ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 23, פרוטוקול מספר 37, 2020-08-04 00:00

רם שפע: שלום לכולם.

רם שפע: אני מתכבד לפתוח את הישיבה.

רם שפע: שלום לחבר הכנסת שמכבדים אותנו בנוכחותם.

רם שפע: שלום גם לכן, יעל ובת חן, שכיבדתן אותנו בנוכחותכן, מנהלות תכנית "מפרש" ועובדות בקרן לאוטמן.

רם שפע: מיד תציגו בצורה יותר מעמיקה גם את עצמכן וגם את הסיבה שבגינה התכנסנו.

רם שפע: אני אגיד שהסיבה לדיון הזה – הדיון הזה נולד בפגישות שאנחנו עשינו יחד אתכן ועם עוד הרבה מאוד גופים, והבנו את מה שהרבה אנשים מבינים, אולי לא מספיק שמים על זה את הזרקור הנכון, שהמשרד, בתוך הטירוף של הקורונה עכשיו – אני אומר את זה גם בהבנה, לא רק בהתרסה.

רם שפע: בסך הכל הסיטואציה מאוד מאוד מאתגרת עכשיו.

רם שפע: משרד החינוך לא מצליח להתמקד, על אף ענפיו הענפים, ביכולת להתעסק בפדגוגיה ובחינוך מספיק לעומק, ולהשתמש בקורונה כהזדמנות לייצר מהלכים משמעותיים לטובת שינויים שאנחנו מדברים עליהם במשך המון המון שנים שהחינוך שלנו צריך.

רם שפע: אני חושב שאנחנו רוצים היום לשים זרקור מאוד מאוד משמעותי, ספציפי עם תכנית דגל אחת אבל גם בעיקרון כוועדת חינוך ולהראות שבעינינו, למרות אתגרי הקורונה, אי אפשר להתעסק אך ורק בפרוצדורה, חייבים להתעסק גם במהות ובחינוך.

רם שפע: מחר בבוקר יש לנו ישיבה מאוד מעמיקה על כל היבטי מערכת החינוך והצגת המתווה אבל כרגע, אנחנו מתעסקים בעיקר בפדגוגיה ובהזדמנויות שאנחנו מזהים כהזדמנויות מאוד גדולות לעשות שינויים גדולים שמדברים עליהם הרהב שנים.

רם שפע: אפילו הקפסולות הן מין מילה כזאת שהפכה להיות שזורה אצל כולנו, היא בעצם כיתות קטנות, שהן החלום של כולנו.

רם שפע: במשך המון שנים מדברים על "מאבק הסרדינים" בזמנו ועל הצורך האדיר לשנות את יחס מורה-תלמיד ועוד הרבה דברים ופתאום, נכנסו לחיינו הקפסולות וזה הפך להיות משהו טריוויאלי כזה, שאנחנו מדברים עליו כלאחר יד.

רם שפע: אנחנו מאמינים שצריך להעמיק הרבה יותר את השיח כדי למצוא את ההזדמנויות.

רם שפע: אז אם חברי הכנסת רוצים להגיד משהו בתחילה, אז בשמחה.

רם שפע: ואם לא, נעבור לכמה מצגות שאנחנו רוצים להציג בנושא הזה.

רם שפע: בבקשה.

יוראי להב-הרצנו: ממש בקצרה, אנחנו מדברים על זה הרבה, דיברנו על זה גם לפני שהדיון התחיל בינינו – אני חושב שהנושא של הדיון הוא נהדר וחשוב, לזהות הזדמנויות שהמשבר הזה מציב בפנינו ולקחת אותן קדימה אבל אני חש שאנחנו כל הזמן בקרבות בלימה כנגד הכרסום בליבה הכי בסיסית של החינוך.

יוראי להב-הרצנו: כל יום מצטרפת עוד תכנית ועוד תכנית שאנשיה נשלחים הביתה, אנשי החינוך המופלאים שעושים עבודת קודש ושליחות גדולה, ונשלחים הביתה.

יוראי להב-הרצנו: היום נודע לנו שתכנית "היל"ה" סוגרת את שעריה.

יוראי להב-הרצנו: אנחנו מדברים על תכנית "קרב", שהמכתבים כבר נשלחו ותכנית "שלבים", שחלקים ממנה נקרעו, ועוד ועוד, תנועות הנוער.

יוראי להב-הרצנו: זאת רשימה שהולכת ונגמרת.

יוראי להב-הרצנו: ברמה הפרוצדורלית, אתה אדוני היושב-ראש וגם מנהלת הוועדה יהודית, יודעים לספר למה פרוצדורלית הדבר הזה קורה, בגלל קרבות פוליטיים על תקציב – ברמה של החינוך, בהרבה מאוד מקומות, בוודאי בפריפריה, זה ליבת החינוך.

יוראי להב-הרצנו: ולכן, למול הדיון הזה, שהוא מאוד חשוב לגבי איך אנחנו ממשיכים ופורצים דרך תוך שימוש בהזדמנויות, אני חש שאנחנו בקרבות בלימה כנגד כרסום בליבת החינוך בהרבה מאוד מקומות ולכן, הדיון הזה הוא חשוב אבל חשוב גם לוודא שהמריבות הפוליטיות נגמרות ושלא נפגעים תלמידי ישראל.

יוראי להב-הרצנו: חברתי, חברת הכנסת אורלי פרומן, שהיא אשת חינוך בכל רמ"ח אבריה ויש לה גם ניסיון ניהולי בנושא הזה אומרת כל הזמן, וזאת אמירה שבעיניי היא חשובה, שמעולם, בהיסטוריה של מדינת ישראל, לא נפגע החינוך באופן שבו הוא נפגע היום כתוצאה מקרבות פוליטיים.

יוראי להב-הרצנו: ולכן, צריך לעשות כל מה שאפשר, ואני יודע שאתה עושה את זה, אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת שפע, חשוב להפעיל כל מאמץ וכל כוח שיש לנו על-מנת לוודא שתלמידי ישראל לא נפגעים מתוך הקונסטלציה הפוליטית הנוראית שאנחנו מצויים בה.

קריאה: אנחנו לגמרי אתך במאבק הזה.

רם שפע: כל היום אנחנו נאלצים להתעסק בלבלום ולנסות להציל תכניות שנסגרות, בלי סוף.

רם שפע: באמת, פעם ביום-יומיים, ברור ודאי שזה קשור לאתגר התקציבי, וברגע שהתקציב והתכניות האלה לא בבסיס, אז זאת הבעיה.

רם שפע: אני רוצה להגיד מילה על זה: הקורונה מייצרת מצב שהקרב על התקציב הפוליטי מייצר מצב שהתכניות נסגרות אבל צריך להגיד את האמת:

רם שפע: הן נסגרות כי במשך הרבה שנים משרד החינוך לא השכיל לשים אותן בבסיס התקציב שלו, וברגע שהכסף תוספתי אז כשאין בסיס, סליחה, אנחנו משלמים את המחיר הכבד.

רם שפע: אגב, זה נכון גם על תנועות וארגוני הנוער.

רם שפע: אני מזכיר לכם – אותה בעיה.

רם שפע: הם כרגע עברו למשרד אחר בגלל הפיצול במשרד, ובגלל שהם עברו למשרד, כל התוספת שלהם נעלמה וזאת הבעיה.

רם שפע: אגב, אנחנו נדאג גם לזה וגם בקרב או במאבק על התקציב של תנועות וארגוני הנוער אנחנו לא נוותר והכסף יגיע אליהם בהמשך הדרך.

רם שפע: אני רוצה להזכיר לכולכם שבחרנו פה לראשונה להפוך את ועדת החינוך לוועדה שמייצרת שיתוף ציבור ופונה לציבור להביע בפנינו את עמדותיו ודעותיו בהרבה מאוד נושאים, וגם בנושא הזה פנינו.

רם שפע: אז אני רוצה בבקשה שרן מ"תובנות", הפלטפורמה שאנחנו משתפים אתה פעולה כדי לתת לציבור להציג את עמדותיו, יציג מצגת קצרה.

רם שפע: אחרי זה, אנחנו נעבור לשמוע את היוזמה של "מפרש" של קרן לאוטמן.

רם שפע: רן, בבקשה.

רם שפע: צהרים טובים.

רן רייז: צהרים טובים.

רן רייז: תודה רבה ליושב-ראש הוועדה ולוועדה.

רן רייז: אני רוצה להציג בקצרה את הנקודות המרכזיות שעלו מהשאלה ששאלנו, אז אם אפשר להציג את המצגת.

רן רייז: עד שהיא תוצג, אז למעלה מ-2,000 איש נכנסו לזירת ההתייעצות, למעלה מ-500 תשובות שהתמקדו בשאלה שמדברת על ההזדמנויות החינוכיות והפדגוגיות.

רן רייז: השאלה עכשיו מולכם.

רן רייז: אפשר לדלג לשקף הבא.

רן רייז: אתם רואים את כמות המבקרים, ככה נראה אתר ההתייעצות לכל מי שנכנס עם למעלה מ-500 תשובות.

רן רייז: בואו נעבור בקצרה על התובנות המרכזיות: אז כמעט 50% מהמשתתפים הדגישו את הנושא של ההזדמנות לצמצם את מספר התלמידים והתלמידות בכיתה או להקטין את הקבוצות.

רן רייז: בהתייחס למתווה, המיקוד הוא כמובן על הגנים ועל כיתות א' ועל החשיבות של יצירת קבוצות למידה קטנות גם בגילאים הצעירים.

רן רייז: אני חושב ששתי התובנות הנוספות גם מתקשרות לאותה סוגיה.

רן רייז: יש פתרונות יצירתיים ליצירת הקבוצות האלה, אחד מהם הוא יציאה למרחב הפתוח, מחוץ לבית הספר בדמות תכניות של"ח או פעילויות ספורט, שגם ככה בנויות על שני מדריכים, ואז גם מאפשרים לגוון את הלמידה ואת ההתנסויות החינוכיות וגם נותנות פתרון לסוגיית הקבוצות וגם לסוגיית כוח האדם.

רן רייז: בסוף זה מדריכים שנוספים על כוח האדם הקיים.

רן רייז: בטח ובטח היכולת לשלב בין חינוך ותרבות, וכל היכולת להכניס פעילויות תרבות שהן מבוססות על קבוצות קטנות ולאו דווקא על בתוך אולמות גדולים, ולתת לזה גם מענה לעולם התרבות בתקופה הזאת, ולתת הזדמנו למערכת החינוך להכניס תכנים חדשים.

רן רייז: אז אלה שלושת התובנות המרכזיות.

רן רייז: עוד ארבע תובנות קצרות בשקף הבא: אז כמובן עלה נושא התשתיות וזמן ההיערכות שהיה קיים והתשתיות שעדין חסרות.

רן רייז: עלתה הסוגיה של היכולת או השינוי שהמורה צריך לבצע מבחינה פדגוגית ולהפוך ולהיות מלווה ומנחה ולאפשר למידה עצמאית.

רן רייז: עלתה שוב הסוגיה של האוטונומיה והחופש המקצועי, גם למנהלים וגם למורים, בהכנת והעברת התכנים החינוכיים.

רן רייז: נושא נוסף שעלה ויכול להיות מאוד מעניין זה הנושא של מיקוד ההיערכות בתהליכי הקליטה, גם לתלמידי כיתה א' ובטח ובטח לכל התלמידים בשילוב המיוחד.

רן רייז: זהו בקצרה.

רן רייז: מתחת לכל תובנה כזאת, בשקף הבא, אפשר לראות את המשפטים שמחוברים.

רן רייז: התהליך עדין פתוח בשבוע הקרוב, אז אני מזמין את הוועדה להמשיך ולשתף ולהביא קהלים חדשים לתוך החשיבה המשותפת כדי שנוכל להביא את הקולות מהשטח.

רם שפע: תודה רבה.

רם שפע: אני רק מבהיר ומתזכר, למי שלא יודע, שאנחנו מעלים בפלטפורמות שלנו אפשרות לאנשים להשתתף בדיוני הוועדה ולהביע את דעתם.

