחות איתנו.

ליזה ניקולאיצ'וק: אתם חייבים לעזור לנו לקבל את התמיכות כי אחרת עד סוף השנה אנחנו שולחים לחל"ת את כל אנשי המקצוע המדהימים ולא נוכל לתת מענה.

עודד פורר: תודה.

עודד פורר: אנחנו נבקש עכשיו תגובה מהאוצר בדיוק בעניין הזה.

עודד פורר: אני גם פניתי לאוצר ולשר הרווחה אחרי הסיור שעשינו במרכזי הסיוע אז תיכף נשמע את תגובתם.

עודד פורר: נמצאת איתנו רחל שפירו ממשרד המשפטים.

רחל שפירו: הבנתי שקודם דיברתם על הפער באגרות.

עודד פורר: כן.

עודד פורר: העליתי קודם.

רחל שפירו: רציתי להתייחס לזה בקצרה, ולהגיד שבעצם יש כן פערים בין האגרות במשפחה לאגרות הכלליות, כאשר אחד מהם זה באמת האגרה לתובענות בגין עבירות מין.

רחל שפירו: הפער הזה בעינינו לא מוצדק והוא עתיד להתבטל בתיקון לתקנות אגרות במשפחה, יש תיקון שאנחנו עובדים עליו בכל מה שקשור להשוואת אגרות בין הערכאות השונות, בתי משפט למשפחה ובתי דין, וגם הנושא הזה נמצא בפנים.

עודד פורר: מתי זה אמור להגיע?

רחל שפירו: אנחנו לקראת הסיום, לפני הפצה להערות הציבור.

רחל שפירו: אני אגיד שגם הנושא הזה נדון בביה

רחל שפירו: מ"ש העליון במסגרת הדיון 1292/20 שגם שם ביהמ"ש העליון התייחס לנושא הזה ומבחינתנו גם בתקופת הביניים, עד שתיקון התקנות ייכנס, אפשר באמת להפעיל שיקול דעת בכל מקרה ומקרה ולהפעיל את ההוראה של האגרה המופחתת.

עודד פורר: תודה.

עודד פורר: נתנאל אשרי ממשרד האוצר, אחריך מלי ממשרד הרווחה.

עודד פורר: נתנאל, תסביר לנו קצת מה קורה עם נושא התקציב.

נתנאל אשרי: צהריים טובים, תודה רבה על הדיון.

נתנאל אשרי: זה באמת דיון חשוב, ונושא שקרוב ללבי באופן אישי.

עודד פורר: התקציב יותר חשוב מהדיון.

נתנאל אשרי: לגבי תקציב התמיכות, כמו שאתם יודעים אנחנו בתקציב המשכי ולכן מה שקורה זה שהאפשרות להעמיד תמיכות באופן רוחבי, כל התמיכות שניתנות לרוחב משרדי הממשלה היה עד 70% מהביצוע של שנה קודמת.

נתנאל אשרי: אנחנו מקפידים על זה גם בעניין הזה.

עודד פורר: לא בכולם.

עודד פורר: יש מקומות שידע החשב הכללי לפתור את התקציב.

נתנאל אשרי: אני לא מכיר, זאת שאלה לחשב הכללי.

נתנאל אשרי: מבחינתי אנחנו - - -

עודד פורר: האגף לחינוך תורני במשרד החינוך למשל.

נתנאל אשרי: - - - באופן מתואם על הדבר הזה וזה המסר שאני מכיר.

נתנאל אשרי: אנחנו בכל מקרה מקפידים עליו.

נתנאל אשרי: שזה המצב שם.

נתנאל אשרי: דיברו כאן הנציגות - - -

עודד פורר: אתם כשבדקתם, נתנאל, וגם שאלתי את זה בדיונים קודמים שהיו לנו.

עודד פורר: הרי בסוף יש קופסת קורונה.

עודד פורר: בתוך קופסת הקורונה הזאת שאתם עשיתם לטובת הטיפול במשבר, יש אם אני זוכר נכון לפחות בגל הראשון של התוספת שהוספה לתקציב המדינה שהייתה כ-80 מיליארד שקל, היה 14 מיליארד שקל משרדי ממשלה.

עודד פורר: בסוף אנחנו מדברים פה על תקציב, אגב אין עוררין על כך שהנושא הזה קפץ מבחינת היקף הפניות והצורך בטיפול בעשרות אם לא מאות אחוזים.

עודד פורר: בגלל הקורונה.

עודד פורר: זה לא עכשיו שאני אומר לך 'בוא תטפל במשהו שלא קשור לקורונה בתקציב שמיועד לקורונה'.

עודד פורר: מדוע לא לקחת על התקציב הזה ולאפשר את התמיכות האלה למרכזי הסיוע האלה שנשארו בחזית, לבד.

עודד פורר: רק כדי שיהיה ברור, מתוך תקציב של 14 מיליארד שקל אנחנו מדברים על סדר גודל של 6-9 מלש"ח.

אורית סוליציאנו: 5.7 אחרי שקיצצו.

עודד פורר: אני מדבר על התוספת.

נתנאל אשרי: כרגע השימושים של קופסת הקורונה מוקצים במלואם.

נתנאל אשרי: אם יהיה איזה שהוא שינוי או התפנות - - -

עודד פורר: הם לא מוקצים במלואם, תשמע, אני יודע שלפחות מנתונים שהציג החשב הכללי בוועדת הכספים לפני כשבועיים, מתוך 200 מלש"ח שהוקצו סיוע לעמותות, ואגב מרכזי סיוע לדעתי הן עמותות.

עודד פורר: נכון?

