ועדת הכלכלה, כנסת 23, פרוטוקול מספר 44, 2020-08-10 09:35

יעקב מרגי: בוקר טוב לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הכלכלכה של הכנסת, היום 10 באוגוסט 2020, כ' באב התש"ף.

יעקב מרגי: הנושא הוא יבוא תבואות למדינת ישראל.

יעקב מרגי: אני אומר לכם בכנות, קיבלתי את הפנייה של יבואני התבואות ובצוק העיתים של הקורונה, כשכל הענפים במשבר, אמרתי לעצמי, בוא נשים את הזבוב הטורדני הזה בצד.

יעקב מרגי: אבל כשהתפנינו ונכנסנו לנושא הזה גילנו שהסוגיה הזאת דורשת התערבות באופן מיידי.

יעקב מרגי: ולכן שמנו את זה על סדר היום, וזה לא מובן מאליו, כי הסוגיות הן רבות ואין תחום שקשור לכלכלת ישראל שלא נפגע ממשבר הקורונה.

יעקב מרגי: אבל באותה נשימה, אסור לנו להפקיר את השוטף.

יעקב מרגי: אנחנו כאן כדי לשמוע את המצוקה האמיתית.

יעקב מרגי: ואני אומר לכם בכנות, אני מאמין שצופים בנו ברשת והרבה לא מבינים את התחום, לא מכירים.

יעקב מרגי: אני הייתי, בכיתה ה' אני חושב, בטיול שנתי בממגורות דגון.

יעקב מרגי: מעבר לזה זה לא מעניין, אף אחד לא יודע איך זה מגיע, איך זה נפרק, מתי זה נפרק, כמה זמן זה לוקח וכו'.

יעקב מרגי: אני אתן את הבמה לאיתי רון, שיציגו לנו את הבעיה.

איתי רון: קודם כול תודה שקיבלתם אותנו.

איתי רון: שמי איתי רון, אני מנהל את צנציפר, חברה ליבוא תבואות ומספוא.

איתי רון: אנחנו יבואנים של תבואות לארץ.

יעקב מרגי: תנסה לתת לנו תמונה כללית על הענף, אני לא אגביל אותך.

איתי רון: בשמחה.

איתי רון: קודם אגיד שבשנים האחרונות אני מכהן כיושב-ראש איגוד יבואני התבואות.

איתי רון: מדינת ישראל מתבססת על יבוא בשביל המזונות הבסיסיים ביותר שלה – חיטה לקמח, סויה לשמן, קנולה, תירס ושעורה למשק החי.

איתי רון: ההיקף השנתי שלנו גדל באופן יחסי לגידול באוכלוסייה.

איתי רון: ככל שיש יותר אנשים, אוכלים יותר.

איתי רון: בשנה שעברה הבאנו בערך 5.5 מיליון טון, וזה גדל כל שנה ביחס ישיר לגידול באוכלוסייה, זאת אומרת בערך 2% בשנה, שבחשבון גס זה בערך 100,000 טון בשנה.

איתי רון: זאת אומרת שבעוד שנה אני אביא עוד 100,000 טון, שנה אחר כך עוד 100,000 טון, בתוך חמש שנים עוד חצי מיליון טון, ובתוך עשר שנים עוד מיליון טון.

איתי רון: מדינת ישראל גדלה ומתרבה וכולם רוצים לאכול.

איתי רון: ההיקף הכספי של היבוא לארץ הוא בין שבעה לעשרה מיליארד שקל כל שנה.

יעקב מרגי: מה לגבי הגידול המקומי?

איתי רון: הוא שולי.

איתי רון: לא כדאי לגדל בארץ תבואה.

איתי רון: כמעט הכול זה יבוא, 95%.

איתי רון: אין מספיק אדמה ואין מספיק מים, ולכן זה לא כדאי כלכלית.

איתי רון: צריך להבין שככל שהמחיר של התבואה עולה גם המחיר לצרכן עולה.

איתי רון: העלות של הפריקה בנמל היא מרכיב מאוד מאוד חשוב בסל העלויות של התבואה לצרכן הסופי.

איתי רון: אם החיטה מתייקרת אז מחירי הקמח מתייקרים או מחירי הפסטה מתייקרים או השמן מתייקר.

איתי רון: וזה מתייקר אחד לאחד, זאת אומרת שהנחה או הורדה במחירי הפריקה, משמעותה הורדת מחיר גם לצרכנים.

איתי רון: בשנה שעברה אוניית תבואה ממוצעת שהתה בנמל, מרגע שהיא הגיעה ועד שהיא סיימה לפרוק, עשרה ימים בחיפה ו-11 ימים באשדוד.

איתי רון: בשנת 2013, שהיינו פחות אנשים וצרכנו פחות תבואה, אותה שהות הייתה בין חצי לשליש מהזמן.

איתי רון: זאת אומרת, המצב נהיה גרוע משנה לשנה, בגלל שיש יותר יבוא ובגלל שהתשתית לא גדלה בקצב שבו גדל היבוא.

יעקב מרגי: הוספת נמל אחד זה לא מספיק?

איתי רון: הנמלים החדשים הם נמלים מוטים למכולות, אין להם את הציוד הרלוונטי לפריקה של תבואות.

יעקב מרגי: איפה אתם פורקים היום?

איתי רון: או בחיפה או באשדוד.

איתי רון: 80% בחיפה ו-20% באשדוד.

איתי רון: הבעיה היא שהחלוקה הגאוגרפית של הלקוחות זה 50/50, ומה שקורה בפועל זה ש-30% עודפים נפרקים בחיפה ויורדים דרומה.

איתי רון: מדובר על סדר גדול של מיליון טון, שזה 30,000 משאיות כבדות, כלומר בערך 100 משאיות ביום.

יעקב מרגי: למה לא פורקים 50/50?

איתי רון: אחת הבעיות זה חוסר יעילות בנמל אשדוד.

יעקב מרגי: תפרט.

איתי רון: אנחנו לפני שבועיים פרקנו אונייה של 3,000 טון, שיחסית זו אונייה קטנה.

איתי רון: פרקה אותה משמרת אחת בנמל אשדוד, במשך תשעה ימים.

איתי רון: אונייה של טחנת קמח שטיבל, שיושבת באשדוד, פרקה 13 ימים במקום יומיים או שלושה.

יעקב מרגי: העלויות?

איתי רון: בחשבון גס העלויות הן בערך 150 מיליון שקל בשנה.

יעקב מרגי: שזה מושת כולו על הצרכנים?

איתי רון: חד וחלק.

עידן רול: לא הבנתי למה זה לקח תשעה ימים?

עידן רול: האונייה הספציפית שלי – שאני הבאתי אותה ואני שילמתי את הקנס בגינה – הגיעה לנמל, לנמל לא היה רציף - - -

יעקב מרגי: מתי היא הגיעה?

יעקב מרגי: תן נתונים, אל תקמץ.

איתי רון: האונייה הגיעה ב-6 ביולי בשעה שתים עשרה ועשרים.

איתי רון: היא חיכתה בחוץ עד שיתפנה רציף, עד 15 ביולי.

איתי רון: בשש וחצי היא נכנסה.

איתי רון: תשעה ימים רק של המתנה.

איתי רון: אחרי זה היא פרקה, התקלקל המנוף, ובמקום לסיים את הפריקה במשמרת אחת היא פרקה חלק מהמשמרת, לא נתנו לה משמרת ב' ולכן היא חיכתה עוד יותר, ורק למוחרת היא סיימה את הפריקה, ב-16 ביולי בשעה שתיים וחצי.

שרן השכל: למה לא נתנו לה משמרת ב'?

איתי רון: שאלה מצוינת.

איתי רון: אחת הבעיות שמפריעות לנו זה מחסור בכוח אדם.

איתי רון: אין להם מספיק כוח אדם לתת לנו - - -

שרן השכל: לנמל אשדוד אין מספיק כוח אדם?

איתי רון: לנמל אשדוד אין מספיק כוח אדם.

איתי רון: ואנחנו מבקשים מהם: בעת הזאת, כשיש מאות אלפי מובטלים בישראל, גייסו עוד מספיק עובדים כדי שתוכלו לתת לנו מענה, כדי שהאונייה לא תחכה.

איתי רון: תבינו, האונייה הזאת שתפסה את הרציף ליומיים מיותרים הייתה יכולה להיפרק קודם, ואז עוד אוניות היו נכנסות וכל התור היה מתקצר.

יעקב מרגי: איתי, כמה זמן אתם מתמודדים עם המצוקה הזאת?

איתי רון: כל שנה יותר גרוע.

יעקב מרגי: אני שואל כמה שנים אתם יודעים על הבעיה הזו?

איתי רון: יודעים הרבה שנים.

איתי רון: אני אתן לך נתונים.

איתי רון: רשות הספנות מרכזת נתונים.

איתי רון: היא מרכזת את היחס בין מה שאנחנו מבקשים לבין מה שאנחנו מקבלים.

איתי רון: זאת אומרת, אנחנו באים לנמל ומבקשים ידיים לפרוק את האונייה, והשאלה היא כמה ידיים הנמל באמת נותן לנו.

איתי רון: לפי נתונים רשמיים של רשות הספנות, בשנת 2009 נמל אשדוד נתן 85%, ובצובר כללי, שזה כמעט אותו דבר, נתנו אפילו 98%.

איתי רון: זאת אומרת שמי שביקש קיבל.

איתי רון: באה אונייה, ביקשה משמרת או שתי משמרות, קיבלה אותן.

איתי רון: פרוק ותיסע.

איתי רון: בשנה שעברה, 2019, זה היה 43%.

איתי רון: חצי.

איתי רון: כלומר, פחות מחצי מכמות הבקשות נתקבלו.

יעקב מרגי: זה רק בתחום התבואות?

איתי רון: תבואות ומטען כללי.

יעקב מרגי: במכולות אין מצוקה?

איתי רון: גם במכולות הם ירדו באחוזים.

איתי רון: באשדוד הם ירדו מ-83% ל-49%.

אנטאנס שחאדה: כי היבוא עלה.

אנטאנס שחאדה: יש גידול ביבוא אבל מכסת העובדים והמתקנים נשארה אותו דבר.

איתי רון: כן.

איתי רון: שוב, אנחנו משקפים צורך אמיתי בידיים עובדות.

יעקב מרגי: איתי רון, אני רוצה שתשתחרר.