רם שפע: מעל 2,000 שנכנסו למערכת ו-500 שהגיבו, פשוט מיצרים את העמדות שלהם על מה ההזדמנויות הנכונות בעקבות הקורונה שאפשר ליצור שינוי במערכת החינוך, והמערכת אוספת את זה לתובנות מרכזיות, שאותן ראינו עכשיו.

רם שפע: רק רציתי לוודא שכולם מבינים את התהליך.

רם שפע: רן, תודה רבה.

רם שפע: כרגיל, אנחנו ממשיכים לעקוב.

רם שפע: אגב, המערכת חוזרת לאנשים לפי התובנות שלהם, במידה והם עלו פה לדיון.

רם שפע: כלומר, זה לא רק שהם כותבים את מה שהם רוצים אלא אנחנו מחזירים להם פידבק שהנושא שלהם עלה או טופל או קודם, תלוי מה קורה עם כל נושא.

רם שפע: אני רוצה בבקשה לעבור אליך, יעל נאמן.

רם שפע: מבחינתנו, המהלך המרכזי של הישיבה הזאת.

רם שפע: בבקשה, יעל.

יעל נאמן: צהרים טובים.

יעל נאמן: אני מנכ"לית של קרן פילנטרופית שנקראת "קרן לאוטמן".

יעל נאמן: אנחנו תומכים בימים רגילים, תמיד, בחינוך ובקידום ה - - - והשותפות בין אזרחי ישראל.

יעל נאמן: בתוך הפעילות שלנו, אנחנו עוסקים בחינוך במובן הרחב והמערכתי.

יעל נאמן: יש לנו שותפויות עם משרדי ממשלה, כולל עם משרד החינוך ועם הרבה מאוד ארגוני שטח ואנשי חינוך.

יעל נאמן: ובתוך כך, היינו שותפים בהקמה של מיזם שנקרא "מפרש", שהוא זה שהוביל את תהליך ה"קורונה סטודיו", שעליו אנחנו רוצים לדבר היום ואותו אנחנו נציג כמהלך שנעשה בתוך ימי הקורונה, ממש בסגר הראשון שהיה, והוביל לתובנות והמלצות ומסקנות וממש צעדים יישומיים, שאותם נרצה לחלוק אתכם היום.

יעל נאמן: כמה מילים על "מפרש", לפני שאנחנו צוללים לתוך המודל של ה"קורונה סטודיו" ומה עשינו שם: אנחנו גוף שקיים כבר שמונה שנים, שהבסיס של הפעילות שלו נשען על ההנחה שאת החינוך – הפוטנציאל והסיכוי לעשות חינוך טוב יותר נמצא בהעצמה של מנהלי בתי הספר ושל הצוותים שלהם כי שם נעשה החינוך, בבתי הספר.

יעל נאמן: ולכן, בהם אנחנו משקיעים.

יעל נאמן: אנחנו משקיעים במנהלי בתי הספר שבאים עם הצוותים שלהם לתכנית של שנתיים אצלנו, ויש לנו גם תכניות יותר רכות או פחות אינטנסיביות, ואנחנו מסייעים להם לשנות את התרבות בבית הספר שלהם לתרבות של יזמות וחדשנות, להוביל מיזמים ומהלכים שהם ממש משני בתי ספר, כל אחד או כל אחת, הרוב זה מנהלות במערכת, כמו שאתם יודעים, על-פי הקהילה שלה, בית הספר שלה, הצרכים שלה.

יעל נאמן: אצלנו באים כולם, יש לנו מכל המגזרים, מכל שלבי הגיל, מכל סוגי החינוך.

יעל נאמן: כולם מגיעים אלינו ל"מפרש", וכאשר פרצה הקורונה ובתי הספר נסגרו מתי שהוא לפני המון שנים באמצע מרץ, אז אמרנו: מה עושים עכשיו?

יעל נאמן: איך ננצל את ההזדמנות הזאת שנוצרה, להסתכל על המצב וגם להציע פתרונות למצב של הקורונה אבל גם אולי להתייחס לזה ממש כמו שרן אמר קודם, כהזדמנות לעשות איזה שהוא שינוי שמערכת החינוך מייחלת לו.

סמי אבו שחאדה: אפשר שאלה?

סמי אבו שחאדה: כמה באמת ממערכת החינוך הערבית נמצאים אצלכם, ב"מפרש"?

יעל נאמן: למעלה מחלקם באוכלוסייה.

יעל נאמן: יש לנו לפחות 30% בתי ספר ערבים שמגיעים ל"מפרש".

סמי אבו שחאדה: יש הבדל בפיזור הגיאוגרפי?

יעל נאמן: לא.

יעל נאמן: יש לנו מנגב ויש לנו מהגליל, יש לנו מהמשולש.

יעל נאמן: יש לנו ממש מכל הארץ.

סמי אבו שחאדה: תודה.

יעל נאמן: אם תרצה, נוכל אחר-כך לחלוק אתך דוגמאות יפהפיות למהלכים מקסימים שנעשו בבתי ספר ערבים, ביחד ולחוד.

יעל נאמן: גם מהלכים מערכתיים נעשו.

יעל נאמן: אז אם תוכל להעביר לשקף של חודש פתיחת שנת הלימודים – אנחנו חודש לפתיחת שנת הלימודים, ואנחנו כולנו – אני חושבת שהסיפור של החינוך נוגע לכלל אזרחי ישראל שנמצאים בסוג של בלבול מערכות.

יעל נאמן: כמובן שיש הרבה חוסר ודאות, לא יודעים מה יהיה אבל גם בתוך המתווים והניסיונות לנבא התרחשויות בספטמבר ולפתוח את מערכת החינוך – כבר היום ברור כמה אתגרים מאוד מהותיים שקשורים בפערים בחינוך, שגם ככה קיימים ומעמיקים בתקופת הקורונה גם סביב הנושא של התשתיות אבל גם סביב נושאים פדגוגיים שקשורים בעובדה שמרבית המורים לא הוכשרו ולא הוכנו לתת חינוך באמצעים מקוונים בלבד, גם המודל ההיברידי דורש היערכות מאוד מיוחדת.

יעל נאמן: הדברים קשורים באתגרים של חינוך פרסה – איך הם נותנים מענים רגשיים, איך משנים את הרגלי הלמידה, איך מטפחים מיומנויות של המאה ה-21, והכל בתקופה שבה הילדים מגיעים באופן חלקי מאוד לבית הספר.

יעל נאמן: אז סביב זה, אנחנו רוצים להציג מהלך מאוד ייחודי, שיזמנו אותו כתכנית "מפרש" אבל השתתפו בו הרבה מאוד אנשי חינוך, גם מהשטח וגם מארגונים.

יעל נאמן: במהלך של ה"קורונה סטודיו", היו לנו 30 ארגונים שותפים, ארגונים שעוסקים בחינוך ביום-יום, ואפרופו מה שאמר חבר הכנסת להב, זה נכון שהיום ארגונים שמתעסקים בחינוך ועובדים עם משרד החינוך יד ביד בימים שבשגרה, מאחר ואין תקציב, הם עומדים היום ולא יודעים איך הם יוכלו להמשיך את הפעילות שלהם כי כל ההתקשרויות של משרד החינוך כרגע בהקפאה, וזו אכן סוגיה מאוד כואבת.

יעל נאמן: הארגונים האלה באו והצטרפו למהלך הזה, ואני מעבירה לחברתי, ד"ר בת חן וינהבר, להציג את המהלך.

בת חן וינהבר: תודה.

בת חן וינהבר: צהרים טובים.

בת חן וינהבר: אני אמשיך מהנקודה שיעל הפסיקה: יצאנו ל"קורונה סטודיו" מתוך הבנה שמה שקורה בקורונה הוא גם הזדמנות.

בת חן וינהבר: בתוך בתי הספר קרו פעולות שחיכו להן הרבה שנים שיקרו במערכת הזאת.

בת חן וינהבר: אני חושבת שחלוקה לכיתות קטנות או לקבוצות קטנות זה רק רכיב אחד בתוך התמונה המלאה.

בת חן וינהבר: דברים ששנים מנסים לפרק אותם אבן אחרי אבן פתאום נפתחו.

בת חן וינהבר: אמרנו – בואו ניקח את כל הטוב הזה, את כל ההזדמנויות האלה ונהפוך אותן לבסיס של התכנון של איך צריך להיראות החינוך בשנים הבאות, כשהרעיון הוא לפתוח את ה-1 בספטמבר, עם קורונה או בלי קורונה, עם חינוך מתקדם יותר.

בת חן וינהבר: חינוך מתקדם יותר, לפחות לטענת הגופים שהיו שותפים בתוך התהליך הזה – בואו נעבור לגופים כי זאת חבורה מאוד מאוד גדולה של גופים.

בת חן וינהבר: הנה רשימת הגופים, וזו רשימה חלקית.

בת חן וינהבר: יש עוד אנשים שבאו באופן פרטי, אנשי חינוך גם מהשטח וגם מגופים שונים – גופים שעוסקים בקידום חינוך בהרבה מאוד היבטים לאורך השנים – התקבצו ביחד ודנו על בסיס פרקטיקות שקרו בשטח, על בסיס מה שאנשים עשו, מה כדאי לחלץ מזה?

בת חן וינהבר: כי אם אפשר לעשות את זה בזמן קורונה, כשאין תקציב מיוחד ואין תנאים מיוחדים ואין כמעט כלום – להיפך, יש שבר גדול אבל בכל זאת, צומחות פרקטיקות חדשות – בואו ננסה להחזיק אותן ולשמר אותן.

יוראי להב-הרצנו: ראיתי שפסחת על שקף שהיה מעניין.

בת חן וינהבר: לא, חוזרים, אל תדאג אבל תגיד, אתה מקדם אותי.

יוראי להב-הרצנו: ממש אחד לפני.

יוראי להב-הרצנו: חשבתי שראיתי שם מה אתם מזהים - -

בת חן וינהבר: הנה, לזה אנחנו מגיעים.

יוראי להב-הרצנו: אני מתנצל.

בת חן וינהבר: אין על מה להתנצל בכלל.

רם שפע: מקדים את המאוחר.

בת חן וינהבר: בדיוק, אתה מקדם אותי, אז אני באמת אתקדם:

בת חן וינהבר: עיקר הדברים שמצאנו – אז בואו נתקדם במצגת גם – זיהינו חמישה מימדים שהתרחש בהם שינוי בזמן אמת בזמן הקורונה, שהוא שינוי, ואני אומרת: המצב קשה אבל הוא שינוי מבורך והוא יצר מקומות שהסתכלת, אגב, בכל סוגי החינוך, בכל המגזרים בכל רחבי הארץ, זה לא אפיין רק קבוצה מסוימת מאזור מסוים.

בת חן וינהבר: קיבלנו דוגמאות ממקומות יפהפיים ועשינו קבוצות דיון על פתרונות יפהפיים אבל המימדים האלה שאתם רואים פה – המימד הפדגוגי, מי מלמד, מתי מלמדים, איך מלמדים, איפה מלמדים ובכלל, האם יש לומד ומלמד?

בת חן וינהבר: אולי בכלל כל הקונספט זה צריך להשתנות?

בת חן וינהבר: זה היה רכיב מאוד מאוד מרכזי – הפדגוגיה.

בת חן וינהבר: אני חושבת שהדיון שלכם באמת מזמן את זה כי קרה שינוי – בואו נחזור אחורה.

רם שפע: חד-משמעית.

בת חן וינהבר: קרה גם שינוי בקשר האישי-רגשי בין מורה לתלמיד.

בת חן וינהבר: פתאום המקום הזה קיבל עומק ורבדים חדשים, במיוחד אני אומרת, אצל ילדים שנמצאים על גבול הנשירה ממערכת החינוך.

בת חן וינהבר: היה מאבק מאוד גדול של אנשי חינוך להחזיק אותם במערכת ולא לתת להם לברוח או להיעלם, ונוצרו קשרים חדשים מאוד טובים במקומות שהצליחו.

בת חן וינהבר: וכן הלאה וכן הלאה.

בת חן וינהבר: במימד החברתי-קהילתי – אנחנו תכף אולי נרחיב.

בת חן וינהבר: אני רוצה לעבור לשקף הבא שמסמן - -

סמי אבו שחאדה: דווקא להגיד – זה למשל דבר מאוד מדאיג אותי.