עודד פורר: מתוך 200 מיליון שקל שהוקצו לעמותות בוועדת הכספים, בוועדת הכספים הוקצו לעמותות בחודש אפריל, קרי לפני ארבעה חודשים, ביצעה הממשלה עד לרגע זה אפס.

עודד פורר: מדוע לא להגיד 'בוא נראה איך אנחנו מעבירים את התקציב הזה', לפחות לנושא שהוא נושא אקוטי.

נתנאל אשרי: יש פער, והיו"ר גם מכיר את זה היטב, שיש פער בין הקצאה לבין ביצוע.

נתנאל אשרי: לכן כרגע ההקצאה שנעשתה במלואה, אכן כמו שאמרתי, לפחות למיטב ידיעתי והכרתי, במידה ויהיו תתי ביצוע אני מניח שהממשלה תשקול מחדש איך היא מחלקת כסף שנותר.

עודד פורר: מדוע לא לקחת מתוך התקציב הזה שקיים אצלכם, להעביר את זה למשרד הרווחה.

עודד פורר: אני בטוח שאם תיתן למשרד הרווחה 9 מלש"ח להעביר תמיכות לטובת הנושא הזה, הם יעבירו אותם.

עודד פורר: תמיכות אגב זה התקציב שהכי קל לשחרר אותו ברגע שאתם פותחים אותו.

נתנאל אשרי: מאיזה תקציב שקיים אצלנו - - -

עודד פורר: ה-200 מלש"ח סיוע לעמותות.

נתנאל אשרי: התקציב הזה כרגע מוקצה.

נתנאל אשרי: גם אם הוא לא - - - עדיין, הוא שמור.

עודד פורר: איפה, באיזה משרד?

נתנאל אשרי: בקרן של הסיוע לעסקים קטנים, נתנו 50 מלש"ח - - -

עודד פורר: אבל לא ביצעתם משם שקל אחד אז תשאירו שם 191 מלש"ח ו-9 מלש"ח תעבירו למשרד הרווחה.

עודד פורר: אגב זה לעמותות, זה סיוע למגזר השלישי.

נתנאל אשרי: אני אומר, הקצאה שהממשלה ביקשה לעשות מלכתחילה היא 200 מיליון.

נתנאל אשרי: כדי לשנות את סדרי העדיפויות, במידה ואין ביצוע, זה בדיוק מה שאמרתי קודם, במידה ואין ביצוע אני מניח שהממשלה תרצה להחליט על סדרי עדיפויות שלה בהקצאה של תקציבים - - -

עודד פורר: אתה ממש אופטימי שאתה מניח שהממשלה תרצה להחליט.

עודד פורר: אני לא ראיתי את הממשלה הזאת מחליטה כמעט שום דבר.

עאידה תומא סלימאן: אם תהיה ממשלה עד אז.

עודד פורר: משרד הרווחה, מלי.

נתנאל אשרי: אם אפשר שאלה, נציגות הארגונים דיברו על בעיות בהשמה חוץ ביתית לילדים שעברו תקיפה מינית, אני אשמח לשמוע ולקבל על זה נתונים, אני לא מכיר את זה וזה מטריד אותי.

עודד פורר: רק זה מטריד אותך?

נתנאל אשרי: בין היתר.

עודד פורר: אני אשמח לשדך ביניכם לקשר ישיר בין איגוד מרכזי הסיוע אליך לגבי הנתונים האלה.

נתנאל אשרי: בשמחה.

עודד פורר: מלי, תראי, עוד פעם היית שואל את השאלה הזאת אם היה מנכ"ל משרד הרווחה.

עודד פורר: אבל בכל הכבוד למשרד האוצר, כמי שניהל משרד ממשלתי יותר קטן ממשרד הרווחה, אם רוצים למצוא 3-4 מלש"ח תוספת, מוצאים.

עודד פורר: איפה אתם עומדים בעניין הזה?

מלי אורגד: קודם כל אציג את עצמי.

מלי אורגד: שמי מלי אורגד, אני מנהלת שירות לטיפול והגנה במצבי טראומה ומשבר.

מלי אורגד: אני באמת מברכת על המפגש הזה, אני חושבת שהוא חשוב, אנחנו שותפים מלאים עם מנהלות מרכזי הסיוע, חשוב לי לומר שהמשרד תומך ב-12 מרכזי סיוע שמתוכם יש תשעה מרכזים שמאוגדים על ידי האיגוד של מרכזי הסיוע, אנחנו עובדים איתם באופן מתואם, מקצועי ושיתוף הפעולה הוא מאוד פורה.

מלי אורגד: ההתייחסות לתמיכה, נתנאל ענה.

מלי אורגד: ברגע שיהיה לנו אישור מהאוצר אנחנו נשמח לתת את כל התקציבים המגיעים למרכזי הסיוע.

עודד פורר: אני אומר לוועדה, מי שהיה צריך לתת פה תשובות זה לא אגף תקציבים במקרה הזה אלא החשב הכללי שהוא זה שיושב על ה- - - אין לנו פה נציג של החשב הכללי.

עודד פורר: מה שאבקש, גם בסיכום, זה להוציא פניה להתייחסות החשב הכללי מדוע הנושאים האלה לא מגיעים לוועדות החריגים.

עודד פורר: אני איתך מלי.

מלי אורגד: בכל מקרה, אם יהיה אישור אנחנו ערוכים ומוכנים בתוך הוועדה הפנימית שלנו לתת את התקציב למרכזי הסיוע.

מלי אורגד: עד כה נתנו 25% מהתקציב שקיבלו בשנה קודמת על פי הוראות החשכ"ל.

עודד פורר: למה לא 70%?

מלי אורגד: כי זו לא ההוראה.

מלי אורגד: ההוראה כרגע אנחנו מבינים שמדברת אולי עד 40%, אנחנו בודקים אותה, ואם תהיה אופציה כזו אנחנו נעביר עוד 15% מהתקציב של שנה קודמת.