יעקב מרגי: למרות שאתה חי בהוויה מסוימת של הנמלים, של משרד התחבורה, של רשות הספנות, אני רוצה שתשתחרר ותאמר את כל אשר על ליבך, כי אני רוצה להביא לסיכום מעשי ולקבל תשובות מעשיות.

יעקב מרגי: התחושה שלי היא שאתה סוקר את המצב אבל אתה לא מכניס ידיים עד הסוף.

יעקב מרגי: אני מבקש: או שתשתחרר או שאני אתחיל לחלוב.

עידן רול: אנחנו צריכים להבין אם זה נוהל קבוע, אם תמיד יש את העיכובים האלה, אם יש אי-סדרים באיך שקולטים את האוניות, אם זה רק מחסור בכוח אדם, מה הייתה התשובה של נמל אשדוד.

עידן רול: אנחנו מנסים להבין את התמונה.

אנטאנס שחאדה: מה המצב בנמל חיפה.

יעקב מרגי: רגע, אני אתן לכם, אבל אני קודם כול רוצה לשים את הבעיה.

יעקב מרגי: נניח שנמאס לכם מנמל אשדוד ואתם הולכים לחיפה.

יעקב מרגי: יש שני נמלים בחיפה, נכון?

איתי רון: לא מדויק.

איתי רון: יש את מספנות ישראל ויש את דגון חיפה.

יעקב מרגי: אחד?

איתי רון: כן.

יעקב מרגי: נניח היית רוצה להביא את כל היבוא של התבואה דרך חיפה – יש לך מענה מלא?

איתי רון: זה בדיוק מה שקורה היום.

איתי רון: מה שקורה היום זה שנמל חיפה, דגון חיפה, עמוס בצורה מסוכנת.

יעקב מרגי: ושם אתה מקבל שתי משמרות אם אתה צריך?

איתי רון: גם שלוש, כולל מוצאי שבת.

איתי רון: שישה ימים בשבוע, כמה שעות לפני כניסת השבת, כמה שעות אחרי כניסת השבת - - -

אנטאנס שחאדה: אז למה אתה לא עובר לחיפה?

איתי רון: שאלה טובה - - -

יעקב מרגי: רגע, אני שואל שאלה.

יעקב מרגי: עלות השינוע לאזורים בדרום היא לא יותר זולה מהקנסות שאתה חוטף?

איתי רון: יותר קטנה.

איתי רון: שטיבל פורק בחיפה 30,000 טון חיטה, שזה 100 משאיות כבדות שמטיילות דרומה.

איתי רון: זה טמטום ברמה לאומית, זה לא הגיוני.

איתי רון: זה תאונות דרכים, זה עומס בכבישים - - -

יעקב מרגי: אתה מרגיש שמישהו מתמודד עם המצוקה הזאת?

איתי רון: אני לא יכול, אני נלחם בטחנות רוח.

יעקב מרגי: אני לא שואל לגביך.

יעקב מרגי: הרי הבעיה ידועה.

יעקב מרגי: היא ידועה לנמל אשדוד, היא ידועה למספנות ישראל, היא ידועה למשרד התחבורה, נכון?

איתי רון: כן.

יעקב מרגי: מישהו מתמודד עם זה?

יעקב מרגי: הייתה פעם ישיבה בנושא הזה?

איתי רון: יש מיליון ישיבות אבל לא יוצא כלום.

איתי רון: אני אסביר לך מה קורה היום.

איתי רון: תאר מצב שיש לך סופרמרקט ויש לך מלא עמדות, אבל בעל הסופר רוצה להרוויח הכי הרבה כסף, אז הוא שם מעט אנשים שיטפלו בלקוחות.

איתי רון: אם אתה שם בסופרמקט עמדה אחת מאוישת, יכול להיות שיהיה לך תור של שלוש שעות ואתה באופן אישי תתחרפן ולא תבוא לסופר הזה יותר.

איתי רון: אבל אם הסופר הזה הוא מונופול אתה תשלם כל מחיר ואתה תעמוד שלוש שעות בתור.

איתי רון: אין לך ברירה.

יעקב מרגי: ידעתי שבסוף אני אחלוב אותך.

איתי רון: בעל הסופר – שזו מדינת ישראל, כי היא הבעלים של נמל אשדוד – רוצה למקסם את הרווחים שלו ולכן הוא שם רק שתי עמדות מאוישות, כי ככה הוא משלם פחות כסף לעובדים.

איתי רון: אבל הלקוחות סובלים וכלל המשק מפסיד המון כסף.

שרן השכל: מי שמשלם בסוף את השכר זה אתם ואז הציבור.

איתי רון: אני רוצה להרחיב על עוד דבר.

איתי רון: יש אלמנטים של השקעה בתשתית.

איתי רון: בנמל אשדוד התקבלה החלטת דירקטוריון ב-2008 לבנות מסוע גרעינים.

איתי רון: לייעל הפריקה.

איתי רון: אלא שרק ב-2022, אולי 2023, הפרויקט הזה ייגמר.

איתי רון: יש כאן איחור מטורף.

יעקב מרגי: אה, אז יש תוכנית - - -

איתי רון: כן, אבל זה באיחור.

איתי רון: המדינה גובה מאיתנו סדר גודל של עשרות מיליוני שקלים כדמי תשתיות.

איתי רון: אנחנו משלמים כדי שישקיעו בתשתיות, הכול בחוק.

איתי רון: אלא שלא לוקחים את הכסף אלינו, אלא לוקחים את הכסף ובונים תשתית של קונטיינרים או תשתית של דברים אחרים.

איתי רון: בסדר, זה לגיטימי, אבל אנחנו סובלים מהיעדר תשתיות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יוני איזקוב, בבקשה.

יוני איזקוב: בוקר טוב, שמי יוני איזקוב, אני מנכ"ל של קוראל שירותי ים, חברת ספנות.

יוני איזקוב: אנחנו אחד מסוכני האוניות הגדולים בתחום התבואות, ואני גם משמש כסגן של איתי באיגוד יבואני התבואות.

יוני איזקוב: אני רוצה להשלים כמה נתונים עובדתיים.

יוני איזקוב: נכון להיום בממגורות דגון חיפה משך ההמתנה לכניסה של אונייה הוא 12 יום.

יוני איזקוב: באשדוד משך ההמתנה הוא בערך שמונה ימים.

יעקב מרגי: מה הממוצע בעולם בנמלים בסדרי גודל כמו שלנו?

יוני איזקוב: בעולם הכלל הוא הפוך: הרציף מחכה לאונייה ולא האונייה מחכה לרציף.

יוני איזקוב: זאת אומרת שבדרך כלל אתה מגיע לנמל והרציף כבר מחכה לך.

יוני איזקוב: יש היום 150,000 טון של גרעינים שממתינים לפריקה בממגורות דגון בחיפה, ועד שבוע הבא יגיעו עוד 200,000 טון.

יוני איזקוב: תחשוב מה יקרה פה בחגים, המצב יהיה עוד הרבה יותר גרוע.

יוני איזקוב: בנמל אשדוד היום בבוקר יש 11 אוניות בתור, וכמו שאמרתי, המתנה של בערך שמונה ימים.

יוני איזקוב: לשאלתך, העניין הזה לא קשור לקורונה.

יוני איזקוב: המשבר הזה מלווה אותנו כבר הרבה שנים.

יוני איזקוב: לטווח הארוך יש את הסוגיות של התשתיות.

יוני איזקוב: דיברנו על ממגורות חיפה.

יוני איזקוב: היום הניצולת של ממגורות דגון בחיפה, בשנת 2020, היא 97%.

יוני איזקוב: זאת אומרת שאי אפשר להכניס לשם יותר סחורה.

יוני איזקוב: שאלת קודם למה אנחנו לא לוקחים את האוניות לחיפה.

יוני איזקוב: זה כי אי אפשר לקחת את האוניות לחיפה, כי הניצולת שם היא כבר 100%.

יוני איזקוב: בדגון חיפה הבעיות הן אחרות, ממגורות בתוך העיר, אבל אני לא איכנס לזה.

יוני איזקוב: בנוסף, יש גם את בניית המסוע והרחבת הממגורות באשדוד.

יוני איזקוב: אבל עם כל הכבוד לתשתיות, שבאמת לוקחות הרבה מאוד שנים, אני חושב שהבעיה העיקרית היום היא רמת השירות.

יוני איזקוב: ובשביל זה צריך רק יותר אנשים, זה הכול.

יוני איזקוב: ושיהיה ברור, אין מחלוקת לגבי הצורך בעובדים, המחלוקת היחידה היא איך לגייס אותם.

יעקב מרגי: התשתית באשדוד תענה על הצרכים אם יהיו עובדים שיאיישו את המשמרות?

יוני איזקוב: שאלה מצוינת.

יוני איזקוב: אני חושב שאם היו מספיק עובדים בנמל אשדוד אפשר היה להכפיל או לשלש את התפוקות של הפריקה של התבואות.

יוני איזקוב: כשנמל אשדוד מקצה מספיק עובדים הוא עובד טוב, קצבי הפריקה הם טובים.

יוני איזקוב: אז תנו יותר עובדים, הנמל ירוויח יותר, העלות של הפריקה תרד וגם האזרחים ירוויחו.

יוני איזקוב: שתבינו, הבעיה של יבוא התבואות הוא לא רק של נמל אשדוד, הוא גם של נמל חיפה.

יוני איזקוב: זאת בעיה לאומית.

יוני איזקוב: כמו שהמדינה בנתה בשבעה מיליארד שקל שני נמלים לפריקה של מכולות ובעצם תכננה 40 שנה קדימה את תחום המכולות – את אותו הדבר צריך לעשות בנושא התבואות.

יעקב מרגי: במכולות חלק מופרט.

יוני איזקוב: נכון, אבל זה לא קשור להפרטה, אני רק אומר שהמדינה תכננה, ובצדק, 50 שנה קדימה.

יוני איזקוב: ככה צריך גם בתחום התבואות.

יוני איזקוב: לא יכול להיות מצב שיש 30,000 משאיות על הכבישים עם תבואות דרומה, זה לא נתפס.

יוני איזקוב: חייבים איזושהי תוכנית אסטרטגית לאומית שתטפל בכל המכלול – הרכבת, הכבישים של הממגורות, הבנייה של התשתיות, המחשבה קדימה.