סמי אבו שחאדה: אני עבדתי כמה שנים בחינוך ונוצרו הזדמנויות, ללא ספק אבל נוצרו גם כמה דברים שמאוד מדאיגים אותי ואני חושב שהם יעמיקו את הפערים.

סמי אבו שחאדה: בכל מה שנוגע בחינוך המיוחד – שהכלים שהיו כמו זום וכל הדברים האלה לא היו מונגשים לכל האנשים, לחלק מצוות ההוראה – הבעיות של התשתית בחברה הערבית, אין אינטרנט וכולי וכולי.

סמי אבו שחאדה: אז חלק גדול מהתלמידים בכלל הפסידו המון בכל השינוי שקרה.

סמי אבו שחאדה: אני, כמי שמאוד מעסיק אותו העניין החברתי, דואג גם לריחוק הזה כי בבתי הספר הילדים רוכשים המון כלים חשובים ברמה החברתית.

סמי אבו שחאדה: זה דברים שמדאיגים אותי.

בת חן וינהבר: יש הרבה דאגות שצומחות בתוך המרחב הזה, פערים זה אחד מהם.

בת חן וינהבר: אני חייבת לומר לך שמהנתונים שלנו, לא רק במקומות שאין אינטרנט לא היה חינוך.

בת חן וינהבר: רק במקומות חזקים למיניהם, שבית ספר לא נתפס רלוונטי, ילדים חתכו.

בת חן וינהבר: הם לא היו שם, לא בשיעורים ולא עשו משימות והקשר עם בית הספר היה מאוד חלש.

בת חן וינהבר: ולכן, הסיפור הזה הוא בעיקר הזדמנות.

בת חן וינהבר: אנחנו עשינו כמה תהליכים קצרים שקראנו להם "מאיצים".

בת חן וינהבר: אחד מהם עסק למשל בנושא של החברה הערבית בזמן קורונה ורמדאן ביחד – איך מתמודדים עם שני האתגרים במשותף.

בת חן וינהבר: אנשי חינוך ישבו והציעו פתרונות ורעיונות אחד לשני – קיבצנו אותם והפצנו אותם.

בת חן וינהבר: אותו דבר עשינו על איך מתפקדים בתקופה שבה אין תשתיות, במקומות שבהם אין תשתיות מכל מיני סוגים: חינוך מיוחד, מקומות מסוימים בפריפריות החברתית – אתגר שהוא לא רק של החברה הערבית, הוא כללי - -

קטי קטרין שטרית: יש גם חברה חרדית.

בת חן וינהבר: נכון.

בת חן וינהבר: ולכן, לקחנו שאלות כאלה ועסקנו בהן, וכל מה שאתם רואים כאן זה כבר תוצאה של עיבוד של זה, ואני רוצה להגיע למקום שחבר הכנסת רם שפע רצה לקדם, ועל זה אנחנו מאוד מאוד מברכים, איך לוקחים את החשיבה הזאת והופכים אותה לשיטתית במערכת.

בת חן וינהבר: איך לא עושים את זה רק אצל כמה מורים שיודעים לעשות את זה באופן עצמאי וטבעי או כמה מנהלים מובילים.

בת חן וינהבר: תכף נעלה, אולי זה הזמן להעלות את אחד המנהלים שרוצה לספר פה על דברים שנעשו בתקופה הזאת.

קטי קטרין שטרית: את מדברת על תכניות כמו "היל"ה" ותכניות אחרות?

בת חן וינהבר: לא, אני מדברת על - - - 10 אצבעות של אנשי חינוך ושיתופים שלי עם הקהילה המקומית.

קטי קטרין שטרית: את עובדת משרד החינוך?

קטי קטרין שטרית: לא הבנתי.

בת חן וינהבר: לא, לא.

רם שפע: אני אגיד את הקונטקסט: מטרת הישיבה – בעצם אנחנו מזהים שיש משהו ברור וגם אמרתי קודם שאני לא אומר את זה בהתרסה אלא גם בהבנה – המשרד עכשיו באתגר אדיר לקראת פתיחת השנה עם הקורונה.

רם שפע: בסוף, נוצרות המון הזדמנויות חינוכיות מתוקף זה שיש פחות פיקוח והמשרד פחות נמצא שם ואפשר לצאת מהכיתה ויש המון המון הקשרים.

רם שפע: אז החלטנו לייצר דיון שמתמקד באיזה הזדמנויות אפשר לקחת מהשטח ולנסות להפוך אותן למוטמעות במערכת בשנה הקרובה.

קטי קטרין שטרית: של מה, של עמותות?

רם שפע: אז אמרתי בהתחלה - -

קטי קטרין שטרית: אני שמחה, זה מתקשר לדיון הקודם של זהות יהודית.

קטי קטרין שטרית: אמרנו שצריך רק את החינוך הרגיל...

רם שפע: אני לא אמרתי את זה בדיון.

קטי קטרין שטרית: רם, אני מאוד שמחה שעברת שינוי.

קטי קטרין שטרית: אגב, אני בעד.

קטי קטרין שטרית: שלא תתבלבלו – אני בעד להכניס כמה שיותר.

קטי קטרין שטרית: ..

יוראי להב-הרצנו: עכשיו פורסם ששר החינוך ביקש לדחות את כל הישיבות של היערכות לשנה הבאה לשבוע הבא.

יוראי להב-הרצנו: אז אני מציע שמאחר והוא חבר מפלגתך, אולי ראוי שהממשלה תמנה פרויקטור כי הנושא הזה לא מטופל.

קטי קטרין שטרית: לא, הפרויקטור הוא השר, הוא מכובד, הוא נהדר.

קטי קטרין שטרית: יש לו צוות מצוין.

קטי קטרין שטרית: אני אעדכן אותך: הוא הקים גם מועצה - -

רם שפע: בסדר, זה לא הדיון.

רם שפע: אני רק אגיד, חברת הכנסת שטרית, שבדיון שהיה בנושא התחדשות יהודית, שהיה מעניין מאוד, לא אמרתי בשום שלב את זה - - -

קטי קטרין שטרית: אתה לא זוכר מה היה השיח?

רם שפע: זוכר, זוכר.

רם שפע: אמרתי שבעניין הזה - -

קטי קטרין שטרית: אמרו, מה קרה למורים?

קטי קטרין שטרית: איפה המורים?

קטי קטרין שטרית: למה המורים נעלמו?

קטי קטרין שטרית: למה צריך להביא גורמים חיצוניים שייכנסו?

רם שפע: רגע, אני רוצה להגיד משהו משמעותי, שיהיה ברור: הגורם החיצוני פה הוא גורם מתכלל לנסות להציל את המורים ולא להחליף אותם.

רם שפע: זה משמעותי מאוד.

רם שפע: תגידו את זה יותר טוב ממני - -

קטי קטרין שטרית: לא, לא, ההיפך.

קטי קטרין שטרית: תקשיב - -

רם שפע: - - אבל רק צריך להגיד.

קטי קטרין שטרית: תקשיב, אני אסביר לך את זה בצורה - -

רם שפע: קטי מעוררת מהומות אבל בעצם היא מסכימה עם כולנו.

קטי קטרין שטרית: אני אסביר לך את זה בצורה מטאפורית:

קטי קטרין שטרית: אני שייכת לדור הזה שקראנו ספרים, את היודע - -

רם שפע: ואת גם היית מורה.

קטי קטרין שטרית: - - יוראי שייך לדור הזה, שאני קוראת לו "דור המיקרוגל".

קטי קטרין שטרית: אתם רואים הכל מהר.

קטי קטרין שטרית: עכשיו, מה שכנראה מביאים לנו זה דור ה-360 מעלות.

קטי קטרין שטרית: זה אחלה, זה מצוין.

קטי קטרין שטרית: אני גאה.

יוראי להב-הרצנו: נסכם שלכולנו יש עתיד.

קטי קטרין שטרית: ברור.

קטי קטרין שטרית: לכולנו יש עתיד בליכוד.

רם שפע: חברים, יפה, נתתי לכם את זה, אנחנו חוזרים לעניינינו.

בת חן וינהבר: אז אנחנו רוצים שמנהל בית ספר, רועי טפליץ, ידגים על כמה יישומים שחלקם עולים מההמלצות והנחות היסוד של ה"קורונה סטודיו", אם אפשר.

רועי טפליץ: שלום.

רועי טפליץ: קודם כל, תודה רבה על ההזדמנות לשתף כאן, בעשייה שלנו בבית הספר, ולקחת חלק בדיון החשוב הזה.

רועי טפליץ: אני מנהל בית ספר "שבילי רעות" במועצה האזורית מנשה.

רועי טפליץ: אנחנו בית ספר יסודי, א' עד ו', אנחנו חלק מקרית חינוך שמונה שישה בתי ספר, שלושה יסודיים-ממלכתיים, בית ספר ממלכתי-דתי, בית ספר לחינוך מיוחד ושני בתי ספר על-יסודיים.

רועי טפליץ: כולנו נמצאים באותו קמפוס, באותה קריית חינוך.

רועי טפליץ: אנחנו בית ספר צעיר בן ארבע שנים, נולדנו עם אתגרים גדולים מאוד.

רועי טפליץ: נולדנו כבית ספר צונח, כמו שאני קורא לו - -

קטי קטרין שטרית: עד איזה גיל?

קטי קטרין שטרית: בית ספר צומח, עד איזה שנתון?

רועי טפליץ: לא בית ספר צומח אלא בית ספר צונח, ככה אני מגדיר אותו.

קטי קטרין שטרית: לא טוב.

רועי טפליץ: לא, לא, דווקא לצנוח זה דבר נפלא, מניסיון.

רועי טפליץ: אנחנו בית ספר שמונה היום 422 תלמידים ב-15 כיתות.

רועי טפליץ: כשנוסדנו לפני כארבע שנים היינו 10 כיתות עם 256 תלמידים.

רועי טפליץ: נולדנו עם כיתות א' עד ה' שעברו, חלקן ככיתות אורגניות וחלקן ככיתות שהתערבבו ונבנו מחדש מבתי ספר אחרים במועצה.

רועי טפליץ: אתגר נוסף היה שנולדנו לתוך אתר בנייה, בית הספר נבנה תוך כדי השנה הראשונה שהפעלנו אותו.

רועי טפליץ: אני מספר על כל האתגרים האלה כי האתגרים האלה יצרו אצלנו בצוות רוח חלוצית ויזמית חזקה מאוד, מה שעזר לנו מאוד בהמשך, וכבר אני אתייחס איך.

רועי טפליץ: כעבור שנתיים מיום ההקמה אני הצטרפתי לתכנית העמיתים של "מפרש", שהיום אני הבוגר שלה, אני אחד הבוגרים שלה.

רועי טפליץ: בתכנית הזאת הצורך הראשון, הצעד הראשון היה לזקק את הצורך שלנו, מה בעצם הדבר שאנחנו צריכים.

רועי טפליץ: ואחרי תהליך של זיהוי צרכים ופנייה לכל הקהלים, בין אם זה לילדים שלנו, התלמידים, בין אם למורות ולצוות ובין אם זה להורים ולקהילה, הגענו למסקנה העצובה אבל המאוד חשובה, שאנחנו באמת לא רלוונטיים.

רועי טפליץ: בית הספר לא רלוונטי לחיים של הילדים, לא היה רלוונטי לחיים של ההורים וגם במידה רבה לא רלוונטי לצוותים.

רועי טפליץ: ולכן, החלטנו שהצורך שלנו יהיה להיות רלוונטיים.

רועי טפליץ: איך מלמדים להיות רלוונטיים, איך הופכים להיות רלוונטיים?

רועי טפליץ: אנחנו בחרנו לעסוק בשלושה צירים: הציר הראשון הוא ציר הבחירה, שהיום, ברוח התקופה, נקרא גם גמישות.

רועי טפליץ: הציר השני הוא ציר העצמאות, שהיום הוא גם אוטונומיה.

רועי טפליץ: הציר השלישי הוא ציר המעורבות, שהיום אנחנו מתייחסים אליו גם כקהילתיות, חיבור לשותפים נוספים.

רועי טפליץ: אלה שלושת הצירים שבחרנו להתמקד בהם.

רועי טפליץ: לא ידענו עד כמה הצירים האלה יהיו רלוונטיים ביום שבו תגיע הקורונה.