מלי אורגד: צריך לשאול את החשב הכללי אם אפשרי להעביר את כל ה-70%, אני הראשונה שאעביר.

עודד פורר: המנהל הכללי של משרד הרווחה פנה לחשב הכללי בעניין?

עודד פורר: יש פניה של משרד הרווחה לחשב הכללי בנושא הזה?

מלי אורגד: אני לא יודעת לומר, אני יודעת לומר שפנינו לחשב שלנו וקיבלנו את ההוראות מהחשב של משרד הרווחה.

עודד פורר: יש אפשרות לבקש מהחשב של משרד הרווחה שיתחבר לזום?

מלי אורגד: כן.

מלי אורגד: לדעתי אי אפשר לתת את ה-70% כרגע מכיוון שאין תקציב לממשלה, זה מה שנאמר לי.

עודד פורר: אני אומר לך שאת טועה.

עודד פורר: השאלה אם בכלל הנושא הזה עלה לוועדת חריגים.

עודד פורר: האם את פנית למנכ"ל שלך, האם המנכ"ל שלך פנה בעניין הזה לחשב הכללי?

מלי אורגד: אנחנו פנינו לחשב הכללי של המשרד שלנו.

עודד פורר: החשב הכלל של המשרד זה מי שחותם בסוף על הזה, ומעל זה יש מנכ"ל - - -

מלי אורגד: הוא עובד מול האוצר.

עודד פורר: יש גם מנהל כללי למשרד.

עודד פורר: זה נראה שאתם משלימים עם המציאות.

עודד פורר: אין תקציב אז אי אפשר וזהו, ושם נגמר האירוע.

עודד פורר: האירוע לא נגמר בזה שהאוצר או החשב של המשרד אומר 'אין תקציב'.

עודד פורר: זה רק תחילתו של האירוע.

עודד פורר: זה אומר שמפה צריך לפנות לאגף התקציבים וצריך לפנות לחשב הכללי וצריך לפנות למשרד רוה"מ אם צריך, כדי להביא את התקציב הזה.

מלי אורגד: אני רוצה להסביר.

מלי אורגד: אנחנו נעשה את זה, מרכזי הסיוע – ואמרה את זה פה ליזה – שהם חלק מהרצף של הטיפול שלנו בתוך משרד הרווחה.

מלי אורגד: גם לעניין הזה אנחנו דואגים וגם לעוד מרכזים טיפוליים שאנחנו מפעילים.

מלי אורגד: אני רוצה כן לספר על מה אנחנו כן עושים או איזה תקציבים אנחנו כן דורשים בנוסף באמת לתחום הזה של - - -

עודד פורר: זה לא הנושא.

עודד פורר: אני מבין מה את רוצה - - -

עאידה תומא סלימאן: שאר הרצף מקבל את התקציבים.

עאידה תומא סלימאן: הם לא מקבלים.

עאידה תומא סלימאן: שאר הרצף הטיפולי ששייך למשרד מקבל את התקציב התפעולי שלו כי הוא חלק מהמשרד והוא לפחות מקבל 1/12.

עאידה תומא סלימאן: הם לא, בגלל שהן עוברות דרך התמיכות ואת יודעת את זה.

עאידה תומא סלימאן: אז לפחות תתייחסו אליהם כמו שמתייחסים לשאר.

עודד פורר: אני חייב לומר, אני יודע לבוא לאוצר בטענות מפה עד להודעה חדשה.

עודד פורר: אבל זה כמו ההוא שמתפלל לקב"ה שיזכה בלוטו והוא צדיק גדול, בא המלאך גבריאל ושואל את הקב"ה 'למה אתה לא נותן לו פעם אחת לזכות' הוא אומר 'שימלא כרטיס'.

עודד פורר: אתם לא פניתם לחשב הכללי בבקשה לוועדות חריגים אז איך אני יכול לבוא בטענות לאוצר?

מלי אורגד: סליחה, אנחנו כן.

מלי אורגד: רגע.

מלי אורגד: זה לא נכון.

עודד פורר: שאלתי לפני כמה דקות - - - לחשב של המשרד.

מלי אורגד: תנו לי לדבר ואני אסביר.

מלי אורגד: אנחנו כן פנינו לחשב הכללי בתקופת הקורונה וביקשנו להגיע לוועדת חריגים וזה מה שעשינו, ואישרו לנו 20% מהתקציב של שנה קודמת ולא מעבר לזה.

עודד פורר: מתי זה היה?

מלי אורגד: ברבעון הראשון כשמנהלות מרכזי הסיוע היו צריכות לקבל את התקציב.

עודד פורר: לפני ארבעה חודשים.

עודד פורר: מאז פניתם שוב?

מלי אורגד: מאז פנינו שוב, וכרגע מהבנתי ומהתשובה שקיבלנו, יש אפשרות כנראה, אנחנו עוד בודקים את זה ממש בישורת האחרונה, להעביר עד 40%.

מלי אורגד: לא שמעתי את המילה של 70%.

מלי אורגד: אם יש משהו אחר אני מוכנה לבדוק.

עודד פורר: מה שאני מבקש ממשרד הרווחה, נא לשלוח העתקים לוועדה של כל הפניות שביצעתם לוועדת החריגים לטובת הנושא הזה של מרכזי הסיוע, מתחילת משבר הקורונה, זאת אומרת מאז ה-16 במרס ועד היום, כולל התשובות שהתקבלו מהאוצר, מהחשב הכללי.

עודד פורר: אנחנו נסייע בידכם בעניין הזה, אני רק אומר שאם לא פניתם, יש פה טעם לפגם.

מלי אורגד: בשמחה.