יוני איזקוב: בנייה של תשתיות זה סדר גודל של עשר שנים עד שאתה משלים את התשתית.

יוני איזקוב: עד אז כבר יהיו עוד מיליון טון.

יוני איזקוב: ואתה לא בונה את זה רק עשר שנים קדימה.

יוני איזקוב: ראינו בשבוע שעבר מה קרה לממגורות בביירות בפיצוץ הגדול.

יוני איזקוב: שם המצב הוא די דומה, יש שם ממגורה אחת שקולטת בערך 80% מהתבואות בלבנון, והיא נחרבה.

יוני איזקוב: תאר לך מצב כזה פה, זה לא יעלה על הדעת.

איתי רון: אנחנו נישאר בלי אוכל במצב כזה.

יוני איזקוב: אנחנו צריכים להבטיח את ביטחון המזון למדינה בחשיבה מערכתית לאומית, ולא רק של נמל זה או אחר.

יוני איזקוב: אני חוזר לנקודה של כוח אדם.

יוני איזקוב: אין מחלוקת, כל מי שתשאלו יסכים שיש בעיה של כוח אדם ושחייבים לגייס עובדים ולא לחכות עוד שנה או שנתיים שהתשתיות יהיו מוכנות או שיבוא מפעיל חדש לחיפה.

יוני איזקוב: אסור לחכות, המצוקה היא כאן ועכשיו.

יעקב מרגי: נמל אשדוד, כמה עובדים אתה צריך?

משה זנה: בוקר טוב לוועדה, שמי משה שיקו זנה, מנכ"ל הנמל מזה כחצי שנה.

משה זנה: לפני כן הייתי בחיל הים 33 שנה.

משה זנה: אני מצטרף פה למה שנאמר, אבל הפוך.

משה זנה: קודם כול, יש בעיה.

משה זנה: יש בעיה בקצב, בתפוקות, ולכן נמל אשדוד השקיע מעל 220 מיליון שקל בשיפור התשתיות כדי להתאים את הנמל לתשתיות החדשות.

משה זנה: אני אתן קצת רקע לפני שאני אצלול לכיוון התבואות.

משה זנה: אנחנו מדברים על נמל שמעסיק 1,386 עובדים, מתוכם 1,000 עובדים בקו המים, כלומר אנשים שקמים בבוקר ועסוקים בפריקה או בטעינה של אוניות או באחזקה של כל הציוד שנמצא על קו המים.

משה זנה: דרך אגב, שבוע שעבר הייתי פה בנושא אוכלוסיות מגוונות – איך אנחנו משאירים חבר'ה מצוינים מהעדה האתיופית.

משה זנה: בנוסף, אנחנו מעסיקים גם חרדים ומעסיקים מכל האוכלוסיות - - -

אנטאנס שחאדה: כמה עובדים ערבים יש בנמל?

משה זנה: אתה תופס אותי קצת לא מוכן בשאלה הזאת.

יעקב מרגי: אם היית שואל בחיפה היית מוצא יותר.

יעקב מרגי: אני אגיד לך את האמת, אני דווקא לא אוהב שנותנים סקירה כזאת, כי כל עוד אנחנו עוסקים בקטע הזה של להשתדל להעסיק אוכלוסייה אתיופית, חרדית וערבית זה אומר שיש לנו עדיין את הנגע הזה של אוכלוסיות מודרות.

יעקב מרגי: לכן כשאומרים לי "אנחנו עושים מאמצים להעסיק...", אני מתכווץ בתוך הכיסא, כי אני חושב שמזמן לא היינו צריכים להיות שם.

יעקב מרגי: אם הם עובדים טובים קלוט אותם, לא משנה איך הם נראים, מה הצבע שלהם, מה הם לובשים, מה הם חושבים ואיך הם מדברים.

יעקב מרגי: העיקר שיהיו עובדים יעילים.

משה זנה: אני לוקח את דבריך.

יעקב מרגי: לא תשמע את זה מהרבה אנשים בכנסת, אבל הגיע הזמן לזה.

אנטאנס שחאדה: אתם רשות ממשלתית?

משה זנה: אנחנו חברה ממשלתית בע"מ.

משה זנה: קורונה.

משה זנה: האירוע לא עובר ליד הנמל; לצערי היו לנו שישה חולים בקו המים ועוד עשרות עובדים שנכנסו לבידוד, מה שמחייב אותנו לשמירה על הרציפות ועל היתירות.

משה זנה: נמל אשדוד עובד בקפסולות, מתוך אחריות שלנו, כי אנחנו מוגדרים כנמל חיוני וקיומי עבור מדינת ישראל, ולדבר הזה יש משמעויות.

משה זנה: מה שאיתי חווה, ובצדק, זה חלק מהמשמעויות של זה שאני למשל לא נותן לבצע שעות נוספות במעבר בין המשמרות, מה שכן היינו עושים במצב רגיל כדי לתגבר את העובדים.

משה זנה: אנחנו עושים זאת כדי שאם יש לי עובד חולה, שלא ייצר לי הדבקה בנמל.

יעקב מרגי: אבל אם איתי היה סובל מזה רק בגלל הקורונה הוא לא היה פה היום.

משה זנה: אני אתן תמונת מצב עכשווית ותכף אני אצלול.

משה זנה: אני מסכים שצריך לשפר מספר דברים בנמל, ותכף אני אסביר בפירוט רב מה אנחנו עושים.

יעקב מרגי: לא, חשוב לי שתיתן לי תמונה האם הבעיה היא היעילות של הפריקה, או שהבעיה היא שבאמת חסרות ידיים עובדות.

משה זנה: אוקיי.

משה זנה: אנחנו נכנסנו לתחרות.

משה זנה: תחרות זה לא איזושהי עננה תאורטית.

משה זנה: רק אתמול נכנסה אונייה לנמל אשדוד ופרקה את המנופים שאמורים לעבוד בקו המים.

משה זנה: באפריל 2021 ייפתחו שני נמלים במדינת ישראל: נמל הדרום, שהוא לצידנו; ונמל המפרץ, שהוא ליד נמל חיפה.

משה זנה: המשמעות של שני הנמלים האלה היא שנמל אשדוד יצטרך להיפרד או לפטר מאות עובדים.

משה זנה: כ-200 עובדים.

משה זנה: אנחנו מדברים על עוד כשמונה חדשים עד שהתחרות תחל, ואז נרגיש את הירידה.

משה זנה: המשמעות של זה היא הסטת כוח אדם, כי בסופו של דבר נמל אשדוד מעולם לא פיטר עובד.

משה זנה: המטרה שלנו היא להסיט עובדים מעולם המכולות לעולם התבואות.

יעקב מרגי: הענפים שלכם נמדדים כל אחד בפני עצמו מבחינת הרווחיות והיעילות שלו?

משה זנה: כמו שהציג איתי קודם, כל ענף נמדד על ידי רספ"ן - - -

יעקב מרגי: היום אנחנו עוסקים בתבואות.

משה זנה: אז אני עכשיו אעשה זום אין לתבואות.

יעקב מרגי: תעשה זום אין גם מבחינת הרווחיות וגם מבחינת היעילות.

משה זנה: נמל נמדד בשלושה פרמטרים.

משה זנה: אחד, רציפים.

משה זנה: נמל אשדוד משקיע מעל שני מיליארד שקל, כבוד היושב-ראש, כחלק מרציף ייעודי לתבואות וגרעינים.

משה זנה: איתי יכול להתעלם מזה, אבל אנחנו עושים רציף ייעודי, בדיוק כמו בדגון.

משה זנה: למה?

משה זנה: כי יש לנו פער.

משה זנה: הדירקטוריון קבע את זה כחלק ממדיניות שנעשתה עם משרד התחבורה, מתוך הבנה שנמל אשדוד צריך לשפר את פריקת התבואות.

יעקב מרגי: אתה מכיר בעובדה שהשאיפה צריכה להיות 50% מהיבוא?

משה זנה: אני רוצה להגיע ליותר מזה.

יעקב מרגי: מה מנע ממך לעשות את זה עד היום?

משה זנה: זמן.

משה זנה: כשאני מדבר על הפרויקט הזה צריך להבין שהמנופים בנמל אשדוד כבר עובדים, זה לא משהו תאורטי שיקרה עוד שנה-שנתיים.

משה זנה: כבר היום יש מנופים בנמל אשדוד שמכינים את הרציף הייעודי עבור איתי.

יעקב מרגי: תאריך היעד?

משה זנה: סוף שנה הבאה הרציף יהיה מוכן, והמסוע יהיה מוכן ב-2022, ואני מקווה שאפילו נצליח להקדים את לוחות הזמנים האלה.

משה זנה: ברמה החודשית אנחנו מאיצים את הפרויקט ושמים לו את כל המשאבים.

משה זנה: מדובר גם על מסוע, שנמל אשדוד יחד עם חנ"י – חברת נמלי ישראל – השקיעו בו מעל 220 מיליון שקל.

שרן השכל: כמה אותו מסוע יוכל לפרוק?

משה זנה: המסוע לא עובד לבדו, אנחנו קנינו למסוע הזה מִדְלֶה שיפרוק בקצב של 1,500 טון לשעה.

משה זנה: אני מדבר על רכש שכבר יצא לדרך.

שרן השכל: וכמה אתם פורקים שם היום?

משה זנה: היום אין לנו רציף ייעודי.

משה זנה: כשהוא אומר שהוא מחכה, זה בגלל שהוא מתמודד עם אוניות מלט שמגיעות, אוניות עצים, אוניות ברזל – מוצרים שמדינת ישראל זקוקה לכולם.

משה זנה: אבל איתי צודק מבחינת האינטרס שלו כשהוא אומר שהוא רוצה לקבל עדיפות.

יוני איזקוב: אנחנו לא מבקשים עדיפות, שיקו.

יעקב מרגי: נא לא להפריע, תן לו.

משה זנה: צריך להבין שיש תור תפעולי שלא הנמל קובע אותו, מי שקובע אותו זה רספ"ן.

משה זנה: רספ"ן, רשות הספנות, היא הרגולטור שלנו.

אנטאנס שחאדה: דיברת על פריקה עתידית של 1,500 טון בשעה.

אנטאנס שחאדה: כמה פורקים היום בשעה?

משה זנה: בקצב הרבה הרבה יותר נמוך.

איתי רון: בערך 300 טון לשעה.