רועי טפליץ: איך יצרנו את השינוי?

רועי טפליץ: בעצם הפכנו את בית הספר לבית.

רועי טפליץ: הילדים מגיעים לא לבית ספר רגיל, עם כיתות רגילות, הם מגיעים לבית שבו יש מטבח ויש סלון ויש חדרי עבודה.

רועי טפליץ: הם עובדים בתוך המרחבים האלה.

רועי טפליץ: שינויים נוספים היו גם שינויים במערכת השעות.

רועי טפליץ: שינויים בפדגוגיה, בתפיסה של מה זה מורה ומה התפקיד שלה וזה דובר פה קודם.

רועי טפליץ: אני שהרבה מאוד נקודות שרן העלה, תובנות שעלו בתחילת הדיון - -

סמי אבו שחאדה: תגיד לנו בבקשה מה גיל התלמידים אצלכם?

רם שפע: חבר הכנסת אבו שחאדה שואל מה גילאי התלמידים.

רועי טפליץ: כיתות א' עד ו', גיל שש עד גיל 11.

בת חן וינהבר: רועי, אני חושבת שכדאי שתספר על כמה דוגמאות מתקופת הקורונה.

רם שפע: בבקשה, ואנחנו מתכנסים תוך כדי כי יש המון אנשים שרוצים לדבר.

רועי טפליץ: כן, כן.

רועי טפליץ: אז באמת הדוגמאות ששימשו אותנו ביום שבו הופיעה הקורונה ונמצאות כולן בתוך המודלים של היום שאחרי, אנחנו בחרנו רק ארבע ויש עוד הרבה מאוד דוגמאות אבל אני אפתח בדוגמה הראשונה של שימוש בפלטפורמות פופולריות: אז דווקא פה אני רוצה לתת דעה לא פופולרית – אנחנו לא מצאנו את הזום ככלי יחיד ובלעדי שאתו אפשר לעבוד.

רועי טפליץ: הבנו מהר מאוד את המגבלות שיש לזום.

רועי טפליץ: הזום מדמה באופן די מלא כיתה פרונטלית, למידה מסורתית, שאנחנו מנסים כמה שאפשר להיפטר ממנה.

רועי טפליץ: אז מה כן עשינו?

רועי טפליץ: עשינו שימוש בפלטפורמות שנוחות לקהילה שלנו – קודם כל, הוואטסאפ.

רועי טפליץ: הוואטסאפ נגיש לילדי כיתות ד',ה',ו', שמחזיקים כבר טלפון נייד והוא גם נגיש להורים של ילדי כיתות א'-ב', ועשינו הרבה מאוד שימוש בלמידה מרחוק שלנו בכלים של הוואטסאפ.

רועי טפליץ: המורות צילמו סרטונים, בנו מערכים ומאגר של סרטוני הקנייה שנשלחו להורים, לא רק לילדים, בהתאמה לגיל.

רועי טפליץ: הילדים היו רואים את הסרטון, היו יכולים לחזור עליו מספר פעמים, ללמוד אותו וגם לצלם ולהקליט את עצמם ולשלוח משוב למורה, ובעצם כאן הייתה למידה - - - כלים נוספים שהשתמשנו בהם – כלי הגוגל.

רועי טפליץ: אנחנו כולנו עובדים על בסיס האתר והתשתיות של גוגל.

רועי טפליץ: יש לנו כלים של דרייב, הילדים שותפו ב - - - עבדו על מצגות, עבדו על טאבלטים והעברנו את כל הלמידה שהתקיימה בכיתה באופן פרונטלי או בצורה פרטנית, ללמידה על בסיס הכלים האלה.

רועי טפליץ: דבר נוסף - - עלתה פה שאלה?

רם שפע: לא.

רם שפע: תודה רבה.

רם שפע: אני חושב שבאופן כללי אנחנו לא רואים פה הרבה פעמים מנהלי בתי ספר שמדברים על איזה אפשרויות ומה החזון ומה העתיד ולא רק עסוקים באתגרים שיש לכם, הפרוצדוראליים, ויש אין סוף, אני בטוח.

רם שפע: יש לי מספר חברים מנהלי בתי ספר שבאמת מאוד מאוד מוטרדים, ותודה לך שהסבת את תשומת ליבנו שאפשר גם להיות מוטרד מהפרוצדורות של פתיחת שנה וגם להתעסק בעומק החינוכי.

רם שפע: יישר כוח על זה.

רם שפע: אם יש עוד מישהו ספציפי, שרוצה לדבר - אז להיות מאוד יעילים.

בת חן וינהבר: אנחנו רק רוצים לסגור את הפרזנטציה שלנו, עם הנחות היסוד ששאלתם מה גילינו.

רם שפע: נכון.

בת חן וינהבר: אז גילינו קודם כל – קודם תיארנו את המרחבים שבהם התרחש שינוי, שזה כל מה שהופיע קודם ושאלות הנחות יסוד גדולות השתנו במציאות של קורונה והלוואי, מבחינתנו, שיישמרו לכל השנים הבאות.

בת חן וינהבר: אני שוב מדברת מעיניהם של אנשי חינוך, לא מעיניהם של מישהו חיצוני.

בת חן וינהבר: הנושא של אוטונומיה וגמישות – שר החינוך הצהיר על זה בכניסה שלו לתפקיד.

בת חן וינהבר: הסיפור של לתת אוטונומיה אמתית הוא רכיב יסוד בסיפור הזה.

בת חן וינהבר: אי אפשר, עם כל הניסיון, לתת מתווים שיורדים מלמעלה.

בת חן וינהבר: השטח הוא אוסף של מסגרות מאוד מאוד שונות.

בת חן וינהבר: הקרבה ללקוח בקבלת החלטות היא קריטית.

בת חן וינהבר: לא ניתן לקבל את כל ההחלטות ברמה גבוהה וצריך להאמין באנשים ולתת להם את היכולת ללכת.

בת חן וינהבר: אגב, תראו מה קרה לתלמידים בסיפור הזה – התלמידים שקיבלו אוטונומיה וידעו לקחת אחריות על תהליך הלמידה, קרה להם הרבה מאוד בתקופה הזאת.

בת חן וינהבר: רוב תלמידי ישראל עדין לא שם כי לא חינכנו אותם לזה.

בת חן וינהבר: ברובם הם רגילים שמחזיקים אותם ומנהלים אותם ואומרים להם מה להגיש ומתי להגיש ומה ללמוד ומתי ללמוד.

סמי אבו שחאדה: איך התהליך הזה של האוטונומיה מתיישב עם התהליך ההפוך שרוצה לעשות מערכת החינוך, של האחדה?

סמי אבו שחאדה: של לעשות אנשים דומים ולעשות בחינות לכולם כאילו הם כולם אותו דבר בכל הבעייתיות הזאת?

סמי אבו שחאדה: אני נגדה, דרך אגב, אבל אני שואל מבחינת הפתרון, איך מתמודדים עם זה.

בת חן וינהבר: אני לא יודעת.

יעל נאמן: גם בימים שבשגרה יש בכל זאת דיפרנציאציה בתוך המערכת בין סוגי החינוך.

יעל נאמן: זה שהמערכת מופרדת לארבעה זרמים, עם קוריקולום שונה ביניהם ועם דרכי דגשים ודרכי חינוך אחרות אבל יש בתוך המערכת גם זרמים שונים.

יעל נאמן: זה לא שהכל לגמרי לגמרי - - - נכון, בסוף הכל מתכנס לבחינות הבגרות ועל זה אפשר לנהל שלוש ישיבות של ועדת החינוך.

אורלי פרומן: עדין 15 שנים במערכת חינוך, אפשר לתת אוטונומיה למורים, למנהלים, למנהלי אגפי חינוך להתאים.

אורלי פרומן: בסוף יש יעד.

אורלי פרומן: את יודעת, אפשר ללמוד מתמטיקה ככה וככה וזה צריך להיות מותאם לתלמידים, לכל תלמיד ותלמידה.

אורלי פרומן: אפשר לקחת את תכנית הלימודים וללמד אותה בכל מיני אופנים וזה לא אומר שזה האחדה.

אורלי פרומן: הברוך הגדול עכשיו הוא זה שחצי מילדי מדינת ישראל לא לומדים – שהתגלה בקורונה – לא לומדים בכלל בתפיסות מתקדמות למאה ה-21 אם חצי ממערכת לא מתוקשבת, אז איך לומדים הילדים האלה?

אורלי פרומן: זה הצית את כל האיום של המערכת בזמן מאוד קצר.

אורלי פרומן: אני לא רואה שה-1 בספטמבר ייפתח עם כל 1,700 בתי הספר שלא תוקשבו ופתאום המורים מלמדים אחרת.

אורלי פרומן: אני יודעת שהמורים עכשיו לומדים איך ללמד בזום, זה לא לקחת את השיעור וללמד, זו חשיבה לגמרי אחרת, גם מבחינת תהליכי הלמידה אבל אין ספק שאוטונומיה וגמישות הם מפתח להצמחת מערכת החינוך.

אורלי פרומן: כמה אנשים טובים יש שם?

אורלי פרומן: כמה רעיונות טובים יש להם?

אורלי פרומן: תנו להם רק "כאלף פרחים יפרחו" ותראו מה יקרה פה, במערכת.

רם שפע: אני נאלץ הרבה פעמים להסכים אתך.

יוראי להב-הרצנו: אתן מזהות את הגמישות והאוטונומיה כהזדמנות שצמחה מתוך הקורונה?

יוראי להב-הרצנו: זאת אומרת.

יוראי להב-הרצנו: ..

בת חן וינהבר: זה היה מצב נתון, אי אפשר היה לשלוט במה שקורה בשטח.

בת חן וינהבר: זאת אומרת, אפילו מורה אל מול 35 תלמידים היה צריך לייצר אוטונומיה כלפי אותם תלמידים.

בת חן וינהבר: היו תלמידים שלקחו את האוטונומיה הזאת ופרחו כי הם יודעים לנצל את זה והיו תלמידים שהיה צריך לאמן אותם להיות אוטונומיים ולהיות אחראים על תהליכי הלמידה.

יוראי להב-הרצנו: הבנתי.

יוראי להב-הרצנו: זאת אומרת, זה אנשי הוראה למול התלמידים, לא מערכת למול...

בת חן וינהבר: גם וגם.

בת חן וינהבר: אם זה לא יבוא מלמעלה ומלמטה, זה לא יהיה.

בת חן וינהבר: כל עוד המערכת מחזיקה חזק והלחץ יורד...

אורלי פרומן: צריך לשחרר, צריך לשחרר.

אורלי פרומן: יישאר משרד החינוך רגולטור ויאפשר לרשויות המקומיות ולשטח ל...

יעל נאמן: בתקופה של הסגר ממש ראו את זה - - -

בת חן וינהבר: אני רק אגיד משפט: שתי הנחות – הנחת יסוד נוספת זה הרחבת השחקנים.

בת חן וינהבר: הרבה יותר גורמים השפיעו על החינוך בתקופה הזאת, הבלתי פורמאלית, ש - - - נמחק עכשיו בעקבות ההחלטות התקציביות למיניהן.

בת חן וינהבר: היה - - - מאוד משמעותי והפך את החינוך לחינוך בעל ערך ונתן מענים ויצר פתרונות לתלמידים שלא מצאו אותם.

בת חן וינהבר: לכן, הסיפור של שחקנים נוספים צריך להילקח בחשבון.

בת חן וינהבר: הסיפור של פריצת גבולות וטשטוש גבולות – בית ספר לא יכול להישאר בועה שמתחילה ב-8:00 ונגמרת ב-14:00.

בת חן וינהבר: העולם סביב הילד הוא 24/7.

בת חן וינהבר: הוא מתפתח, לומד, קורים דברים 24/7.

בת חן וינהבר: כדאי מאוד מאוד לנצל את זה ולחבר כוחות נוספים ולייצר תהליכים משותפים, ובתהליך שעשינו יש גם המלצות מאוד קונקרטיות להרבה מאוד אפשרויות.

בת חן וינהבר: אין מודל אחד, אין תשובת בית ספר ואף אחד לא מכתיב פה אבל יש מנעד אדיר של אפשרויות סביב העקרונות האלה שזוהו כעקרונות חותכי מערכת, ניתן לעשות חינוך אחר.