מלי אורגד: חשוב לי להגיד שמשרד הרווחה מוקיר את העבודה של המרכזים.

עודד פורר: בסדר.

עודד פורר: כולם מוקירים.

עודד פורר: משרד האוצר מוקיר, משרד הרווחה מוקיר, בסוף ההוקרה הזאת לא מסבסדת את העלויות.

מלי אורגד: נכון.

מלי אורגד: לצערנו לא הכל תלוי בנו.

מלי אורגד: אני רוצה להתייחס למה שעלה פה ונאמר, לצערי לא קיבלתי את התכנית הלאומית מראש, אבל אני שמחה שהנושא עולה, כפי שאמרתי.

מלי אורגד: אני אתייחס למה שכן עלה פה.

מלי אורגד: משרד הרווחה מטפל גם בקטינים, ילדים ובני נוער, וגם בבגירים ובגירות מעל גיל 18 ומעלה.

מלי אורגד: לגבי קטינים יש לנו 19 מרכזי טיפול ברחבי הארץ שנותנים מענה ליותר מ-2,300 ילדים ובני נוער ועוד 700 טיפולים דרך קופות טיפול.

מלי אורגד: אנחנו מטפלים גם בנפגעים וגם בילדים שלהם יש התנהגות מינית פוגעת.

מלי אורגד: לגבי התחום של הבגירים זה עלה כאן מאוד חזק, אני חייבת לומר ולציין שהתחום הזה הורחב והיה פיתוח מואץ בחמש השנים האחרונות, מ-12 מרכזי טיפול אנחנו היום עם 62 מרכזי טיפול שמטפלים ביותר מ-2,000 מטופלים ומטופלות, גם גברים וגם נשים מעל גיל 18, אנחנו נותנים מענים פרטניים, רגשיים, מענים קבוצתיים בתוך מרכזי הטיפול שיש לנו מרמת הגולן ועד אילת.

מלי אורגד: אורית סיפרה על הוסטל בית אלה, ואני שמחה שהיא הזכירה ודיברה על החשיבות של ההוסטל, ממש בימים אלה אנחנו יצאנו למכרז ואמור לקום הוסטל נוסף המשכי להוסטל בית אלה שהוא יותר הוסטל חירומי לטווח קצר, אמור לקום הוסטל שיקומי ארוך טווח.

מלי אורגד: אני משערת, ממש יצא המכרז, ספקים הגישו ואנחנו ממש בישורת האחרונה, כדי לבחור את הספק המתאים שייתן מענה לשני ההוסטלים הללו.

מלי אורגד: אז אני שמחה לבשר בשורה חדשה.

מלי אורגד: תראו, אין ספק שהתחום של אלימות מינית חייב לקבל מקום מרכזי בכלל וגם בתוך המשרד.

מלי אורגד: אני כן יכולה לומר שמשרד הרווחה שם את התחום הזה ואני חושבת שנתנאל אמר, אני מאמינה שראש המינהל שלנו איריס פלורנטין עובדת גם מולו, אני יודעת שאנחנו בסדר עדיפות מאוד גבוה על מנת לקבל תקציבים נוספים.

מלי אורגד: נכון שיש עדיין רשימות המתנה, כי ככל שאנחנו מעלים את המודעות ומרכזי הסיוע עושים עבודה נהדרת סביב זה, יש עדיין המתנה.

מלי אורגד: הטיפולים שלנו הם לא טיפולים קצרי טווח, הם טיפולים ארוכים.

מלי אורגד: אנחנו אחרי שנה לא אומרים לנפגעת 'זהו, אי אפשר יותר להמשיך לטפל בך'.

מלי אורגד: אנחנו נותנים לה טיפול איכותי, לא נופל משום קליניקה פרטית וארוך טווח.

מלי אורגד: הרבה פעמים הביקוש וההיצע מול התקציבים הוא עומד אחד מול השני ואני בתקווה שאנחנו נקבל תקציבים נוספים ואנחנו נוכל להרחיב ולפתח עוד ועוד.

עודד פורר: תודה רבה.

עודד פורר: ד"ר יקיר ליאת, עוזרת השרה לחיזוק וקידום קהילתי.

עודד פורר: אחרייך חברי הכנסת יתייחסו.

עודד פורר: בבקשה.

ליאת יקיר: הנושא הזה נמצא על סדר היום של שולחן השרה לחיזוק קהילתי השרה אורלי לוי, במשך כל העשור האחרון היא עסקה בנושא, תיקוני חקיקה ו-15 הצעות חוק בנושא הטיפול בעבירות המין, המשרד לחיזוק קהילתי, הרציונל שעומד בבסיס התכניות שלנו למיגור התנהגויות אנטי חברתיות שפוגעות קשה בפרט, בדור הבא של הפרט וכמובן בחוסן הקהילתי, הן התערבויות מבוססות קהילה שזה בעצם אומר מבחינתנו בראש ובראשונה קהילת אנשי המקצוע שהיא הקו הראשון למיגור התופעה והנורמות החברתיות שמאפשרות אותה.

ליאת יקיר: הנושא של חובת הכשרות לאנשי מקצוע חוזר בכל המלצה של דו"ח של מבקר המדינה בכל נושא ההשקעה הכספית כאן מועטה ולכן המשרד תומך בהצעת החוק של ח"כ קרן ברק בנושא חובת ההכשרות לאנשי מקצוע, כדי שלא נשב בעוד עשר שנים שוב בוועדות.

עודד פורר: מה העלות התקציבית, כשאת אומרת עלות קטנה, מה סדרי הגודל?

עודד פורר: על כמה אנחנו מדברים?

ליאת יקיר: יש לנו את המספרים והמערך שלנו ערוך לכך משום - - -

עודד פורר: רגע, מה המספרים, מה העלות.