משה זנה: ובנוסף, כל הרעיון של המסוע זה להסיע את הגרעינים ישר לממגורה, בדומה למה שקורה בדגון.

משה זנה: אני יכול להגיד שאנחנו אפילו רוצים קצבים יותר טובים.

יעקב מרגי: אם עדיין אין מסוע זה אומר שאנחנו בפיגור של 60-50 שנה בקטע הזה.

שרן השכל: עוד שאלה קטנה.

שרן השכל: אתה אומר שאתם עומדים בפני פיטורים של 200 אנשים, והם אומרים לנו שאין לכם היום מספיק כוח אדם בשביל למלא את כל המשמרות.

שרן השכל: כמה כוח אדם נוסף יצטרך הרציף הזה והאם יש לכם את היכולת לגייס ולהחזיק את הצוות הזה?

משה זנה: איתי מכווין רק לכוח אדם, אבל צריך להבין שבעבודה בנמל יש שלושה צווארי בקבוק.

משה זנה: אחד, רציפים - - -

יעקב מרגי: הוא אמר לך שגם אם תביאי לו עוד 500 ידיים עובדות, אין לו תשתיות בשביל זה.

שרן השכל: אבל האם זה נכון שיש משמרת א' אבל אין משמרת ב'?

יעקב מרגי: הוא אמר לך מה הסיבות לזה.

יעקב מרגי: תסביר לה.

שרן השכל: אם אין משמרת ב' אז יש פה גם מחסור בכוח אדם וגם לא מתפעלים במקסימום את התשתיות שקיימות כבר היום.

שרן השכל: אם הם לא מצליחים להתמודד עם התשתיות של היום אז איך הם יתמודדו עם התשתיות של 2022?

יעקב מרגי: משה, רגע.

יעקב מרגי: אתה יודע מה ההבדל בין הרצאה אקדמית לפרקטיקה?

יעקב מרגי: הזמן.

יעקב מרגי: אנחנו רוצים ישר ולעניין.

יעקב מרגי: אני אשאל אותך שאלה אחת שתרכז את כל זה.

יעקב מרגי: יש מצב שהתשתיות האלה עומדות ללא פריקה בזמן שיש צוואר בקבוק בענפים מסוימים?

משה זנה: לתבואות מגיעים כל יום בין שבעה לשמונה זוגות ידיים, שזה צוותי עבודה.

משה זנה: הטיימינג של הדיון הזה הוא טוב, כי חודשים אוגוסט וספטמבר הם חודשים שאנחנו צפויים לקבל בהם הרבה מאוד אוניות, ואנחנו נערכנו לזה מבעוד מועד.

משה זנה: מה זה אומר שנערכנו?

משה זנה: לאור העובדה שאני לא אגייס אנשים שעד שאני מכשיר אותם אני כבר אצטרף לפטר אותם.

משה זנה: .. הרי איך שתתחיל התחרות והחברות יעברו לנמל השני, האנשים הלאה יעברו בין היתר לתבואות ולמטען הכללי, ולכן - - -

יעקב מרגי: משה - - -

משה זנה: שנייה, אני אומר שוב.

משה זנה: מה אנחנו כן עושים?

משה זנה: ישבנו עם הוועדים - - -

יעקב מרגי: תאמין לי שאם ארבעה ק"מ לידך היה נמל אחר והיית מתחרה בו, היית שוכר חברות פרטיות שיפרקו לך, היית מביא עובדים עונתיים, היית נערך במיוחד לפיקים.

יעקב מרגי: אני לא בא אליך בטענות, אני פשוט רוצה למקד את הבעיה ולחדד אותה.

יעקב מרגי: אם הייתה לך תחרות היית עושה הכול שלא יברח לך הקליינט.

משה זנה: זה מה שאנחנו עושים.

משה זנה: אנחנו עושים הכול על מנת שלא יברח הקליינט.

יעקב מרגי: אבל עכשיו אין לו ברירה, הוא לא יברח לך, בחיפה לא רוצים אותו, הם מלאים.

יעקב מרגי: משה, תבין, הטענה היא לא אליך, אתה צריך להתנהל יעיל מבחינתך.

יעקב מרגי: אתה יודע שאין לך לקוח שיברח לך כרגע, ואתה לא רוצה לגייס עובדים לפיקים, זאת הטענה.

יעקב מרגי: ואני אגיד לך את האמת, פה הרגולציה שלך לא... אני תכף אשאל אותו.

יעקב מרגי: תסכם לי בבקשה.

משה זנה: עוד שני משפטים.

משה זנה: צריך להבין, נמל בנוי משלושה וקטורים.

משה זנה: על רציפים דיברנו מספיק.

משה זנה: על העובדים דיברנו אבל אני גם אסביר מה אנחנו עושים.

משה זנה: אנחנו לא מחכים שתתחיל התחרות, אנחנו ישבנו עם הוועדים והפחתנו את גודל הצוות על מנת להסיט אותו לכיוון התבואות ולהיות יותר יעילים.

משה זנה: יחד עם העובדים והעובדות המצוינים שלנו עשינו עכשיו מהלכים כדי להסיט את הידיים וכן לתת מענה למצוקה הזאת.

יעקב מרגי: מתי המענה הזה יקרה?

משה זנה: עכשיו, בימים אלה.

משה זנה: זה קורה.

יעקב מרגי: אז אני אשלים את השאלה שלי.

יעקב מרגי: באחוזים, בכמה זה יפתור את הבעיה?

משה זנה: אני אדבר באחוזים.

משה זנה: נמל אשדוד הגדיל את כניסת התבואות שלו ב-31% – את זה איתי לא יגיד לך – בשלוש שנים, על פי נתוני רספ"ן.

משה זנה: דרך אגב, אם מדברים על חוסר שביעות רצון של לקוחות, אני מבקש ברשותך להקריא משהו שיצא ביום רביעי מלקוח שנקרא ADM, שהוא אחד מיבואני התבואה הגדולים במדינת ישראל, מתחרה של איתי, ואיתי הוא חלק מהאנשים שמייצגים אותו.

משה זנה: "אני מבקש לעדכן שאנחנו ממשיכים לראות ולהרגיש בפועל בשטח שינוי לטובה, כאשר קצב הפריקה הממוצע למשמרת עולה ובו-זמנית מספר השעות של תקלות הציוד יורד.

משה זנה: דבר נוסף שניתן לשים אליו לב שהוא שקצב הפריקה למשמרת עלה בממוצע מ-1,473 טון ל-1,784 טון למשמרת.

משה זנה: אני מבקש לנצל את ההזדמנות להחמיא ולחזק מספר עובדי נמל שהעשייה שלהם..." - - -

יעקב מרגי: הוא כתב לך כמה ימים האוניות שלו מחכות?

משה זנה: שוב, אמרתי, יש תור תפעולי.

יוני איזקוב: האונייה האחרונה חיכתה 38 ימים.

איתי רון: הוא חיכה 38 ימים בתור, ואחר כך הוא הוריד אותו ל-20.

איתי רון: כל הכבוד, באמת מגיע לו צל"ש, רק 20 ימים.

יעקב מרגי: איתי, רגע.

יעקב מרגי: משה, תאמין לי, על הדברים שהקראת ממכתב המחמאה גם איתי יסכים איתך, אבל זה עדיין לא פותר לו את הבעיה.

יעקב מרגי: אני יכול להגיד לך שאתה נחמד, אתה אדיב, אתה משתדל, אבל מה לעשות ש...

משה זנה: כבוד היושב-ראש, אני יודע שיש לי אחריות ובסופו של דבר איתי הוא לקוח שלי - - -

יעקב מרגי: אני רוצה לעבור לשמוע את - - -

משה זנה: ברשותך אני רוצה לסכם בחמש שורות את כל מה שאמרתי.

משה זנה: קודם כול, נמשיך להסיט כוח אדם לטובת התבואות, בטח בחודשיים הקרובים לאור הפיק שקיים.

משה זנה: איך נסיט אותם?

משה זנה: על ידי הזזה.

משה זנה: למשל, מכוניות פורקים 26 אנשים.

משה זנה: יחד עם הוועדים הורדנו את זה ל-20 אנשים, כאשר שישה אנשים הלכו למטען הכללי, שזה גם התבואות.

משה זנה: אותו דבר עשינו במלט.

משה זנה: נדרש להמשיך ולהקטין את משך ההמתנה של האוניות.

משה זנה: איך אנחנו עושים את זה?

משה זנה: פתחנו שני רציפים, כבוד היושב-ראש.

משה זנה: השקענו עכשיו 15 מיליון שקל ברציף שנקרא 24.

משה זנה: איך זה קשור לתבואות?

משה זנה: אנחנו מזיזים לו את האוניות שמפריעות לו להיכנס.

משה זנה: הוא מדבר היום על שמונה ימי המתנה, אבל בעבר היינו לצערי גם על 11 ו-12 ימים.

משה זנה: המטרה שלי היא להגיע לחמישה או שישה ימים.

משה זנה: למה?

משה זנה: כי יש תור תפעולי.

משה זנה: אם רספ"ן יחליט שהתבואה בעדיפות גבוהה הוא יכול להגיד לי שהיא עוקפת את התור ונכנסת ראשונה, אבל זה לא בסמכות שלי כמנכ"ל הנמל.

משה זנה: דבר שלישי, אני מבקש להגיע בעוד ארבעה או שישה חודשים לפה.

משה זנה: אתם תראו לא אמירות ולא מילים אלא מספרים - - -

יעקב מרגי: מה, מה נראה?

יעקב מרגי: מה נשמע?

יעקב מרגי: בוא נדמיין שאנחנו עכשיו בדיון ההוא.

משה זנה: אני אגיד לך מה יקרה.

משה זנה: בעוד חודשיים יגיע לי חופן.

משה זנה: חופן זה הכף שלוקחת את הגרעינים.

משה זנה: עד עכשיו עבדנו בחופן של תשעה קוב.

משה זנה: קנינו עכשיו חמישה חופנים של 13 קוב.

משה זנה: זה אומר שאני הולך להגדיל את הקצב שלי פי 1.5 כמעט על אותה פעולה, כדי לשפר את הספיקה ולתת שירות טוב יותר.

משה זנה: בנוסף, קנינו משפכים ירוקים.

משה זנה: אחת הבעיות של התבואות היא שכשהרוח מגיעה היא מעיפה את התבואה ואז אני מזהם את הים ואני צריך לעצור את העבודה על פי הגנת הסביבה.