בת חן וינהבר: וההזדמנות הזאת היא הזדמנות אדירה שאסור לפספס.

בת חן וינהבר: הלוואי שהקריאה שתצא מפה תהיה כזאת שגם מעודדת לייצר חינוך חדש.

בת חן וינהבר: לא רק להסתכל על מה עושים בלחץ של 1 בספטמבר.

בת חן וינהבר: זה חשוב אבל זאת גם הזדמנות אדירה ובואו לא נפספס אותה.

רם שפע: תודה רבה לך ולכן באופן כללי.

רם שפע: עוד מישהו?

בת חן וינהבר: יש דוגמה של מורה שלדעתנו כדאי לכם מאוד להקשיב לו, אם יש לכם עוד קצת סבלנות.

רם שפע: סבלנות זו בוודאי לא הבעיה שלנו.

רם שפע: אני מתנצל שאני בחלק מהזמן טיפה בקשב למקום אחר אבל שר החינוך מאלץ אותי להתעסק בעוד כמה דברים תוך כדי, וטוב שכך.

רם שפע: בסדר גמור, אני אתייחס לזה אחר-כך.

רם שפע: בואו ניתן לאחד המורים.

רם שפע: מי בבקשה?

אלי דודאי: צהרים טובים, אדוני היושב-ראש.

אלי דודאי: אני בוגר תכנית "חותם" של משרד החינוך להסבת אקדמאים, ואני מורה למתמטיקה בבית ספר הספר "גיל רבין" בשדרות.

קריאה: נשמח לדעת מאיפה הגעת למערכת.

אלי דודאי: אני הגעתי למערכת מעולם הפרסום וקצת מעולם הפיננסים.

אלי דודאי: זאת השנה הראשונה שלי כמורה.

אלי דודאי: חשוב לי להגיד שכשאתה מורה חדש, אתה כל הזמן עסוק בלהבין את הקשרים ואת ההשפעות שיש לכל המרכיבים האלה בתהליך החינוך.

אלי דודאי: כמורה למתמטיקה אני קורא לזה: מלבן חסום במעגל.

אלי דודאי: זה משהו שהשתנה לנו כתוצאה מהקורונה – מצד אחד, יש לנו תלמיד ומורה ומצד שני, יש לנו - - - בפלטפורמה שבה אנחנו רוצים ללמד, וכל אלה חסומים או מושפעים מתכנית הלימודים אבל חשוב להגיד שזה גם חלק מה"אני מאמין" שלי, שהמרכיבים האלה יושבים על הקשר האישי שיש לי כמורה עם התלמיד ואיך אני מפתח את הקשר הזה.

אלי דודאי: לכן, אני כל הזמן שואל איך אני מחזק את הקשר הזה, ובזכות הקורונה נוצר מצב חדש שבאמצעות זכות הבחירה, האוטונומיה והיזמות, שהיום לכל אחד מהמרכיבים האלה, גם למורה, גם לתלמיד, גם למנהל שנמצא מאחורי המורה – כל אלה אפשרו לנו לחזק את הקשר ולייצר למידה משמעותית, ואני אסביר בשתי דקות איך: דבר ראשון הוא גבולות הגזרה.

אלי דודאי: ברגע שנתנו לנו ודאות וגבולות גזרה לעבודה מבלי לשנות אותן בכל רגע, סמכו עלינו שנדע מה נכון לתלמידים שלנו.

אלי דודאי: אני מדבר כמובן באופן אישי, כך קרה עם המנהלת שלי, מתוך ההבנה, וזה החלק הכי חשוב ואמרה את זה חברת הכנסת פרומן, ששיעור פרונטלי הוא לא שיעור מקוון וצריך לדעת להתאים את הפלטפורמה לשיעור ולמורה, שיתחבר אליה ושיתחבר גם לתלמיד, וזה מה שאנחנו עשינו ועושים.

אלי דודאי: כל זה קרה באיזו שהיא מסגרת שהלמידה היא לא חובה, אז נוצר מצב שנאלצנו לשווק את השיעורים שלנו כמורים.

אלי דודאי: אני יכול להגיד שלמזלי התיאבון של התלמידים גבר כי התחלנו לדבר בשפה ובתוכן שלהם.

אלי דודאי: הם אוהבים את הטלפון ואת הטאבלט ואת המחשב, ופתאום פיסית כביכול אנחנו נמצאים שם.

אלי דודאי: אני שלחתי לתלמידים שלי סרטונים בטיק-טוק.

אלי דודאי: הם לא האמינו שהמורה שלהם נמצא באפליקציה הזאת.

אלי דודאי: אני אוטוטו בן 40, מה הקשר לזה?.

אלי דודאי: דרך אגב, בית הספר "גיל רבין" הוא בית ספר יסודי - -

רם שפע: עוד שני משפטים בבקשה.

אלי דודאי: אוקי.

אלי דודאי: אז חילקנו את התלמידים לקבוצות קטנות, ממש.

אלי דודאי: לא 18 תלמידים כקפסולה אלא קבוצות של חמישה ושישה תלמידים.

אלי דודאי: יצרנו זמן פרטני.

אלי דודאי: התאמנו את אופי הלמידה ופיסית יצרנו משחקים.

אלי דודאי: כל הזמן המורים פעלו אצלנו בבית הספר באופן חצי-פורמאלי.

אלי דודאי: יצרנו צוותי חשיבה, הקמנו בתוך 14 שעות אפליקציה לתלמידים, למורים ולהורים, הכל פרי יוזמת המורים.

אלי דודאי: היזמות במקרה הזה הייתה בחודש הבחירה – הם אלה שיצרו משהו חדש.

אלי דודאי: נתנו לנו לעבוד מתוך ההבנה והידע שלנו עם התלמידים, לקחנו את זה ופרצנו את הגבולות של בית הספר והכיתה כי התחלנו לדבר בשפה של התלמידים שלנו.

סמי אבו שחאדה: אלי, רק שאלה.

סמי אבו שחאדה: שנייה בבקשה.

סמי אבו שחאדה: אני כל הזמן חושב על החסם של הזמן בעניין הזה.

סמי אבו שחאדה: אני מבין שאנחנו פה כבר לא מדברים במסגרת של שיעור של 45 דקות.

סמי אבו שחאדה: אנחנו כבר עובדים ביחידות זמן שונות לגמרי כדי להגיע לכל הדברים האלה וכדי לעבוד עם כל-כך הרבה קבוצות ולחלק כל-כך הרבה משימות שונות וכולי, זה כבר אומר שהעניין של הלמידה זה כבר לא שיעור וכבר לא 45 דקות.

אלי דודאי: מצוין.

אלי דודאי: אתה העלית נקודה משמעותית – הגמישות פה היא חלק מאוד מאוד משמעותי.

אלי דודאי: מצד אחד, אפשרנו לתלמידים ללמוד בבוקר או בערב, שיבחרו לאיזו קבוצה הם נכנסים.

אלי דודאי: שוב, הכל במסגרת שגרה וכללים שיצרנו.

אלי דודאי: אתם מעדיפים ללמוד בבוקר?

אלי דודאי: תלמדו בבוקר.

אלי דודאי: לי היו שיעורים שלא לימדתי 45 דקות, לימדתי שעה ורבע.

אלי דודאי: כן, ומה זה בדיוק לימדתי?

אלי דודאי: תלמידים קיבלו משימות לבצע אם באמצעות המחשב או אם באמצעות החוברת שהייתה להם כבר בבית - -

רם שפע: אני לא רוצה לקטוע אותך, אלי, אבל אנחנו רוצים לאפשר להרבה אנשים לדבר.

רם שפע: אם אתה רוצה, משפט לסיכום.

רם שפע: אני מכבד אותך אבל צריך משפט סיכום.

אלי דודאי: משפט לסיכום זה בנושא של ההיברידיות והגמישות – תנו לנו לעשות את הדברים שאנחנו יודעים.

אלי דודאי: אנחנו יודעים את זה באמת טוב, תקשיבו לנו.

רם שפע: תודה רבה.

רם שפע: חד-משמעית אנחנו יודעים שאתם יודעים, אנחנו יודעים שצריך להקשיב לכם ובגלל זה אנחנו פה.

רם שפע: תודה רבה לך, באמת מעריכים.

רם שפע: אפרופו "להקשיב לכם", אני רוצה לעבור ליוזמה חינוכית של דור העתיד.

רם שפע: אני אתן להם להציג את עצמם.

רם שפע: מי נמצא אתנו?

רם שפע: אלון?

אלון וובר-צביק: שלום.

רם שפע: שלום אלון, מה שלומך?

אלון וובר-צביק: מעולה.

אלון וובר-צביק: צהרים טובים ותודה רבה לך, יושב-ראש הוועדה, ולכל הוועדה על ההזדמנות.

אלון וובר-צביק: אני בן 17 מכפר-יונה, ואני ממובילי תנועת דור העתיד, שזאת תנועה חדשה שהוקמה על-ידי בני נוער, שכל ההתעסקות שלה וכל המטרה שלה היא לעדכן את מערכת החינוך כדי שתתאים למאה ה-21.

רם שפע: אני רק רוצה שתדע שבחצי דקה שהצגת את עצמך, אין חבר כנסת אחד ו/או אורח שלא התאהב.

רם שפע: שלא חייך ושמח גם על הדברים שלך וגם שהוועדה נותנת לך הזדמנות, אם אפשר לקחת פה קרדיט קל.

רם שפע: ..

רם שפע: אז יישר כוח, בבקשה.

אלון וובר-צביק: אז אגיד במילה קצרה, לפני שאכנס ליוזמה שאני בא להציג, שכל העקרונות של התנועה הזאת מבוססים על משהו כמו פחות או יותר 10,000 דעות של 10,000 בני נוער שונים, שבזכותם גיבשנו איזה שהוא מסמך המלצות מסוים, שמכיל את העקרונות שלנו.

אלון וובר-צביק: מכאן אשמח בבקשה להיכנס לעזרה שאנחנו באים להציע היום, שהיא קצת יותר נוגעת לימי הקורונה – אנחנו, כתנועה, מאוד מאמינים לא רק בלהעלות את הבעיות ואת הדברים שצריכים לשפר אלא גם כדי להציע את הפתרונות עצמם וגם לעזור וליישם אותם.

אלון וובר-צביק: אנחנו מאוד מאמינים בבני הנוער.

אלון וובר-צביק: אנחנו, כבני נוער, מאוד מאמינים בעצמנו וביכולת שלנו להירתם למשימה לעזור לגופים השונים במדינת ישראל כדי להוביל את השינוי הזה גם בזמני משבר.

אלון וובר-צביק: אני אשמח בבקשה אם יהיה אפשר להעלות את המצגת בנוגע ליוזמה - -

אורלי פרומן: אתם רואים?

אורלי פרומן: יש נחת למורים.

קריאות: לגמרי.

קריאות: בהחלט.

אלון וובר-צביק: מצגת – אז למעשה, בקצרה, התכנית הזאת הוגשה עוד בימי הגל הראשון של הקורונה למספר גורמים שונים.

אלון וובר-צביק: זה מעלה איזו שהיא בעיה שעלתה בשיח הציבורי בתקופה הזאת, בהקשר ללמידה מרחוק, שהייתה איזו שהיא בעייתיות וקושי מסוים – גם קושי של התלמידים להתמודד עם כל-כך הרבה שעות בזום, כל-כך הרבה שעות בבית.

אלון וובר-צביק: מטלות ייעודיות מאוד מאוד גדולות ועומסים מאוד משמעותיים ששונים ממה שאנחנו רגילים אליהם וגם מצד ההורים, שהביעו איזה שהוא קושי מסוים גם לעבוד מהבית וגם לסייע לילדים שלהם לתחזק את הלימודים, לעזור בשיעורי הבית, בעבודות בכמויות המאוד לא פשוטות שניתנו.

קטי קטרין שטרית: ואנחנו מביאים איזו שהיא תכנית שבאה לפתור את הבעיה הזאת – תכנית חונכות שתהיה בהיקף לאומי.

קטי קטרין שטרית: אפשר לעבור שקף בבקשה – לתכנית שלוש מטרות עיקריות: 1.