ליאת יקיר: אין לי כרגע את המספרים - - -

עודד פורר: 10 מיליון, 100 מלין, מיליארד?

ליאת יקיר: מדובר על כמה מיליונים.

עודד פורר: בתוך תקציב המשרד לקידום קהילתי האם לא הצלחתם לאתר את המיליונים האלה בשביל לעשות את זה?

עודד פורר: בשביל מה אנחנו צריכים לעבור את כל האירוע הזה?

ליאת יקיר: אנחנו זקוקים לשיתוף פעולה מצד המשרדים כדי לאפשר את ההכשרות.

עודד פורר: מה תקציב המשרד שלכם?

ליאת יקיר: הרשות לביטחון קהילתי שנמצאת תחת המשרד לחיזוק קהילתי יש לה בעצם תשתיות ב-256 רשויות - - -

עודד פורר: את מתעקשת לא לענות לי.

עודד פורר: ליאת, העלית נושא חשוב שאת אומרת שאתם תומכים בו,

ליאת יקיר: אני רוצה ומר - - -

עודד פורר: אני רוצה לשאול.

עודד פורר: מערכת היחסים שלנו כרגע היא שאני שואל ואת עונה, ולכן כשאני שואל אני מבקש שתתייחסי לשאלות שלי.

עודד פורר: אני מבין שבאת עם דברים שאת רוצה להגיד, אבל יש דברים שאני רוצה לדעת.

עודד פורר: לכן אני אומר, את אומרת שנדרש תקציב של מיליונים בודדים לטובת הנושא של ההכשרות האלה שאת אומרת שהן חשובות עד מאוד.

עודד פורר: השאלה היא בתוך כל התקציב של המשרד לחיזוק וקידום קהילתי, האם אתם לא מצליחים לאתר מיליונים בודדים?

ליאת יקיר: אני מנסה לענות שהתקציב הוא לא הבעיה אלא שיתוף פעולה של המשרדים שיאפשרו לאנשי המקצוע תחת המשרדים, לאפשר לנו לעשות את ההכשרה.

ליאת יקיר: שוב, תחת התשתיות של הרשות לביטחון קהילתי ב-256 רשויות בישראל.

ליאת יקיר: אנחנו ערוכים מבחינת כח אדם וידע לעשות את ההכשרות ברמה המקומית, לא רק מבחינת החשיבות שהידע יהיה המקצועי ביותר אלא גם כמו שעתליה סיפרה שקורה בחיפה, הישיבה המשותפת של אנשי המקצוע ברמה המקומית שבאמת מכירים אחד את השני ויודעים לפעול כשיש מקרים קשים, כדי להגביר את הדיווח.

עודד פורר: אם כולם יושבים ומחכים לפעול, מה מפריע להם?

ליאת יקיר: אנחנו מנסים לקדם בחוק של חובת ההכשרות, שאנחנו נהיה הגוף שמכשיר, שמרכז את הידע ואת המיומנות.

ליאת יקיר: התקציב הוא לא העניין אלא העניין הוא לאפשר לנו לבצע את ההכשרות.

עודד פורר: מי לא מאפשר לכם להכשיר.

עודד פורר: יושבים עכשיו אנשים שרוצים לעשות הכשרות, יש להם את הזמן הפנוי - - -

עאידה תומא סלימאן: אדוני היו"ר, אני רוצה להבין, מי בתוך הרשות הזו, איזה מערך אתם מדברים עליו?

עאידה תומא סלימאן: מי בתוך הרשות?

עאידה תומא סלימאן: איזה עובדים יש להם את האפשרות להכשיר אנשי מקצוע דווקא בנושא של אלימות מינית.

ליאת יקיר: הכוונה במערך הוא שיש לנו את מערך ההפעלה, יש לנו מנהלים ישוביים, תקנים של כח אדם בתוך הרשויות שיכולים לשתף פעולה - - -

קריאה: איפה נמצאים התקנים האלה?

עודד פורר: לא, חברים שנמצאים בזום, זה לא עובד כך.

עודד פורר: יש זכות לחברי הכנסת להתפרץ.

ליאת יקיר: המטרה שלשמה הוקמה הרשות לביטחון קהילתי שבאמת יש לה מנהלים ישוביים ותקנים ב-256 רשויות הייתה במקור - - -

עאידה תומא סלימאן: אלה המנהלים שהיו מנהלים של עיר ללא אלימות?

ליאת יקיר: במקור עיר ללא אלימות, הרשות למלחמה בסמים ובאלכוהול, המטרה שלהם הייתה הכשרה לאנשי מקצוע בשולחן הרשות המקומית כדי להתמודד עם התנהגויות אנטי חברתיות, אלימות במשפחה, אלימות - - -

יוראי להב-הרצנו: מה הקשר שלהם לפגיעה מינית, אני לא מצליח להבין.

יוראי להב-הרצנו: אני מבין שאתם צריכים למצוא לעצמכם תכלית.

עאידה תומא סלימאן: את מכירה את המנהלים האלה?

ליאת יקיר: פגיעה מינית נמצאת תחת ההתנהגויות האנטי חברתיות והמשרד כיום עושה הכשרות לשומרי סף- - -

עאידה תומא סלימאן: מה זאת אמרת התנהגויות אנטי חברתיות?

ליאת יקיר: - -- כדי לזהות במקרה הזה אלימות במשפחה.

עאידה תומא סלימאן: אין להם אפילו את ההכשרה, למנהלים האלה, סליחה שאני מתפרצת, אין להם אפילו את ההכשרה לזהות את האורות האדומים.

עאידה תומא סלימאן: אין להם את ההכשרה לזהות פגיעה מינית.