משה זנה: אסור לי לעבוד במצב כזה על פי חוק במדינת ישראל.

משה זנה: אז מה עשינו?

משה זנה: השקענו עשרה מיליון – הדירקטוריון שם עוד עשרה מיליון שקל – במשפכים שנקראים משפכים ירוקים, והיום אני עובד ברציפות מאוד גבוהה על ידי כך שהמשפך יונק את התבואה ולא מאפשר לה - - -

יעקב מרגי: אם היית מקדים בשישה חודשים היינו עכשיו בדיון אחר.

משה זנה: אתה צודק, אני מתנצל.

משה זנה: הזמן הוא פקטור, ובגלל זה אני אמרתי שעוד חצי שנה אנחנו נהיה - - -

יעקב מרגי: תקשיב, אתה תגדיל את הקיבולת של החופנים, אבל בינתיים גם האוכלוסייה גדלה והצריכה גדלה.

יעקב מרגי: אנחנו במרוץ ואנחנו לא צריכים לכבות שריפות.

יעקב מרגי: אם היינו צופים פני העתיד לא היינו מעסיקים את שירותי הכבאות כל כך הרבה.

יעקב מרגי: חברי הכנסת, רוצים להוסיף משהו לפני שנשמע את האחרים?

שרן השכל: כמה דברים.

שרן השכל: דבר ראשון, ההתייעלות הטכנולוגית היא דבר מצוין, וככל שהאוכלוסייה גדלה ככה צריך להגדיל את הטכנולוגיה, משום שיש יותר צריכה.

שרן השכל: אבל אם אנחנו ניתקע באותו מקום שבו אין לכם כוח אדם למשמרת נוספת ויש לכם רק חצי יום שבו הרציף הזה עובד, אז הרציף הזה, טכנולוגי ככל שיהיה, בעצם יהיה משותק במשך חצי יום.

שרן השכל: ולכן ההתייעלות שצריכה להיעשות היא כנראה בנושא כוח האדם.

שרן השכל: אני מאמינה שכאשר יהיו נמלים תחרותיים אחרים אין סיכוי שיהיה רציף בלי פריקה, כי אתם תהיו בתחרות על למלא את הרציפים כל הזמן.

שרן השכל: אני באמת לא מבינה למה אתם לא מסוגלים להגיע לזה עכשיו, לפני שמגיעה התחרות, כדי שאותם לקוחות יעריכו את זה ולא ירצו לעבור לנמלים האחרים אלא ירצו להישאר אצלכם.

שרן השכל: אני קיבלתי מכתב, לדעתי מאותה חברה שהזכרת לפני כן, שאומר שהיה באחת האוניות שלהם עיכוב של 38 ימים.

שרן השכל: 17 ימי המתנה מחוץ לנמל ועוד 21 ימי פריקה.

שרן השכל: זאת עלות בלתי צפויה של כמעט חצי מיליון דולר.

שרן השכל: למעשה החצי מיליון דולר יהיה מושת על מי שקונה את אותם גרעינים, למשל אוסם, שאז שואלים למה הפסטות ביבוא מאיטליה יותר זולות מהפסטות של אוסם.

יעקב מרגי: שרן, נשאיר את זה באוויר.

יעקב מרגי: בואי נשמע אחרים.

יעקב מרגי: ד"ר יורם זבה, בבקשה.

יורם זבה: בוקר טוב לכולם, אני יורם זבה, נשיא לשכת הספנות הישראלית.

יורם זבה: אני רוצה להזכיר שאנחנו מטפלים בסחר חוץ ש-99% ממנו הולך בים.

יורם זבה: זה לא רק תבואות, זה גם מטענים חיוניים אחרים, זה דלק, זה מוצרי צריכה, זה הרבה מאוד מטענים, וכולם סובלים מאותה משוואה שדובר עליה עד עכשיו.

יורם זבה: נוצר פה פער גדול מאוד בין תשתיות שעבר זמנן, תשתיות שמנוצלות עד מעל ל-100%, לבין תשתיות חדשות שעוד לא הגיעו.

יורם זבה: עם כל הכבוד לתשתיות החדשות, הן עוד לא הגיעו.

יורם זבה: ואת הפער הזה חייבים לצמצם.

יורם זבה: אפשר לצמצם אותו בכמה דרכים, אבל הדרך החשובה והיעילה ביותר היא על ידי כוח אדם.

יורם זבה: ופה אני רוצה לקרוא לילד בשמו.

יורם זבה: לגייס היום כוח אדם חדש בצורה מסודרת, לפי כל הכללים ועם כל ההכשרות, זה דבר מאוד מסובך, אולי אפילו כבר איבדנו את הזמן לעשות את זה.

יורם זבה: אבל אפשר בהחלט – כמו שכבר קיים היום – להיעזר במיקור חוץ זמני לפי בקשות יומיות, בלי שום מחויבות לעתיד.

יורם זבה: זה לא יפגע ב-200 האנשים ששיקו מנסה להוציא.

יורם זבה: הדבר הזה הוא חיוני ואנחנו ממליצים בכל לב לעבוד לפי הנוסחה הזאת ולעשות אותה בצורה מושכלת.

יורם זבה: אני מעריך, דרך אגב, שהתופעה הזאת תלך ותגבר, אבל זה כרגע לא העניין.

יורם זבה: אני פונה לשיקו, שמאוד מתאמץ מאז שהוא נכנס וכבר עשה הרבה שיפורים והרבה תוכניות: תרים את הכפפה הזאת.

יורם זבה: זה לטובתך, זה לטובת ההנהלה שלך, זה לטובת כל החברים שלנו באשדוד.

יורם זבה: תרים את הכפפה הזאת.

יורם זבה: אל תפחד - - -

יעקב מרגי: אז תגמרו בכמה מיליונים פחות במאזן הרווח, לא יקרה כלום, אתה לא בגירעון.

יעקב מרגי: בבקשה, נא לסכם.

יורם זבה: בקיצור, לשכת הספנות על כל הסקטורים שלה תומכת תמיכה מלאה באיגוד יבואני התבואות ובדרישה שלהם לתגבור מיידי של כוח אדם בנמלים, והדרך לעשות את זה היא ברורה ופתוחה ושיקו יודע אותה היטב.

יורם זבה: אני מאוד מבקש ממנו להירתם למשימה הזאת.

יורם זבה: תודה רבה לכם.

יעקב מרגי: יגאל מאור, מנהל רשות הספנות והנמלים, בבקשה.

יגאל מאור: בוקר טוב.

יעקב מרגי: בבקשה.

יגאל מאור: אני לא יודע לאיזה נקודות כבודו רוצה שאני אתייחס קודם.

יעקב מרגי: לא השתתפת בדיון?

יעקב מרגי: אוניות מחכות בממוצע 12 ימים לפריקה.

יגאל מאור: אוקיי, אני אתייחס לנקודות שעלו.

יגאל מאור: חשבתי שאתה רוצה לשאול שאלה ספציפית.

יגאל מאור: לגבי הנושא של תשתיות, צריך להבין שבארץ בנייה של תשתיות זה דבר מאוד איטי, לצערי, בגלל הרבה מאוד בעלי עניין שמעורבים בכל תהליך כזה.

יגאל מאור: כפי שציינו קודם, הנושא של שיפור התשתיות באשדוד הוא תהליך שנמשך יותר מעשור, בגלל העובדה שהיו הרבה מאוד הפרעות וניסיונות להגיע לדרך הנכונה ביותר לעשות את זה.

יגאל מאור: תוך שנה וחצי תהיה מערכת שתעבוד כמו בחיפה, כמו בדגון, שתפרוק ביעילות.

יגאל מאור: לגבי האוניות אני חושב שצריך להיות קצת יותר מדויקים.

יגאל מאור: גם אנחנו שואפים שהאוניות תיכנסנה ישר בהגעתן ולא תצטרכנה להמתין, אבל ישנם לא מעט מקרים שהאוניות של התבואה מגיעות במסה, הרבה מאוד אוניות ביחד, לעומת תקופות שבהן הפעילות יחסית נמוכה.

יגאל מאור: בדיוק כמו שציינו קודם, שלפני שבועיים הייתה אונייה שחיכתה שבוע באשדוד עד שהיא נכנסה פנימה, ואני יכול לספר שלפני שבועיים רציף דגון היה ריק לגמרי כמה ימים, וכרגע עוד פעם יש עלייה בכמות האוניות שמגיעות.

יעקב מרגי: לפי איזה קריטריונים אתם קובעים את סדרי העדיפויות לשימוש במסופים?

יגאל מאור: אני חושב שאדוני מדבר על התור התפעולי.

יגאל מאור: התור התפעולי הוא תור שנקבע לפני כמה שנים טובות.

יגאל מאור: אנחנו קודם כול נותנים לאוניות הנוסעים להיכנס ראשונות ולאוניות שקשורות לביטחון מדינת ישראל.

יגאל מאור: אחרי זה נכנסות אוניות המכולה ואחרי זה כל אוניות המטען הכללי והצובר.

יעקב מרגי: המיקסרים יותר חשובים מהתבואה?

יעקב מרגי: במכולות אתם לא עושים סדרי עדיפויות?

יגאל מאור: במכולות יש לנו עניין של אוניות קטנות ואוניות גדולות, אבל אוניות מכולה, בניגוד לאוניות צובר, עובדות במסגרות זמן נתונות.

יגאל מאור: אונייה כזאת, כשהיא נכנסת היא יודעת שהיא מגיעה לנמל, היא צריכה להיכנס ביום מסוים בשמונה בבוקר ולצאת למוחרת בשמונה בבוקר, וככה זה גם בנמל הבא.

יגאל מאור: ככה הענף הזה עובד בכל כדור הארץ.

יעקב מרגי: ובתבואה זה לא עובד ככה כי מישהו החליט שלא צריך?

יגאל מאור: לא הבנתי מה שאלת.

יעקב מרגי: למה הסדר הזה לא קיים גם באוניות שמובילות תבואה או מטענים אחרים?

יגאל מאור: אין שם את החלונות האלה כמו באוניות מכולה.

יגאל מאור: גם הפרש המחיר באוניות ובעלות ההובלה הוא קיצוני.

יגאל מאור: זה סוג אחר לגמרי של ענף, זה כמעט כמו הבדל בין טיסה עם נוסעים לטיסה עם מטענים.