קטי קטרין שטרית: כמו שאמרתי, הקלה על הילדים.

קטי קטרין שטרית: יש לנו הקלה לימודית.

קטי קטרין שטרית: יש לנו חונך, נער, שמתלווה לילד ביסודי ועוזר לו עם המטלות ועם שיעורי הבית.

קטי קטרין שטרית: אנחנו מקבלים פה איזו הקלה מסוימת בכמות ובזמן שנדרש כדי לבצע את המטלות.

קטי קטרין שטרית: הקלה נוספת היא הקלה חברתית – בימים לא פשוטים של סגר או ריחוק חברתי נוקשה, הקשר האנושי והחברתי מחוץ לתא המשפטי הוא מאוד נחוץ.

קטי קטרין שטרית: קשר עם - - - חבר נוסף יצמצם את ה - - - הזה.

קטי קטרין שטרית: אז כך אנחנו נותנים שתי הקלות מאוד משמעותיות לילדים.

קטי קטרין שטרית: שתי מטרות נוספות – האחת, צידוק הלמידה האישית.

קטי קטרין שטרית: למעשה, אנחנו לוקחים את הכיתה הגדולה בזום או את הקפסולה ומצמצמים אותה לאחד על אחד או לאחד על שניים, ממש למידה אישית שנותנת מענה לצרכים המאוד אישיים והמאוד ספציפיים של כל תלמיד, וכך אנחנו ממנפים כל תלמיד לפי הצרכים שלו ולפי היכולות שלו ולאן שהוא יכול להגיע.

קטי קטרין שטרית: מטרה נוספת, כמו שאמרתי בהתחלה, היא גם להקל על ההורים ולאפשר להם להמשיך לעבוד בנוחות, וגם לתת להם תחושת הקלה שהילדים שלהם נמצאים בידיים טובות לאורך כל היום בפן הלימודי וגם בפן החברתי, שיש איזה שהוא ליווי ויש קשר מסוים נוסף מלבד אליהם, שיכול לסייע בכל מה שדרוש.

קטי קטרין שטרית: אני אשמח להעביר שקופית – מכאן, אני אשמח לצלול להוצאה לפועל, שהמטרה שלה להראות כמה קל ליישם את זה.

קטי קטרין שטרית: הקושי העיקרי שלנו, של המסמך שאתו אני בא לוועדה במטרה לקבל עזרה, זה ה - - - אבל התכנית עצמה היא מאוד פשוטה.

קטי קטרין שטרית: אפשר לעבור שקופית – השלב הראשון זה שלב ההסברה.

קטי קטרין שטרית: המטרה להגיע לכמה שיותר בני נוער, ילדים והורים, מכל רחבי הארץ בכל האמצעים.

קטי קטרין שטרית: דרושה פה הירתמות של אמצעי התקשורת, של הרשתות החברתיות, של - - - וכמובן מפה לאוזן.

קטי קטרין שטרית: כמו שאמרתי, המטרה היא להגדיל את נפח האנשים שמציבים ומבינים את המשמעות של תכנית כזאת ואת המשמעות שיש לה על ההקלה על מערכת החינוך, על התלמידים, על ההורים ועל הילדים.

קטי קטרין שטרית: אפשר לעבור שקופית – לאחר מכן, יש לנו את שלב הגיוס.

קטי קטרין שטרית: בשלב הראשון, אנחנו רוצים להביא את שכבות הגיל שלומדות יותר שעות מרחוק.

קטי קטרין שטרית: מן הסתם, הן שכבות הגיל שמתמודדות עם אותו קושי שעליו דיברתי, עם השעות המרובות בזום והמטלות מרחוק, שאיתן צריך עזרה בבית.

קטי קטרין שטרית: - - - מתבקשים לתת מענה ולאחר מכן, אנחנו רוצים לתת מענה לשאר שכבות הגיל.

קטי קטרין שטרית: חשוב לציין ששלב ההסברה ושלב הגיוס הם שני שלבים שקורים במקביל – תוך כדי שאנחנו מפרסמים ומסבירים, אנחנו מתחילים לגייס אנשים, מתחילים ליצור את הרשימות ולחלק עדכונים - - - אפשר לעבור שקופית – אחרי זה, אנחנו מגיעים לשלב של הפתיחה ההדרגתית.

קטי קטרין שטרית: אנחנו עושים ראיונות אישיים לחונכים מהסיבה הפשוטה שאנחנו רוצים קודם כל להכיר את האדם שהולך לפגוש את הילדים, רוצים לראות שהוא באמת מתאים וגם רוצים להיות מאוד מעודכנים על איזה צרכים הוא יכול לתת.

קטי קטרין שטרית: יש אדם, תלמיד תיכון, שהוא מאוד חזק במתמטיקה, ואני יודע שיש לי תלמיד ביסודי שהוא רק צריך את הסיוע במתמטיקה, אז מין הסתם שאני אשבץ ביניהם ואני לא אעשה שיבוץ שרירותי שהוא מאוד אקראי.

קטי קטרין שטרית: תוך כדי זה אנחנו יוצרים את החיבורים בין הילדים, ההורים והחונכים.

קטי קטרין שטרית: אפשר לעבור שקופית - -

קטי קטרין שטרית: יש לנו עוד הרבה?

קטי קטרין שטרית: אני רוצה לשמוע אחרים.

אלון וובר-צביק: אנחנו תכף מסיימים.

אלון וובר-צביק: ממש עכשיו אנחנו מגיעים לשלב האחרון, שהוא לפני תחילת העבודה הרגילה, זה להפגיש בין החניכים להורים ולחונכים, ליצור איזו שהיא שבירת דיסטנס מסוימת, לאפשר קשר אמון בין ההורים לחונך וגם להכיר בין החניך לחונך.

אלון וובר-צביק: זה הכל בסך הכל.

אלון וובר-צביק: אני אשמח לתת סיכום קצר אם אפשר – להעביר שקופית, זה תרשים – למעשה, התכנית הזאת, כמו שאמרתי, עונה על כל הבעיות של הלמידה האישית ומקלה על ההורים ועל התלמידים.

אלון וובר-צביק: התכנית הזאת מאוד פשוטה ליישום.

אלון וובר-צביק: אפשר להתחיל אותה בימים הקרובים בשיתוף פעולה של עוד גופים ממשרד החינוך והוועדה – להתחיל אותה כבר בתחילת השנה הקרובה, היא פשוטה.

אלון וובר-צביק: ודבר מאוד חשוב – התכנית הזאת יכולה לתת מענה לשעות מחויבות אישית בימים שבהם יש הגבלות ובני נוער רבים חוששים לצאת החוצה מהבית ולהתנדב פיסית.

אלון וובר-צביק: זה הכל.

אלון וובר-צביק: תודה רבה.

קטי קטרין שטרית: כל הכבוד.

קטי קטרין שטרית: באמת, אני חושבת שהצגת מצגת מאוד ממצה את היכולות.

קטי קטרין שטרית: יפה.

קטי קטרין שטרית: דור העתיד - -

קריאה: דור העתיד כבר פה.

קטי קטרין שטרית: ממש ככה.

קטי קטרין שטרית: זה דור ההווה, לא דור העתיד.

קטי קטרין שטרית: כל הכבוד, יישר כוח.

קטי קטרין שטרית: אני רוצה שיציג לפנינו גלעד בלינדר, מורה בבית הספר הדמוקרטי בפרדס חנה.

קטי קטרין שטרית: אני חושבת שיש פה מיזם נוסף שכדאי שנשמע אותו.

קטי קטרין שטרית: הוא נמצא אתנו?

קטי קטרין שטרית: "כיתה זה לא קיר".

גלעד בלינדר: כן.

קטי קטרין שטרית: אז קודם כל תסביר מה זה "כיתה זה לא קיר" כי זה נשמע מאוד מאתגר.

גלעד בלינדר: אז קודם כל שלום לכולם, יושבת-ראש והועדה וחברי הכנסת.

גלעד בלינדר: תודה על ההזדמנות.

גלעד בלינדר: בתקופת הקורונה, בגל הראשון, ניסיתי קצת להבין איזה הזדמנויות הקורונה מאפשרת לנו, והבנתי שכל מיני התנגדויות וחסמים של כל השחקנים במגרש החינוכי למעשה ירדו.

גלעד בלינדר: התלמידים שהיו רגילים להכתבות, ההורים שרצו רק שיעורי בית – אני מכליל – והמורים שנדבקו למצגות, אז פתאום הקורונה פתחה לנו הרבה הזדמנויות.

גלעד בלינדר: דבר נוסף – אותי, בתור מורה, תמיד תסכל שיש בעיות תקציב בבית הספר ויש תקן, ואיזה צוות יש בבית ספר.

גלעד בלינדר: יש מורה לחינוך פיננסי, אין מורה לתכנות.

גלעד בלינדר: פתאום הקורונה פתחה כיתות מכיתות רגילות לכיתות וירטואליות.

גלעד בלינדר: אז למעשה, היוזמה הזאת היא יצירת פלטפורמה של שיתוף ותיווך בין מורים, שהמטרה היא לעודד אותם לפתוח את הזום ולפתוח את הראש.

גלעד בלינדר: אתן לכם כמה דוגמאות: למשל, אם אני לוקח שתי כיתות ממגזרים שונים לזום משותף של 60 משתתפים ואחרי זה מתפצלים לכיתות קטנות, אז אני לא צריך תקציב לאוטובוסים, אני יכול לקרב לבבות ככה.

גלעד בלינדר: אם אני מורה להיסטוריה ואני יוצר קשר עם עוד שני מורים להיסטוריה ואנחנו קובעים שאני מלמד מיתולוגיה יוונית והוא מלחמת העולם השנייה, והמורה השלישי על הרצל, ואני נותן לתלמידים בשלושת הכיתות להירשם חופשי לאיזה נושא שמעניין אותם.

גלעד בלינדר: אם למשל אני מורה לחינוך פיננסי ואני מתנדב ללמד כיתה אחרת, אני מחפש מורה לכתיבה יוצרת או פילוסופיה, שיבואו ללמד את הכיתה שלי.

גלעד בלינדר: זאת אומרת, שהזום מאפשר לנו ממש לשבור את קירות הכיתה ולנצל את המצב הזה ואת הפוטנציאל שלו.

גלעד בלינדר: דוגמה נוספת – למשל, אפשר לצרף שלוש כיתות לספרות, ללמד נושא בקבוצה גדולה של 100 איש ואחרי זה, להתחלק לחדרי זום קטנים של חמישה כל פעם כדי ליצור תוצר ולחזור למליאה.

גלעד בלינדר: כרגע, הרבה מורים בונים את הלמידה המקוונת ועדין בראש שלהם הכיתה היא קיר.

גלעד בלינדר: יש ארבעה קירות כאשר למעשה אין שום מגבלות ואין מגבלות תקציב ואפשר לפרוח.

גלעד בלינדר: אני יצרתי קהילה – כרגע יש בה 800 מורים, של מורים שמנסים לשנות את הפרדיגמות המיושנות של מערכת החינוך, והצעתי להם טופס בקשות.

גלעד בלינדר: אז מורים כתבו שם: אני מחפש מורה ביום ה' בשעה שנייה שמלמד היסטוריה כדי להחליף איתו ראש בראש.

גלעד בלינדר: .. כל מיני הצעות כאלה וזה צובר תאוצה.

גלעד בלינדר: אני רוצה לספר עוד דבר קטן על פיילוט שאנחנו מתחילים בשנה הבאה – בתי הספר הדמוקרטים החליטו "לצבוע" יום במערכת השעות, יום שלישי, מ-9:00 עד 13:30, שזה יום שכל בתי הספר הדמוקרטים החליטו שיהיו שם שיעורי בחירה, ולמעשה בזמן הזה תלמידים יכולים להיכנס לאיזה שיעור שהם רוצים שהמורים שהיו אמורים ללמד פרונטלית פתחו את השיעורים שלהם באפליקציה.

גלעד בלינדר: הורים הצטרפו והורים גם מלמדים בחלון הזמן הזה ואפילו תלמידים בוגרים וצעירים נרשמו לאפליקציה.

גלעד בלינדר: בנינו אפליקציה.