עאידה תומא סלימאן: אני מכירה אותם, את רובם, לא בגלל זה הם קיבלו אותם לתפקיד הזה.

עאידה תומא סלימאן: ואין להם את הסמכות, גם אין להם את ההכשרה שהם יכשירו צוותים מקצועיים.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברים על מורים, על רופאים, על אחיות.

עאידה תומא סלימאן: על מה אנחנו מדברים?

ליאת יקיר: חברת הכנסת עאידה, מהרגע שהרשות עברה מהמשרד לביטחון פנים למשרד לחיזוק קהילתי, תכנית המשרד היא לייצר את הידע ואת ההכשרות האלה, כי באמת המצב הקודם היה - - -

עאידה תומא סלימאן: או.

עאידה תומא סלימאן: קיי, אז בתכנית שלכם לייצר - - - אבל לא לבוא ולהגיד 'יש לנו את המערך'.

עודד פורר: אני רוצה לשמוע את התייחסויות חברי הכנסת.

עודד פורר: ח"כ יוראי להב ואחריו ח"כ עאידה תומא סלימאן.

יוראי להב-הרצנו: ראשית כל אני רוצה לברך אותך אדוני על קיום הדיון ואתכן, המשתתפות מהארגונים החשובים שעושות עבודת קודש, מהמעט שהקשבתי לדברים אני מרגיש שהממשלה במקום לעזור לכם לבצע את תפקידכן, מפריעה לכן.

יוראי להב-הרצנו: אי אפשר שלא להבחין באזלת יד ניכרת של הממשלה בסיוע בכל מה שקשור למניעה וטיפול בפגיעות מיניות.

יוראי להב-הרצנו: הדוברת האחרונה מטעם משרד המתנ"ס ממחישה את זה, יש פה פיצול יתר שנועד לחפות על אזלת יד ועל רצון לייצר ג'ובים וג'ובים בעוד שהכספים צריכים להגיע למרכזים שלכן.

יוראי להב-הרצנו: אני חושב שבגדול זאת הקריאה שצריכה לצאת מהוועדה, למשרד הרווחה, להעביר מיידית את התקציבים לפחות בהיקף של 70% על מנת שהמרכזים יוכלו לעשות את תפקידם בשרשרת הטיפול בנפגעות ונפגעי תקיפה מינית.

יוראי להב-הרצנו: זה פשוט לא יעלה על הדעת, ואני חושב שזה נושא, פגיעה מינית משפיעה על חייה של אישה או חייו של אדם לאורך כל חייו הבוגרים ולכן היעדר יכולת שלהן לבצע את תפקידן בשרשרת הטיפול, יש לזה השלכות הרסניות על חיים של אנשים ואזלת ידה של ממשלת ישראל בהקשר הזה בגלל הצרכים הפוליטיים הוא פשוט בלתי מתקבל על הדעת.

יוראי להב-הרצנו: לפיכך אני מבקש שזו תהיה קריאת הוועדה הבקשה הזה.

יוראי להב-הרצנו: אורלי פרומן משתתפת בדיון דרך הזום והיא גם ביקשה לומר מספר מילים.

עודד פורר: אני אתן לאורלי בהמשך.

עודד פורר: ח"כ עאידה תומא סלימאן אחריה ח"כ יואב סגלוביץ'.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היו"ר תודה רבה על הדיון הזה, וכמובן תודה לאיגוד מרכזי הסיוע, חברותיי שעבדו מאוד קשה לאסוף ולבנות תכנית עבודה שיכולה להוות לנו מן מדריך כזה, גם לנו כחברי כנסת, ללכת סעיף-סעיף ולדעת מה עומד בפנינו כאופציה לפעילות כדי לשפר את המצב.

עאידה תומא סלימאן: חלק ממה שעלה בתכנית כמובן עלה בדיונים קודמים, יש עליו הצעות חוק מכלל חברי הכנסת שיש בהן הרבה דברים חשובים.

עאידה תומא סלימאן: מה שקומם אותי בדבריה של הדוברת האחרונה זה לבוא ולהגיד כאילו אנחנו ערוכים, הנה, או-טו-טו עושים.

עאידה תומא סלימאן: לא.

עאידה תומא סלימאן: חלק ממה שצריך לקרות במדינה זה להודות שהמשרדים לא ערוכים מספיק טוב כדי לטפל בבעיות האלה, להודות בזה, להכיר בזה ולהתחיל לבדוק את האופציות איך לעשות את זה.

עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה ומקווה שתמשיך יותר להכנס לעומק בחלק מהנושאים שהגיעו בתכנית ואני חושבת שחשוב מאוד שנלחץ כדי שהם יקבלו את התקציבים שלהם.

עאידה תומא סלימאן: כמי שניהלה בעבר מרכז סיוע, כמי שחיה יום אחרי יום את הפחד האמיתי הזה שנצטרך להכניס את הכל לדממה ולפטר עובדות ולא להיות במצב שנוכל להרים את הטלפון ולענות לפונות, אני יכולה להבין את הדאגה שאתן נמצאות בה.

עאידה תומא סלימאן: מקומם גם כן שביקשו לפני ארבעה חודשים להחריג וקיבלו 20%, אין שום מרכז סיוע במצב נורמלי שיכול להגיע לאוגוסט עם 20% אז תתארו לעצמכם מה זה.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מבקשת שנעבוד על הנושא הזה.

יואב סגלוביץ': האמת שהכותרת נמצאת כאן.

יואב סגלוביץ': 'אלימות מינית בישראל, תכנית עבודה לממשלת ישראל ה-35', אם לא הייתי יודע ש - - - ארגוני הסיוע הייתי בטוח שזה של משרד רוה"מ.