יגאל מאור: לגבי החלוקה של המסופים עצמם, בכל הנמלים יש רציפים שהם רציפים שמיועדים לכל סוגי המטענים, וכל האוניות מתחלקות על הרציפים האלה.

יגאל מאור: האורך שלהם הוא יותר מכפול מרציפי המכולות.

יגאל מאור: ככה שלנמל יש את שיקול הדעת שלו בנושא של חלוקת הידיים והעמדת האוניות ברציף הספציפי שבו הם רוצים להעמיד את האונייה.

יעקב מרגי: אני יודע כמה אדם יודע לתכנן, לפתור ולייעל, אני לא מקבל אקסיומות מוחלטות.

יעקב מרגי: כנראה שצריך פה הפעלה של ראש גדול, כדי לנסות לצמצם את הפערים כמה שיותר.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: אני אומר לכם בכנות, אני הייתי מצפה מרגולטור ראש יותר גדול מזה.

יעקב מרגי: בואו נשמע את הלקוחות.

יעקב מרגי: ישעיהו בארי, בבקשה.

ישעיהו בארי: אני רוצה להגיד שמה שקורה איתנו מייצג את כל אזור הדרום של מדינת ישראל.

ישעיהו בארי: אנחנו ממוקמים סמוך לנמל אשדוד, אנחנו קבוצה של טחנות והטחנה הקרובה ביותר שלנו נמצאת קילומטר אחד משער הנמל.

ישעיהו בארי: ובכל זאת הרבה אוניות שלנו אנחנו מעדיפים לפרוק בחיפה.

ישעיהו בארי: בחיפה פורקים ביום אחד מה שבאשדוד פורקים בחמישה ימים.

ישעיהו בארי: אנחנו מביאים מחיפה איזה 30,000 טון, שזה 700 משאיות שנוסעות מחיפה בחזרה לאשדוד.

ישעיהו בארי: מי כמוכם יודע ש-700 משאיות במשך שבוע גורמות לצפיפות איומה בכבישים, לבלאי בכבישים ולתאונות דרכים, ולצערי אפשר להניח שגם להרוגים.

ישעיהו בארי: על ידי שיפור קטן של נמל אשדוד בהשקעה שהיא לדעתי זניחה, אפשר לחסוך את כל חיי האדם האלה.

ישעיהו בארי: אנחנו מביאים את המשאיות האלה, עם כל זיהום האוויר הזה, לאשדוד, וזה נכון לכל המפעלים שמביאים תבואות לכיוון דרום.

ישעיהו בארי: כל הדברים האלה עולים בין 50,000 ל-80,000 דולר לאונייה.

ישעיהו בארי: אונייה ממוצעת שאנחנו מביאים עולה לנו ליום אחד איזה 18,000 דולר דמי המתנה.

ישעיהו בארי: בנמל אשדוד, כשאנחנו פורקים שם אונייה, במקום שיעבדו 24 שעות ביממה כמו בחיפה, עובדים שם משמרת אחת, וגם הציוד שם הוא די פגום.

ישעיהו בארי: כל הבלגן הזה שקודם דיבר עליו מנהל הנמל בקשר לקורונה היה הרבה הרבה לפני הקורונה.

ישעיהו בארי: לכן אנחנו נאלצים לפרוק 50% מהיבוא שלנו בחיפה, ודי עושה רושם שבנמל אשדוד הם מעדיפים להראות רווחים במאזנים שלהם מאשר לתת שירות יעיל ללקוחות.

ישעיהו בארי: זה פחות או יותר מה שיש לי לומר.

איתי רון: רק נאמר שמדובר על שטיבל, שזאת טחנת קמח באזור אשדוד.

יעקב מרגי: טל שמעון נמצא איתנו?

טל שמעון: אני טל שמעון, מנכ"ל סולבר.

טל שמעון: סולבר היא יצרנית הסויה הגדולה בישראל, חברה תעשייתית שפועלת בארץ למעלה מ-60 שנה.

טל שמעון: החברה מייבאת את חומרי הגלם, פולי הסויה, ומפיקה מהם באשדוד ובאשקלון מוצרים לתעשיית המזון.

טל שמעון: אנחנו מייבאים כ-30,000 טון סויה כל חודש ופורקים מהאוניות אל המפעל באשדוד, שנמצא כשני ק"מ מהנמל.

טל שמעון: נמלי ישראל הם שחקן מרכזי בשוק המזון.

טל שמעון: אני הסתובבתי בנמלים בעולם, עבדתי חמש שנים בחברת סחר אמריקאית ענקית.

טל שמעון: ביחס לנמלים אחרים בעולם הנמלים בארץ עובדים לאט וביעילות נמוכה בכל הקשור לפריקת מזון בתפזורת, מטען כללי.

טל שמעון: נמל אשדוד פורק בקצב של 6,000-5,000 טון גרעינים ליום, שזה נחשב למאוד לאט.

טל שמעון: אנחנו בסולבר סובלים בשנים האחרונות מהמתנות ממושכות לפריקת חומרי גלם.

טל שמעון: האוניות שלנו ממתינות לפריקה באשדוד בממוצע מעל שבעה ימים.

טל שמעון: גם כשהאונייה נכנסת לרציף אנחנו נלחמים על קבלת ידיים עובדות.

טל שמעון: הרבה פעמים אנחנו לא מקבלים ידיים למשמרות לילה, ואנחנו לא מנצלים את העובדה שהמפעל שלנו יכול לקבל סחורה שישה ימים בשבוע.

טל שמעון: גם ביום וגם בלילה אנחנו יכולים לקבל, אבל אנחנו לא מקבלים.

טל שמעון: אנחנו דורשים ידיים אבל לא מקבלים.

טל שמעון: חוסר היעילות של הפריקה בנמל אשדוד גורמת לנו לעלויות יתר של מיליונים בשנה.

טל שמעון: העלויות האלה הן הוצאה כבדה מאוד על המפעל.

טל שמעון: אנחנו משלמים את העלויות האלה לספקים בחו"ל, שזה כמו לזרוק את הכסף הזה לים במקום שייכנס לפה לארץ.

טל שמעון: אני מדבר על מאות אלפי שקלים בשנה.

טל שמעון: השנה אנחנו נגיע ליותר משני מיליון שקלים.

טל שמעון: יש הפליה של שנים בתנאי הפריקה בנמל חיפה לעומת נמל אשדוד.

טל שמעון: אם אני כמנהל מפעל סולבר, שיושב צמוד לנמל אשדוד, חושב כל פעם האם להביא את הסחורה שלי לאשדוד...

טל שמעון: מדובר על אלפי משאיות מצפון הארץ לאשדוד.

טל שמעון: זה מספר את כל הסיפור.

טל שמעון: אנחנו מוכרים לעשרות לקוחות בארץ – יוניליבר, תנובה, אוסם, נסטלה, זוגלובק, בונז'ור, שוקולד השחר, לסלטי צבר ולמי לא, כולל לרשות הפלסטינית – ואנחנו חייבים לפרוק ביעילות את הסחורה.

טל שמעון: אנחנו חייבים לשרוד בשוק תחרותי, וזה לא עניין של מה בכך.

טל שמעון: אנחנו חייבים לחזק את עצמנו ולחזק את התעשייה כדי לאפשר הוזלת מחירים ולפרנס את המשפחות של העובדים שלנו בכבוד.

טל שמעון: אבל אין כאן היגיון.

טל שמעון: אי אפשר לומר ביד אחת שאתם רוצים לשמור על תעשייה כחול-לבן וביד שנייה לא לטפל בבעיית הבסיס.

טל שמעון: אני פונה אליך, יושב-ראש הוועדה, בבקשה לקחת את הנושא הזה תחת ידיך כדי להביא שינוי בשטח שיבטיח את המשך קיומו של המפעל שלנו.

טל שמעון: אנחנו מפעל חיוני, מפעל אסטרטגי במדינת ישראל.

טל שמעון: תודה.

יעקב מרגי: דוד כהן, נמל חיפה, בוא תספר לנו איך אתה עושה את זה.

דוד כהן: אני עוקב אחרי הדיון ואני לא לגמרי בטוח מה חלקי בו, ואני אגיד גם למה.

יעקב מרגי: בטירונות, כשהיינו מתלוננים שאנחנו סובלים בגלל אחד מהחברים, אתה יודע מה אמרו לנו?

יעקב מרגי: אם לא תהיה תלויים אחד בשני תהיו תלויים אחד ליד השני.

יעקב מרגי: הינה, הכנסתי אותך לדיון.

דוד כהן: אני אסביר למה פתחתי באמירה הזאת.

דוד כהן: קודם כול, אני מזכיר שהסביבה הגאוגרפית שלנו זה נמל מספנות שצמוד לנו, ונמל דגון, שהוא נמל שאומנם עובד בחצרנו, אבל עובד עצמאי.

דוד כהן: אני רוצה שתבינו למה אני לא כל כך הזדהיתי עם הבעיה.

דוד כהן: אם אני מסתכל בשבועיים האחרונים וגם קצת אחורה, אצלי אין תור, אין אוניות שממתינות.

דוד כהן: הגרעינים נעשים בדגון, ומוצרי גרעינים כמעט אינם מגיעים לפריקה בנמל חיפה, ואני חושב שזה די מובן, כי הלקוחות ממוקמים יותר קרוב לנמל אשדוד והאינטרס הכלכלי שלהם הוא לפרוק בנמל אשדוד.

דוד כהן: אני לא רוצה לחזור על מה שהסביר שיקו, אני רק אגיד עוד הבדל קטן בינינו לבין אשדוד.

דוד כהן: אנחנו חברה בהפרטה, אנחנו עכשיו בעיצומה של תוכנית פרישה שעולה לנו ולמדינה מאות מיליונים, שבמסגרתה פורשים 150 עובדים כחלק מתהליך ההפרטה.

דוד כהן: ועדת השרים אישרה את זה, זה מטופל ברשות החברות.

דוד כהן: ממש בחודש הקרוב.

דוד כהן: זאת סוגיה שמשפיעה על העניינים של כוח אדם, אבל אם לחזור למוצרי גרעינים עצמם, אז כמו שאמרתי, גרעינים נעשים בדגון.

דוד כהן: אני קיבלתי מכתבים מאיתי בתחילת השנה הזאת, תלונות ספציפיות, וגם הגבתי לו די מהר.

דוד כהן: בזמנים שאני בדקתי התור לנמל חיפה היה תור אפסי.