גלעד בלינדר: קוראים למיזם הזה "לומדים קרוב-רחוק", ולמעשה סינכרנו בין בתי הספר במערכת השעות, שיהיה לנו איזה שהוא חלון שבו כולנו לומדים ביחד בזום, ופתאום יש לי כיתה וירטואלית רבת משתתפים על פי נושא שהמוטיבציה היא פנימית, שהתלמיד והתלמידה בוחרים את הנושא, וזה הפוטנציאל שיש בלמידה מרחוק.

קטי קטרין שטרית: זה מאוד מעניין איך מתגברים על הקטע הפרונטלי בין המורה לבין התלמיד.

קטי קטרין שטרית: הרי גם אנחנו עכשיו פה, בישיבת הזום שלנו, לא כולם עולים.

קטי קטרין שטרית: יש חלק שעולים לזום ויש חלק שלא.

קטי קטרין שטרית: איך זה בא ליידי ביטוי?

קטי קטרין שטרית: הרי זה יכול להיות מתסכל שאני, כתלמיד, בכיתה הרגילה, הפרונטלית, אני מצביע.

קטי קטרין שטרית: אפילו ההערה של המורה – מוישה, אתה לא מקשיב או משהו כזה.

קטי קטרין שטרית: אתה יודע, לפעמים הדינמיקה הזאת חסרה בפגישות כאלה.

קטי קטרין שטרית: איך אתם מתגברים על זה?

קטי קטרין שטרית: בדינמיקה כזאת אני לא יודעת כמה אפשר...

גלעד בלינדר: אני מסכים אתך.

גלעד בלינדר: קודם כל, זה מאתגר אבל אני יכול להגיד לך שבתקופת הגל הראשון – אני גם מורה לקרימינולוגיה - והצעתי שיעורי קרימינולוגיה לבתי הספר בארץ, וילדים שלא מכירים אותי מכל הארץ נרשמו.

גלעד בלינדר: עצם זה שתלמיד בחר את השיעור והוא מצפה לו וזה מה שמושך אותו, אז יש כבר כימיה ויש שם חוזה שונה מאשר כשהוא מקבל ב-1 בספטמבר את מערכת השעות שלו.

גלעד בלינדר: והמוטיבציה, בגלל שהיא באה מבפנים, אז הקסם קורה למרות הזום.

גלעד בלינדר: כמו שיש לנו בשיחות עם חברים, שהזום לא חוסם אותנו ויש אהבה שעוברת דרך המסך אז גם הסקרנות עוברת דרך המסך.

קטי קטרין שטרית: תודה רבה לך, גלעד.

קטי קטרין שטרית: באמת מאתגר.

קטי קטרין שטרית: אני חושבת שזה הזמן לעבור ליושב-ראש הנהגת ההורים, שיגיד לנו מה הוא חושב, כהורה, על כל מה שהוא שמע עד עכשיו ועל כל המיזמים החדשים שנוצרו כתוצאה מהתקופה המאתגרת הזאת.

קטי קטרין שטרית: בוא נשמע מה קורה עם ההורים.

קטי קטרין שטרית: מרום אתנו?

קטי קטרין שטרית: או שאם יש נציגות אחרת.

זאב גולדבלט: מרום לא אבל אני נמצא.

קטי קטרין שטרית: זאב, מרום נמצא?

זאב גולדבלט: מרום נאלץ לרדת כי הזעיקו אותו כנראה לשיחה עם השר, אני לא יודע, אז אני נשאר כאן.

קטי קטרין שטרית: אין שום בעיה.

קטי קטרין שטרית: אתה או מרום זה היינו הך, העיקר שתהיה לנו נציגות של ההורים.

קטי קטרין שטרית: נשמח לשמוע מה ההורים חושבים כי אני קראתי, אני לא זוכרת איפה קראתי באיזה שהוא מקום, שההורים מרגישים – לא כולם מכירים את החומר, לא כולם מבינים והם הרבה פעמים נאלצים במסגרת הזום לשבת ליד הילדים ולנסות לעזור להם, וזה לפעמים מעמסה אם יש לך שלושה, ארבעה ילדים שנמצאים בזום, בלמידה, ולא תמיד זה מסתדר להם.

קטי קטרין שטרית: נשמח לשמוע את דעתכם.

זאב גולדבלט: אני אתמקד בהזדמנויות, כפי שהוצגו בסדר היום ולא בבעיות, את הבעיות העלו כבר בפני הוועדה.

זאב גולדבלט: הרבה פעמים, בגילאים הצעירים, ההורים הופכים למורים ומתווכים לתלמידים אבל אני אתמקד בהזדמנויות וב - - - שאפשר לנצל את המשבר הזה כדי לפתח ולהתפתח - - - בדוח 20-30 של ה-OECD, הספיקו להביא - - - פיתוח מיומנויות וביטחון עצמי, הקשבה - -

קטי קטרין שטרית: לא שומעים אותך, זאב, האם תוכל להגביר את קולך או לשפר את המקום שלך כי שמענו מוזיקה נלווית.

קטי קטרין שטרית: זה נחמד מאוד לשמוע מוזיקה אבל...

זאב גולדבלט: זה הטלפון שלי במקביל עושה בלגן, אני שם אותו על שקט.

זאב גולדבלט: - - מוטב להשפיע כמובן במיומנויות אישיות ובין-אישיות ככלי עבודה שיעזרו להבין את התלמיד ו - - - לעוד 20 שנה וכן הלאה.

זאב גולדבלט: מילת המפתח בדוח הזה של ה-OECD זה well-being.

זאב גולדבלט: המושג קצת חמקמק כשהאקדמיה ללשון הציעה לתת לו פירוש כמו רווחה גופנית, נפשית וחברתית וכל מיני דברים מהסוג הזה.

זאב גולדבלט: לפי מחברי הדוח, כדאי להתמקד בכמה מיומנויות כמו למשל ללמד את שפת השותפויות, דבר שהיום כמעט לא נוגעים בו.

זאב גולדבלט: זו הזדמנות לטפח מיומנויות של ביטחון עצמי.

זאב גולדבלט: הזדמנות לתת כלים לטפח יוזמות גמישות מחשבתית, לצמצם את הפערים בין מבוגרים, תלמידים וילדים, קונפליקט שעד היום נתפס כשהמבוגרים הם מקור הידע, דבר שכל מי שיושב כרגע באולם וכל מי שמאזין מהבית יודע שהיום האינטרנט הוא מקור ידע לא פחות מהימן, אם כי יש בו את הסיכונים שלו אבל לפחות מקור ידע טוב גם יחסית למורים.

זאב גולדבלט: ברור שזו הזדמנות לקיים שיח משותף מתוך כבוד ואמפתיה וללמוד ביחד ללמד, להתמודד ביחד ולהכניס ענווה לתוך השיח.

זאב גולדבלט: זו הזדמנות לפתח את הערך המשולש של הורה-מורה-תלמיד למעגל של היזון חוזר ובאמת להדק את השותפות הזאת לשותפות אמתית ולא כשצד אחד כופה על הצדדים האחרים איך להתנסח ואיך להתבטא.

זאב גולדבלט: זו הזדמנות לתת כלים של הקשבה, חשיבה עצמאית וקשב בין-אישי.

זאב גולדבלט: עבודה עם תלות הדדית.

זאב גולדבלט: הזדמנות ל - - - החלטה של תפקידי הצוותים בבית הספר ולתת להם משמעויות נוספות מעבר להקניית הידע, בעיקר להקניית - - - איך ללמוד בחוזקות ויצירתיות של אנשי הצוות.

זאב גולדבלט: אני יודע שאחרים כאן, שקדמו לי בדברים, קראו לזה "עצמאות ניהולית".

זאב גולדבלט: אני מניח שגם - - - אלא גם של המחנך.

קטי קטרין שטרית: אז זהו, זה הזמן שנעבור למשרד החינוך.

קטי קטרין שטרית: יש לנו פה נציגות נכבדה מאוד ממשרד החינוך.

קטי קטרין שטרית: אני מציעה שנעלה את מירב, אם היא נמצאת אתנו בזום?

מירב זרביב: כן.

קטי קטרין שטרית: אז בואי תתני לנו איזו שהיא סקירה, מירב.

מירב זרביב: אני מנהלת את אגף מו"פ – מחקר ופיתוח, ניסויים ויוזמות במנהל הפדגוגי.

מירב זרביב: אני חייבת להגיד – נפתחה הוועדה בלהגיד איך עוסקים בדברים החשובים, אז אני זכיתי בחמש שנות ניהול האגף, לעסוק בעיקר בדברים החשובים.

מירב זרביב: יש כאלה שיש להם את הזכות להיות במקום הזה.

מירב זרביב: אז כבר לפני שלוש שנים ביצענו מחקר שעוסק בחקר עתיד הפדגוגיה.

מירב זרביב: הוצאנו שני ספרים והשלישי כבר בשלבי סיום, והצבנו עקרונות להתנהלות במציאות משתנה.

מירב זרביב: במקביל לזה, הקמנו בתי ספר שהם בתי ספר לעבר העתיד, שהתחילו להתנהל ולהתנסות במציאות החדשה.

מירב זרביב: כמובן שאת המודל שלנו תיקפנו מול ה-OECD, ואני חברה בצוות "20-30" ב-OECD, שחוקר ומתייחס להיערכות מערכות חינוך בעולם לעבר העתיד.

מירב זרביב: גם בחודשים האחרונים, אני חברה בצוות ב-OECD שגם חוקר את נפלאות הקורונה, וההזדמנויות והאתגרים שהיא מציבה בפני מערכת החינוך.

מירב זרביב: אני חייבת להגיד שכבר בתשתית של המערכת יש מקום ליזמים וליוזמות, גם בלי הקורונה.

מירב זרביב: נכון שהקדמנו אותם בעקבות הקורונה אבל גם כל שנה, באגף שלי, מציעים אפשרות לכל יזם שרוצה להשקיע במערכת לפנות אלינו.

מירב זרביב: אנחנו מלווים את היוזמה ואם היא בשלה להיכנס למערכת החינוך אנחנו מלווים אותה.

מירב זרביב: מתקצבים אותה, מתקצבים גם יזמים חיצוניים, לא רק מנהלי בתי ספר וצוותי הוראה אלא גם יזמים שמגיעים מההיי-טק, מורים, תלמידים שרוצים להשקיע במערכת ולהציע יוזמות חדשניות.

קטי קטרין שטרית: אבל מירב, מה עם יוזמות שנמצאות כבר במשרד החינוך וכתוצאה מהנגיף שינו את פניהן.

קטי קטרין שטרית: מה שעולה לי בראש לדוגמה זה אשכולות, שעד עכשיו כל תפקידם היה להיות מורי דרך וטיולים וסיורים במסגרת משרד החינוך.

קטי קטרין שטרית: אנחנו יודעים שאין את זה יותר, אז הם צריכים לשנות פניהם לדברים יצירתיים אחרים.

קטי קטרין שטרית: האם אתם מעודדים אותם או האם אתם פונים ליוזמות חיצוניות לגמרי מבחוץ או שמשתמשים במשאבים הקיימים והידועים?

מירב זרביב: אנחנו נותנים הזדמנות שווה לכל מי שפונה אלינו.

מירב זרביב: אני מודה שאנחנו כל שנה פותחים את הרישום ל-400 יזמים ותוך יום אחד נסגרת ההרשמה.

מירב זרביב: יש רצון מאוד מאוד גדול של יזמים להגיע למערכת, להשפיע, וזו תחושה נפלאה שעם ישראל רוצה שהמערכת תשתנה.

מירב זרביב: יש תפיסה של התכוונות והתחברות ורצון להשפיע, ואנחנו מברכים, מלווים, משקיעים, באיזה שהוא מקום שזכויות היוצרים נשארות של היזם וזכויות השימוש מועברות למערכת.

מירב זרביב: אני חייבת להגיד שגם במסלולים האלה יש לא מעט אתגרים אבל אנחנו גם רואים בזה הרבה ברכה בתקופת הקורונה.

מירב זרביב: אני יכולה להגיד ששיתוף פעולה שהיה לנו עם קרן טראמפ, באתגר ה-p.i.e challenge , בתי הספר נהנו מיוזמה שבה נבחרו שישה יזמים – היה יזם זוכה שזכה בשישה מיליון שקל.