יואב סגלוביץ': אז זה עולם הפוך שהולך על הראש.

יואב סגלוביץ': אנחנו מסתובבים על הראש, כל הזמן הולכים על הראש במקום על הרגליים ואז מתפלאים למה רואים את העולם הפוך.

יואב סגלוביץ': העולם הפוך כי ארגוני הסיוע קמו מלמטה ואז משרד העבודה והרווחה – ואני לא בא בטענות- מתלבש על האירוע הזה, מתקצב אותם בתקצוב חסר ובסוף הם צריכים להסתדר בתוך האירוע הזה.

יואב סגלוביץ': בתוך העולם הזה אנחנו נמצאים באמת כשבסוף מגישים את התכנית ארגוני הסיוע כי אכפת להם.

יואב סגלוביץ': שמענו פה סיפור אישי וחלק מהחברות היו גם בוועדה לזכויות הילד שדובר שם על אלימות ופגיעה בילדים, וזה מאותה משפחה.

יואב סגלוביץ': גם שם זה על הראש של מתנדבים וארגונים.

יואב סגלוביץ': זה כבר עלה בדיונים אחרים.

יואב סגלוביץ': פשוט אנחנו הולכים פה על הראש.

יואב סגלוביץ': אני אומר שבסיפור הזה צריכים לעשות היפוך, יש חשיבות גדולה מאוד למתנדבים שמניעים תהליכים אבל המדינה מתפרקת מכל אחריות ואחר כך מפזרת את עצמה לעוד משרדים, ולארגונים יש עכשיו יותר טלפונים להתקשר בשביל לבקש סיוע מהמדינה.

יואב סגלוביץ': זה ממש עולם הפוך ואני חושב שאנחנו בעניין הזה יכולים לעשות לפחות את ה- - - ואני שמח שהייתי שותף לדיון הזה.

יואב סגלוביץ': צריך להביא לפה את האנשים שנוגעים בדבר, אולי את החשב הכללי לאוצר ואחרים ולשים סוף לפחות לתקופה הקשה הזו, שיש יותר ויותר מתלוננות, נפגעים ונפגעות.

עודד פורר: תודה.

עודד פורר: ח"כ פרומן, לפנים משורת הדין אתן לך לדבר כי לפי הכללים רק ח"כ שנמצא בבידוד או מחלה קשה או מאומת לקורונה, ואני מאחל לך שלא תהיי אף אחד מאלה.

אורלי פרומן: תודה רבה עודד, אני לא מועמדת לקורונה אבל בהחלט אפשר לשמוע בקולי, אני יומיים בבית והייתי שמחה הרבה יותר להיות אתכם שם בדיון אבל הקשבתי לו מהבית.

אורלי פרומן: אני חושבת שהנושא מאוד מאוד חשוב.

אורלי פרומן: בהמשך גם לסיור שארגנת במרכזי הסיוע בירושלים, פגשנו שם עובדים ומתנדבים שבאמת עושים ועושות עבודת קודש.

אורלי פרומן: אנחנו שוב נתקלים לצערי בבירוקרטיה מיותרת, אזלת יד של משרד ממשלתי.

אורלי פרומן: למה?

אורלי פרומן: למה זה צריך להגיע לוועדה כדי שאנחנו נזעק את זעקתם הגדולה של הילדים והילדות ושל כל הקורבנות ובמיוחד אחרי תקופה כל כך קשה ולחוצה שעברנו.

אורלי פרומן: מלי ממשרד הרווחה, אם לא תדפקו על השולחן, זכותכם לקבל 70%-80% אחוזים בשלב הזה ולהעביר את התמיכה הנדרשת, את התקציב הנדרש למרכזים, אל תשבו ותחכו שזה יגיע אליכם.

אורלי פרומן: פשוט צריכים להגיש בקשה לדרוש, לא לוותר, וזה תפקידו של המשרד הממשלתי מול האוצר או החשב הכללי במקרה הזה.

אורלי פרומן: כל האיטיות של התהליכים - נחכה לתיקון התקנות, שאולי יגיעו ואז אולי נלך לפי שיקול דעת, זה לא עובד ככה.

אורלי פרומן: זה לא עובד.

אורלי פרומן: זה צריך להכנס להילוך מאוד גבוה, בעדיפות מאוד גבוהה, מצד כל המטפלים.

אורלי פרומן: חברים, פשוט צריך אינטואיציה ברורה כדי להבין שהקורבנות שם לא יכולים לסבול את איטיות הבירוקרטיה ואת כל התהליכים שמשרדים ממשלתיים מובילים.

אורלי פרומן: אני מזכירה את הסיפור של החדר האקוטי בכפר סבא שמחדרה עד גדרה אין חדר אקוטי, היה, נסגר, לא נפתח מחדש, וכמובן מקומה של מערכת החינוך גם בנושא הזה, גיל ההתבגרות הולך ונהיה צעיר משנה לשנה, אבל כל הנושא של שיח על זוגיות נורמלית ועל חינוך למניעת אלימות מינית מאוד מאוד משמעותי בקרב ילדים, ילדות ובני נוער.

אורלי פרומן: אין ספק שאנחנו חייבים להמשיך ולעקוב אחרי הנושא הזה, מאד מאוד חשוב.

אורלי פרומן: הערה אחרונה, שלא שייכת לדיון הזה, רק תשומת לב, ועדת האיתור ליועץ משפטי לכנסת מונו שבעה גברים.

אורלי פרומן: אין שם אפילו לא אישה אחת ואפילו לא על פי הכלל של ייצוג הולם כפי שאתה ואני יודעים שצריכים להיות בוועדות איתור של משרדי הממשלה.

עודד פורר: נתייחס לזה.

עודד פורר: תודה.