דוד כהן: אתם רוצים לדעת מה למשל התור היום?

יעקב מרגי: כן, תאמר לנו.

דוד כהן: אין אוניות עם מוצרי גרעינים שממתינות בנמל חיפה, לא היום, לא אתמול ולמיטב זיכרוני גם לא שבוע שעבר.

יעקב מרגי: למה כן יש אוניות שממתינות?

דוד כהן: אם מישהו ממתין אז זה בעיקר אוניות לפריקת ברזל.

דוד כהן: זה שוק שנמל המספנות ואנחנו מתחרים בו.

דוד כהן: האמת היא שעל כל שוק המטען הכללי נמל חיפה ונמל המספנות מתחרים.

דוד כהן: מכיוון שכבר נתתי רקע אומר כמה מילים להמשך.

דוד כהן: לפי התוכניות האסטרטגיות נמל חיפה אמור לרדת בתוך שנה ל-50% מהיקף המכולות שהוא מטפל בהן היום.

דוד כהן: מטען כללי, כולל גרעינים ומוצרי גרעינים, הוא בהחלט יעד באסטרטגיה שלנו.

דוד כהן: אנחנו עושים כמה דברים מתוך מטרה להגדיל את השוק המטען הכללי.

דוד כהן: אחד, קיבלנו את נמל קישון מזרח מחנ"י.

דוד כהן: אנחנו משלימים שם תוכניות עכשיו, אחרי שקיבנו את הנמל חזרה.

דוד כהן: דבר שני, נמל חיפה משדרג את נמל קישון מערב.

דוד כהן: הזמנו חמישה מנופים שמיועדים למטען כללי שיעמדו ברציף קישון מערב.

דוד כהן: הראשון מהם אמור להגיע בעוד 14 חודש.

דוד כהן: דבר שלישי, נמל חיפה מקנה לנמל המכולות המזרחי יכולות דואליות, מתוך מטרה שהרציף המזרחי, שהיום הוא רציף מכולות נטו, יהיה מסוגל לתת שירות שלא ניתן היום בצפון, שירות של פריקת מטען כללי באוניות פנמקס.

דוד כהן: כל התוכניות שאמרתי כרגע הן תוכניות שהיה קשה לשכנע להשקיע בהן, כי אנחנו לא לגמרי בטוחים בביזנס.

דוד כהן: אבל כל התוכניות האלו אושרו, ואנחנו מקווים שנביא את הביזנס אלינו עם הירידה הצפויה במכולות.

דוד כהן: אבל כמו שאמרתי, כרגע אנחנו לא רואים שיש לנו - - -

יעקב מרגי: אתם מסתדרים עם פרסום היתר שלאחרונה אתם זוכים לו?

דוד כהן: זה כנראה חלק מהחיים.

דוד כהן: תפקידנו לעבוד ולתת שירות וזה מה שאנחנו מנסים לעשות.

דוד כהן: ההפרטה היא אתגר רציני - - -

יעקב מרגי: לא, אני התכוונתי לאותו אחד שמזכיר אתכם כל הזמן.

יעקב מרגי: נסראללה.

יעקב מרגי: הוא מפרסם אתכם.

דוד כהן: אני יכול להגיד לך שאת אשתי הרגעתי; אנחנו מאוד מסודרים מבחינת הדברים האלה, ומדינת ישראל לקחה את האיומים שלו ברצינות.

יעקב מרגי: החצוף הזה עוד מחייך.

יעקב מרגי: אבל בעזרת השם עוד יימחק לו החיוך.

יעקב מרגי: עם כל האסון האיום ונורא שקרה שם הוא עוד מחייך.

יעקב מרגי: תודה רבה לך, אדוני.

יעקב מרגי: חברת נמלי ישראל, חנ"י, בבקשה.

שלמה ברימן: בוקר טוב, שמי שלמה ברימן ואני המנכ"ל של חברת נמלי ישראל.

שלמה ברימן: אני ארצה להתייחס לאשדוד, כי שם נעשות כרגע ההשקעות הגדולות.

שלמה ברימן: הן לא נותנות פתרון לאיתי וליוני לטווח הקצר.

שלמה ברימן: אנחנו כלנד-לורד של הנמלים, התפקיד שלנו זה להסתכל לטווח ארוך ובינוני, ולשם זה אנחנו משקיעים כרגע, יחד עם חברת הנמל, במסוע גרעינים, מסוע שיאפשר עבודה בקצב של בערך פי שמונה מהקצב של היום באשדוד.

שלמה ברימן: הוא יעבוד 24 שעות ביממה ועם כוח אדם הרבה יותר קטן: במקום צוות של שישה אנשים ניתן יהיה להסתפק בצוות של שני אנשים.

שלמה ברימן: כך שמכל צוות של היום אפשר יהיה להרכיב שלושה צוותים.

שלמה ברימן: בנוסף, חברת הנמל מקצה את אחד הנמלים כרציף ייעודי שישמש רק את אוניות הגרעין.

שלמה ברימן: הבעיה היא שכל מה שאני אומר לא יקרה מחר.

יעקב מרגי: מתי?

שלמה ברימן: הפרויקט נמצא כרגע בבנייה והוא יתחיל לעבוד בסוף 2022.

שלמה ברימן: לכן אני לא יכול לבשר לוועדה משהו שנותן פתרון למחר.

יעקב מרגי: ידידי, השאלה אם ניתן לצמצם את לוחות הזמנים.

שלמה ברימן: אנחנו כבר עובדים בלוחות זמנים מתוגברים, ובהחלט יש לנו בתוך ההתקשרות עם הקבלן אפשרות לתת לו תמריצים כדי לקצר את לוחות הזמנים.

שלמה ברימן: אבל גם אם נצליח זה יהיה קיצור של מספר מועט של חודשים.

שלמה ברימן: לכן לא נוח לי המצב, כי אני לא נותן פתרון למחר, זה נשאר בידיים של חברת הנמל, שהיא זו שצריכה לתת את הפתרון לטווח המיידי.

יעקב מרגי: אנחנו נבקש מהנמל פתרונות לא קונבנציונליים.

שלמה ברימן: אני אסיים ואומר שבמסגרת התכנון לטווח הבינוני והארוך אנחנו רואים את הצורך של מדינת ישראל לקראת שנת 2028.

שלמה ברימן: זה עוד רחוק מאיתנו, אבל יצטרכו לתת מענה לרציף ייעודי נוסף לגרעינים, אם זה בחיפה ואם זה באשדוד, כדי לתת מענה לגידול.

שלמה ברימן: נושא הגרעינים גדל ב-1% בשנה באופן קבוע לאורך שנים, ואנחנו יכולים להעריך את הדרישה העתידית.

שלמה ברימן: אבל הפתרון שהזכרתי, שיהיה פתרון מצוין, יהיה רק עוד שנתיים.

שלמה ברימן: להערכתנו זה יוריד מיליון טון גרעינים שנפרקים היום בחיפה, וגם יאפשר בחיפה הגדלת הקיבולת של הממגורה לעומת היום.

שלמה ברימן: זה כמובן גם יחסוך תנועה של עשרות אלפי משאיות, כפי שאמרו לפניי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חוץ מהרעיונות שאתן בסיכום אולי כדאי להציע לתאגיד השידור שייתנו לנו כל חצי שעה סקירה לא רק של העומסים בכבישים אלא גם של הפקקים בנמל – כמה אוניות מחכות ובאיזה יום הן.

יעקב מרגי: אף אחד לא מודע לזה.

יעקב מרגי: זה גם לא מזיז.

יעקב מרגי: אני ראיתי את נחת הרוח שבה מדברים איתנו אלה שצריכים להיות לחוצים מזה.

יעקב מרגי: ומשרד התחבורה בכלל יושב ביציע העליון כאילו זה לא העניין שלו.

יעקב מרגי: הוא שולח את מספנות ישראל, את חנ"י, אבל לא שלח אפילו נציג של משרד התחבורה לדיון.

יעקב מרגי: אני אומנם נראה לכם מחייך, אבל הם יקבלו את הזה שלהם.

איתי רון: אני רוצה להגיד עוד משהו קטן.

איתי רון: האוניות שמחכות בחוץ מפעילות מזוט ודיזל כדי שיהיה להם חשמל - - -

יעקב מרגי: אבל כשיבואו לתכנן עוד מסוף מטען ארגוני הסביבה יגידו.

יעקב מרגי: .. זה לא מעניין אותם.

איתי רון: רק האוניות שמחכות בחוץ, זה כבר זיהום אוויר מטורף.

משה זנה: אסור להם להפעיל מזוט.

יעקב מרגי: איתן שיינר, חברת שמן תעשיות, בוא נשמע כמה אתה סובל.

איתן שיינר: אני איתן שיינר, סמכ"ל בשמן תעשיות.

איתן שיינר: שמענו פה כמה דברים מדוד כהן מנמל חיפה, שאומר שאין כרגע אוניות שעומדות בתור.

איתן שיינר: אני יכול להגיד שכרגע יש אונייה בשם בכר שהגיעה בשבת והצפי הוא שיפרקו אותה רק בשבוע הבא.

איתן שיינר: כמובן שאונייה שעומדת בחוץ עולה אלפי דולרים כל יום.

יעקב מרגי: הוא דיבר על עניין הגרעינים.

איתן שיינר: אני מדבר על גרעיני קנולה.

איתן שיינר: מייצרים מזה שמן קנולה.

איתן שיינר: אנחנו המפעל היחיד שמייצר שמן קנולה בארץ, והינה – האונייה עומדת בחוץ.

איתן שיינר: לגבי מה שמנכ"ל רספ"ן דיבר עליו, התור התפעולי, שהאוניות של המכולות יותר חשובות מהאוניות של הגרעינים – מה שזה אומר זה שעדיף להביא בקבוקי קנולה במכולות, כי אותם הנמלים יפרקו מייד ברגע שהם יגיעו, מאשר להביא גרעינים ולייצר תעשייה ישראלית.

איתן שיינר: בנוסף, לגבי התשתיות, כפי שרמז שלמה ברימן, שאמר שצריך לעשות תוכנית ב-2028 וכו' – אנחנו יודעים שעיריית חיפה בתוכנית המתאר שלה בעצם רוצה לסגור את ממגורות דגון.

איתן שיינר: לא ברור בדיוק מי מתכנן, איך מתכננים, מה הולך להיות - - -

יעקב מרגי: חלומות.