עודד פורר: אני רוצה לסכם את הדיון.

עודד פורר: ראשית, בפתח הדברים להודות קודם כל למריאנה שהסכימה לבוא לפה ולחשוף את הסיפור שלה, יש חשיבות מאוד מאוד גדולה בעובדה שאת באה לכאן לדבר, יש חשיבות למי שצופה בדיון ולמי שמשתתף כאן בדיון, כדי להבין מה המשמעות של אלימות מינית ושל פגיעה מינית.

עודד פורר: קל וחומר בילדים.

עודד פורר: לצערי ופה אני מצטרף אולי לדברים שאמר ח"כ סגלוביץ, אנחנו רואים פה בעצם את הממשלה נשרכת אחרי העמותות ולא הפוך הרבה מאוד פעמים.

עודד פורר: יחד עם זאת אני חייב לומר שהונחה כאן תכנית מאוד משמעותית על ידי איגוד מרכזי הסיוע לנפגעי ונפגעות תקיפה מינית, בנושא מניעת אלימות מינית בישראל, מיגור האלימות המינית בישראל, שבהחלט יכולה להיות סוג של מורה דרך או מורה נבוכים למשרדי הממשלה השונים.

עודד פורר: כאן חשוב לי לומר שהמלחמה באלימות בישראל היא לא עניינם של איגוד מרכזי הסיוע או של עמותה כזו או אחרת לבד, זה עניינה של החברה הישראלית וזה צריך להיות עניינה של ממשלת ישראל עכל משרדיה, שלוחותיה, רשויותיה, אגפיה, ולכן אני פונה למשרדי הממשלה, כל משרד ממשלתי שמוזכר בדו"ח, ואני מבקש להעביר מכתב שלי עם התכנית עצמה לכל אחד מהמנהלים הכלליים של משרדי הממשלה המוזכרים בדו"ח, בבקשה להתייחסותם להמלצות העולות מהדו"ח.

עודד פורר: אני מבקש בנוסף לציין שאני רואה טעם לפגם בעובדה שמשרד הרווחה עד עכשיו לא פנה פניה חריפה לחשב הכללי לעניין התקצוב בתחומים האלה.

עודד פורר: מדובר באלימות שברור לחלוטין לפי כל גורמי המקצוע ולפי כל הנתונים שגואה דווקא בימי הקורונה ולא יכול להיות שעושים תכניות, תקציבי קורונה וקופסאות קורונה והנושא הזה לא נמצא שם.

עודד פורר: 1.

עודד פורר: יש אחריות למשרד הרווחה לדאוג שהנושא יהיה שם 2.

עודד פורר: יש אחריות למשרד הרווחה לפעול ללא לאות מול החשב הכללי ומול משרד האוצר, כדי שגם מה שיש, אפשר יהיה להעביר אותו בגלל שאנחנו בשנה בלי תקציב.

עודד פורר: אני מבקש לראות את ההתכתבויות, אם היו כאלה, בין המשרד לבין החשב הכללי, ובמקביל להוציא פניה לחשב הכללי להעביר את כל 100% התקציב בעניין הזה ולמצוא את הפתרון כפי שהוא מצא בנושאים אחרים, חשובים לא פחות.

עודד פורר: אני חייב לומר לגבי הנושא של חינוך שקצת עלה כאן.

עודד פורר: משרדי הממשלה לא ערוכים, בוודאי לא משרד החינוך, לכל הנושא של הכשרות בתחום הזה.

עודד פורר: זו הערה חוזרת בכמה משרדים, כל הנושא של ההכשרות, ואולי זה הבסיס הראשון שעליו אפשר להתחיל לבנות הלאה ומבחינת השקעה זו השקעה אולי שה-value for money שלה הוא הכי גבוה.

עודד פורר: ההשקעה לא גדולה, הערך שלה מאוד מאוד גבוה.

עודד פורר: יש הבדל עצום אם אתה פוגש במפגש של האזרח מול המשרד הממשלתי וציבור שעבר הכשרה, לעומת מצב אחר וזה משליך על כל הטיפול בנושא הזה.

עודד פורר: אני מקווה שבשנה הבאה יציגו כבר ביצוע לפחות בחלק נכבד מההמלצות.

עודד פורר: תודה רבה.

עודד פורר: לסיכום ובעניין אחר שהתייחסה אליו ח"כ פרומן, ועדת האיתור ליועמ"ש לכנסת היא ועדת איתור שנקבעה מכח חוק.

עודד פורר: יש דברים שמבחינת החוק כנראה לא בשליטת היו"ר או אחרים, אז יו"ר ועדת הכנסת ויו"ר ועדת החוקה ויו"ר הוועדה לביקורת המדינה, אבל בהחלט שאר הנוגעים בדבר שממנים את נציגיהם, היה ראוי לו היו לוקחים בחשבון ומאזנים את ההרכב הזה.

עודד פורר: כי לראות ועדת איתור שאין בה ולו אישה אחת, כמו לראות את קבינט הקורונה שאין בו ולו אישה אחת עד שמוסיפים בסוף, וגם זה כאיזה שהוא עלה תאנה.

עודד פורר: אגב, השרה מרב כהן הייתה צריכה לשבת בקבינט הזה מתוקף תפקידה, לא בגלל שהיא שרה.

עודד פורר: זה לא רק מבחינת האיזון המגדרי.

עודד פורר: זה בהחלט מצביע על כיוון לא כל כך חיובי, בלשון המעטה, שהממשלה מקרינה לשטח.

עודד פורר: אני קורא עדיין לנוגעים בדבר שיכולים לשנות את ההרכבים, לשקול מחדש את נציגיהם בוועדה על מנת שיימצא שם איזון מגדרי יותר נכון.

עודד פורר: תודה.