יעקב מרגי: לימדו אותי שלפעמים טוב לחלום.

איתן שיינר: הלוואי שזה יישאר להם חלום.

יעקב מרגי: אלא אם כן תהיה אלטנטיבה אחרת.

יעקב מרגי: גם אני, אם הייתי ראש עיר, הייתי רוצה לפנות את זה, זה תקוע כמו עצם בגרון.

יעקב מרגי: אבל כמובן צריך לייצר לזה חלופות.

יעקב מרגי: איפה המפעל שלכם נמצא?

איתן שיינר: בדיוק מאחורי נמל חיפה, מעבר לכביש.

יעקב מרגי: עידן, בבקשה.

עידן רול: אני חושב שיש פה אוסף של כשלים שתוארו פה בצורה מסודרת.

עידן רול: יותר מזה, אני חושב שברמת המאקרו זה עוד סימפטום להיעדר תכנון קדימה, להיעדר ראייה תשתיתית.

עידן רול: אני אפילו קצת מקביל את זה לדיון שעשינו פה בנושא של תשתיות תקשורת.

עידן רול: זה כאילו מפתיע את הגופים, את הרגולטור, את משרד התחבורה, את הגופים האמונים על הנושא, שהאוכלוסייה הולכת וגדלה, שהצרכים גדלים, שמספר האוניות יגדל.

עידן רול: אבל זה לא הגיוני להבין דברים בדיעבד.

עידן רול: בנוסף, בסופו של דבר יש לזה קשר ישיר ליוקר המחיה, למחיר עבור הצרכן הסופי.

עידן רול: זה משהו שהוא חמור וצריך לתת עליו את הדעת, בטח בתקופה שהעם קורס תחת אבטלה.

עידן רול: דבר שלישי, כמו שמלמדת אותנו הקורונה, אנחנו צריכים לדעת להסתמך יותר ויותר על עצמנו, כמו בחיסונים וכמו בנושאים אחרים.

עידן רול: אנחנו לא יודעים מתי יבוא המשבר העולמי הגדול הבא, והתעשיינים הישראלים חייבים שיהיו להם את הדגן ואת הדברים האחרים שמאפשרים להם לייצר כאן בארץ.

עידן רול: כי בסופו של דבר אנחנו עלולים להיתקל במצב שבו מדינות יעדיפו לא לשלוח אלא לשמור את הסחורה אצלם, ואז לנו לא יהיה איך לייצר את המוצרים הבסיסיים האלה כאן בארץ.

עידן רול: אדוני היושב-ראש, אני חושב שצריך לקבל לזה פתרון ארוך טווח, כי לא יכול להיות שנמשיך להיות מופתעים מזה שהאוכלוסייה הולכת וגדלה במדינת ישראל.

יעקב מרגי: אני חושב שבדברים האלה אסור להיות מופתע, זה כמעט מדע מדויק.

יעקב מרגי: הבעיה שלנו היא שלפעמים לא מתכננים קדימה.

יעקב מרגי: אדוני, בבקשה.

יעקב מרגי: אני גם רוצה להודות לך שבאת לדיון.

משה זנה: היה מאוד חשוב לי להגיע וביקשתי להגיע.

משה זנה: אני באמת מברך על הישיבה הזאת.

משה זנה: אנחנו לא מתכחשים לאירוע; דירקטוריון נמל אשדוד החליט על השקעה חסרת תקדים.

משה זנה: רק שתבינו, השקענו עכשיו מיליון שקל על מלט, שמכניס לנו הרבה יותר מהתבואות.

משה זנה: כך שאין פה עניין כלכלי.

משה זנה: ההחזר של ה-250 מיליון שקל שהשקענו עכשיו במסוע, אולי עוד 20 שנה נראה אותו.

משה זנה: אבל אנחנו לא עושים את זה מתוך המחשבה על החזר השקעה, אלא אנחנו עושים את זה מתוך אחריות.

משה זנה: אפשר אולי להגיד שזה קורה לאט מדי, אבל זה קורה.

משה זנה: דבר שני, תבינו, להכשיר עובד נמל זה סדר גודל של שנה.

משה זנה: לעבוד בנמל, לעבוד בסַפְנוֹת, זה לא "קח את המפתח ותתחיל לעבוד".

משה זנה: אם אני קולט היום עובד, רק בעוד שנה הוא יוכל להיכנס לספנה באופן בטוח.

משה זנה: בעוד שנה אני כבר אצטרך לפטר אנשים.

משה זנה: ולכן התהליך שאמרנו פה הוא לדעתי התהליך הנכון.

משה זנה: להשיג ממקומות אחרים, לחזק את התבואה מתוקף האחריות שלנו - - -

יעקב מרגי: בוא נעשה הסכם: לא מעניין איך תעשה את זה, אבל תן לי את המענה במיידי.

יעקב מרגי: יכולתי להגיד לך כל מיני דברים על שוק העבודה היום, אבל אני לא נכנס לזה, כי אנחנו באמת בצוק העיתים.

יעקב מרגי: אני אומר לך, משה, תעשה ראש גדול, בשונה מהרגולטורים שלך.

יעקב מרגי: אני בדיון הזה איבדתי את התקווה, וזה יובע פה עוד מעט.

יעקב מרגי: אני אגיד לך מה אני דורש מהרגולטורים שלך ומאלה שהיו צריכים לפתור לך את הבעיות תוך כדי שהם מייצרים לך תחרות.

יעקב מרגי: בסופו של דבר אנחנו לא מקבלים את המוצר הראוי, וב-2020, אנחנו כמדינה.

יעקב מרגי: .. לפעמים אני נמצא במשלחות פרלמנטריות בעולם, מסתכלים שם עלינו בהשתאות.

יעקב מרגי: על ההישגים, על פריצות הדרך.

יעקב מרגי: הם צודקים, אבל לפעמים אני אומר לעצמי, וואלה, הם באמת מדברים עליי?

יעקב מרגי: יש אצלנו באמת מערכות פורצות דרך בתחומים מסוימים, אבל בתחומים אחרים אנחנו תקועים אחורה אחורה אחורה.

יעקב מרגי: נכון, הגענו לחלל, תעשיית ההייטק שלנו - - -

עידן רול: היא צריכה יותר עזרה.

יעקב מרגי: נכון, אי אפשר לבנות עליה, זה לא מובן מאליו, צריך גם לה לתת, וגם על זה יהיה דיון.

יעקב מרגי: אבל רבותיי, נמלים זה אולי הדבר הכי עתיק בסחר הבין-לאומי, ואנחנו עוד תקועים אחורה.

יעקב מרגי: רבותיי, כמו שאמרתי בפתיח, לא האמתי שהנושא הזה יהיה באמת נושא מרתק ומעניין, אבל לצערי הרב, זה כן היה.

יעקב מרגי: בכל התפקידים שלקחתי בכל הקריירה הארוכה שלי אני מרגיש כמו קבלן שיפוצים: אין תפקיד אחד שאני אבוא אליו והכול בו יהיה טוב ומשעמם.

יעקב מרגי: כל פעם אני מרים טפח ומגלה דברים.

יעקב מרגי: ככה היה בדיון על יבוא הרכבים וככה גם בדיון הזה.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, אני לא הולך לעזוב את הנושא הזה.

יעקב מרגי: אני אלווה אתכם, אני אשב לכולכם על הצוואר.

יעקב מרגי: נמלי ישראל צריכים לקבל את קדמת הבמה.

יעקב מרגי: אני עובר לסיכום.

יעקב מרגי: הוועדה שמעה סקירה מקיפה על המצוקה של פריקת התבואה בנמלי ישראל.

יעקב מרגי: בזמן שהחלוקה הגאוגרפית בצריכה היא 50/50, בפועל נמל אשדוד פורק כ-30% בלבד, ותקנו אותי אם אני טועה.

איתי רון: 20%.

יעקב מרגי: ממוצע הימים גבוה יותר מנמל חיפה ומכל נמל אחר.

יעקב מרגי: מהדיון עולה שיש מחסור בידיים עובדות בענין התבואות, ואילו הייתה תחרות לנמל אשדוד, נמל אשדוד היה יוצא מגדרו להעסיק ידיים עובדות, גם לפיקים, לתקופות העומס, הן על ידי זכיין, הן על ידי רכישת שירותים והן על ידי ייעול העבודה.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת לנמל אשדוד – אם צריך, אני לא נכנס למשה לעניינים – להישען על מיקור חוץ כאמור ולהשלים את החוסר בידיים עובדות.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת לצמצם את ימי ההמתנה בחודשים הקרובים, עד לכניסת החופנים החדשים.

יעקב מרגי: זה לגבי המענה המיידי.

יעקב מרגי: אני מבקש לתת מענה מיידי.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד התחבורה, לרשות הנמלים, להכין תוכנית לייעול וצמצום ימי ההמתנה בנמל אשדוד לפחות ב-50%.

יעקב מרגי: הוועדה מבקשת לקבל את התוכנית ואת הצעדים שיינקטו לטובת העניין תוך 30 יום מהיום.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד התחבורה להגיש לוועדה את ה"אני מאמין" שלו, אם יש לו בכלל, לגבי נמלי הים ב-2030 ו-2040 אם יש.

יעקב מרגי: 2030 זה כבר ההווה.

יעקב מרגי: אם מישהו חושב ש-2030 זה עתידני, הוא טועה, יש לו בעיה בתפיסת הניהול שלו.

יעקב מרגי: אני רוצה לדעת את ה"אני מאמין" של משרד התחבורה, נמלי הים, לגבי 2030, אני רוצה לקבל את זה תוך 30 יום מהיום.

יעקב מרגי: הוועדה רואה בחומרה את הנזק הכלכלי שנגרם לתעשייה הישראלית, לצרכן הישראלי, הן בהיבט של העלויות והן מבחינת העובדה שעשרות משאיות נעות בכבישים בין חיפה לדרום שלא לצורך.

יעקב מרגי: הן מזהמות אוויר, מעמיסות על תשתיות התחבורה שלנו, שגם ככה סובלות מעומס, ושלא נדבר על תאונות דרכים.

יעקב מרגי: תם ולא נשלם.

יעקב מרגי: הוועדה תקיים דיון מעקב בעוד 60 ימי עבודה מהיום, שבו נבדוק מה נעשה בנושא.

יעקב מרגי: תודה רבה.