מירב זרביב: בתי הספר זכו, קרוב ל-300 בתי ספר, בשימוש בתשתית של היזמים.

מירב זרביב: 100 בתי ספר בשנה שעברה, ובשנה הבאה יהיו 500 בתי ספר שישתמשו בתשתית שהיזמים האלה הציעו למערכת.

מירב זרביב: אנחנו חיבקנו אותם, עשינו הערכה של איכות היוזמות, של איכות התשתיות שנבנו, וכל היוזמות שהשפיעו באופן איכותי על המערכת מועברות לסקיילינג-אפ וליישום בכלל המערכת.

מירב זרביב: אז בפתיחה שלי אני אומרת שאנחנו עסוקים בזה, עסוקים בחשוב.

מירב זרביב: גם בתקופה האחרונה אנחנו עסוקים בהמשגת בית הספר ההיברידי.

מירב זרביב: מה זה המושג הזה שנקרא בית ספר בניהול היברידי?

מירב זרביב: מה האתגרים שעומדים בפני מנהל בית הספר?

מירב זרביב: איך הוא מנהל תכניות מגירה בתרחישים שונים?

מירב זרביב: אז גם בזה אנחנו עסוקים ובמה הם עקרונות הניהול.

מירב זרביב: אני חייבת להגיד שיצאנו בתקופה האחרונה למחקר ב-150 בתי ספר, וניסינו לבחון מה עזר לבתי הספר האלה להצליח בתקופת הקורונה, כפי שהם טענו.

מירב זרביב: גילינו שהמחקרים שביצענו לפני שלוש שנים באמת מתוקפים בתקופת הקורונה כעקרונות שמנבאים יכולת איכותית להתמודד במצב של מציאות משתנה.

מירב זרביב: יש לנו את הידע, אחד מהמתקדמים בעולם, ואנחנו מייצרים אקו-סיסטם ליזמים להגיע למערכת ולהשפיע.

מירב זרביב: אני חייבת להגיד שיש אתגרים בתקופת התקציב הנוכחית.

מירב זרביב: הם לא פשוטים, אני מקווה שהם יפתרו במהרה - -

קטי קטרין שטרית: כן, אני מטפלת בזה.

קטי קטרין שטרית: את אומרת לי?

קטי קטרין שטרית: אני מטפלת בארבעה מיליארד שאתם צריכים לקבל וכל אותן מסגרות שכרגע לא מוצאות.

קטי קטרין שטרית: ..

מירב זרביב: כן, אני מתארת לעצמי.

מירב זרביב: פתחתם עם תכנית היל"ה אז קטונתי - -

קטי קטרין שטרית: לא רק היל"ה.

קטי קטרין שטרית: קרן קרב לפני שבוע, החברה למתנ"סים בדרך.

קטי קטרין שטרית: בסדר, מחר יש פגישה עם שר האוצר ונראה.

מירב זרביב: נכון, וגם החברים שלי מ"מפרש" שהציעו.

מירב זרביב: לגמרי.

מירב זרביב: אנחנו תומכים, רוצים שיהיו כמה שיותר ארגונים כמו "מפרש", שמשקיעים ביזמים במערכת.

מירב זרביב: אנחנו גם במהלך הקורונה הקמנו תשתית שקראנו לה "פדרציית המו"פ החינוכית", שפועלת כבר שלוש שנים אבל במהלך הקורונה, עבדנו כל גופי המו"פ בישראל בשיתוף פעולה בכדי לייצר תשתית רעיונית למערכת, איך להתמודד עם התקופה הזאת, ואנחנו משתמשים בזה כבר במתווים או לא במתווים, אני קוראת לזה: המלצות למציאות החדשה.

מירב זרביב: מנהלים יקבלו ידע וכלים נוספים שפיתחנו עבורם כדי להיעזר בכלים מתקדמים במציאות החדשה.

מירב זרביב: רציתי להגיד משהו על האוטונומיה – שאלתם למה אוטונומיה?

קטי קטרין שטרית: כן, חברת הכנסת פרומן שאלה, היא בעד לתת למנהלים אוטונומיה.

מירב זרביב: אני רוצה להגיד משהו על אוטונומיה - מה שקורה זה שהמציאות משתנה בקצב הולך וגובר.

מירב זרביב: המחקרים שאנחנו עושים על מגמות שמשפיעות על החינוך - אנחנו רואים שהאתגרים שנמצאים בפני צוותי החינוך בבתי הספר הם אתגרים מטורפים, והיכולת של המערכת לנהל עד הקצה שינויים שמתבצעים ברמת בית הספר הם כמעט בלתי אפשרית.

מירב זרביב: הראשונים שיכולים להגיב למציאות כשהיא משתנה בקצב זה מנהלי בית הספר והצוותים החינוכיים.

מירב זרביב: כשיש להם את הסמכות לקבל את ההחלטות הם יכולים להתנהל באופן כזה שניתן מענה מתאים ובזמן, לכל המציאות שמשתנה סביבם.

מירב זרביב: יש היבטים שנוגעים לתלמידים ולאופי הלמידה שלהם ולאופי שלהם, למשפחות השונות, לקהילות שמשתנות, לחברה בישראל ולמציאות הבינלאומית.

מירב זרביב: כל זה משפיע בסוף על התלמיד בכיתה בישראל.

מירב זרביב: מכיוון שההחלטות שמתקבלות מלמעלה, קשה להן מאוד להגיע מהר למטה ולהשפיע, כל העולם הולך לכיוון של יותר אוטונומיה לצוותים בשטח בדגמים שונים, ואנחנו יצאנו לפני שלוש שנים לניסוי ב-11 רשויות מקומיות, עוד בתקופתו של בנט, ואפשרנו העברת תקציבים לרשויות המקומיות.

מירב זרביב: זה גם משך תקציבים לטובת בתי הספר, הקמנו ערים בניסוי בתחום הזה והיום אני נורא שמחה כי אני יכולה להציע תובנות ורעיונות מה כן עובד, מה לא עובד, מה הסכנות במתן אוטונומיה?

מירב זרביב: איפה ההזדמנויות?

מירב זרביב: אוטונומיה כערך או אוטונומיה כאמצעי – אז זה בהתייחסות לאוטונומיה.

מירב זרביב: אנחנו בלב-ליבו של תהליך ניסוי מאוד מאוד מעניין שגם בתקופת הקורונה פרח בעבודה מרחוק.

קטי קטרין שטרית: מאה אחוז.

קטי קטרין שטרית: תודה רבה, מירב.

קטי קטרין שטרית: אני רוצה שנעבור מכאן לדוקטור מירי שליסל, יושבת-ראש המזכירות הפדגוגית.

קטי קטרין שטרית: בואו נשמע גם את הקטע של תכניות הלימודים הרגילות ואיך אנחנו משלבים כאן את כל ההזדמנויות הפדגוגיות והיוזמות – היא לא התחברה.

קטי קטרין שטרית: אז יש לנו עוד נציגה של משרד החינוך, רינת, והיא כן נמצאת כי זה מעניין לשמוע איך מתגברים על כל האתגרים הטכנולוגיים בתקופת הקורונה.

קטי קטרין שטרית: רינת, את שומעת אותנו?

קטי קטרין שטרית: אם רינת לא התחברה - -

רינת רובינשטיין: רינת כאן.

קטי קטרין שטרית: רנני, רינת.

רינת רובינשטיין: אני פה, אנחנו ממש מתוקשבים.

קטי קטרין שטרית: תראו, חברי הכנסת מבינים בטכנולוגיה.

קטי קטרין שטרית: כמה?

קטי קטרין שטרית: אני לא יודעת, זה עניין של סולם אבל בעידן הקורונה, כולנו הפכנו להיות מומחים.

קטי קטרין שטרית: אני גם יודעת שהמצלמה ושאר הדברים נמצאים בצד שמאל וכולי.

קטי קטרין שטרית: חבר'ה, הפכנו למומחים.

רינת רובינשטיין: רשמתי כאן כמה נקודות שחשוב שתדעו שעשינו אותם בזמן הקורונה.

רינת רובינשטיין: אז קודם כל, אחד הדברים שעשינו – הקמנו קורסים ללמידה מרחוק בלמידה עצמית, שהיום הם כבר פתוחים.

רינת רובינשטיין: יש היום שני קורסים שממש פיתחנו אותם בצורה טובה כדי שהם יוכלו להיכנס ללמוד ולראות בקטע הזה של איך אני יוצרת, כמו שאמרתם קודם, מפגש סינכרוני נכון, איך אני יוצרת מפגש א-סינכרוני נכון?

רינת רובינשטיין: איך אני יודעת לפרט את התוכן שאני צריכה ללמד כדי שבאמת אפשר יהיה לראות אותו בצורה נכונה?

רינת רובינשטיין: מה כדאי לי ללמד בכיתה ומה כדאי לי ללמד בצורה סינכרונית או בצורה א-סינכרונית וכולי.

רינת רובינשטיין: יש מערכות תומכות למורים, מערכות פדגוגיות, כלומר שמורה יוכל לתת לתלמידים ממש מערכת שעות ברורה והוא יוכל לקשר משם את המטלות הסינכרוניות והא-סינכרוניות.

רינת רובינשטיין: בתוך כל הדבר הזה יש לנו כמובן בתי ספר שנמצאים בתכנית התקשוב, להם יש גם רכזי תקשוב שדרכם נתנו המון תכלול לבתי הספר מבחינת מערכות שיש להם.

רינת רובינשטיין: בתי הספר האלה יש להם ספרים דיגיטליים שהם לומדים ואז הם יוכלו להיעזר בהם.

רינת רובינשטיין: בנוסף לזה, כמובן הנושא של הכיתות הסינכרוניות, שזה משהו שהכנסנו במהלך הקורונה כדי שמורים יוכלו ללמד.

רינת רובינשטיין: הדוגמה לזה זה זום, יש גם את "וובקס" שעשו וגם עוד מערכת שנקראת - - - נתנו את שלושת המערכות לבתי ספר כדי - -

קטי קטרין שטרית: ומה קורה עם בתי ספר שלא מחוברים לרשת האינטרנטית, ויש כאלה הרבה, אם אקח לדוגמה את המגזר הערבי והמגזר החרדי.

קטי קטרין שטרית: האם נתתם את הדעת על זה?

קטי קטרין שטרית: חשבתם אולי איך אפשר יהיה לסייע להם בתקופה הזאת?

רינת רובינשטיין: כן, בוודאי.

רינת רובינשטיין: זה משהו שיש לנו מהלך לגביו לבדוק איך הופכים את כלל בתי הספר למתוקשבים כדי לתת להם את הדברים, גם במגזר הערבי וגם אצל החרדים.

רינת רובינשטיין: אנחנו גם יוצרים תכנים בשביל בתי הספר.

רינת רובינשטיין: למשל אצל החרדים – אנחנו יוצרים ממש תכני אודיו שאפשר יהיה לתת לתלמידים ואפשר יהיה ללמד בעזרתם.

רינת רובינשטיין: הדבר האחרון – אחד המורים שם הזכיר את הנושא של סביבות ענן.

רינת רובינשטיין: עכשיו אנחנו הולכים למהלך שלקראת נובמבר כל בתי הספר יוכלו לבנות לעצמם סביבות ענן, אם זה מייקרוסופט או גוגל, והם יוכלו לבחור ולנהל שם את הלמידה.

קטי קטרין שטרית: יופי, תודה.

קטי קטרין שטרית: הבנתי שנמצאת אתנו בזום דוקטור תמי הופמן, שהיא ראש פרויקט מדיניות חינוך לדמוקרטיה.

קטי קטרין שטרית: את תהיי אחרונת הדוברים אלא אם כן יש עוד מישהו.

קטי קטרין שטרית: ..

יהודית גידלי: יש תלמיד.

תמי הופמן: תלמיד, אני מצטערת.

תמי הופמן: אחריך יגיע תלמיד אז בואו נעשה את זה כמה דקות כי יש לנו עד 14:30, ואנחנו צריכים לשמוע גם אותך, תמי, וגם את התלמיד.

תמי הופמן: אנחנו נסיים עם התלמיד.

תמי הופמן: כן תמי, בבקשה.

תמי הופמן: קודם כל, תודה.

תמי הופמן: אני שמחה מאוד להיות פה וגם מודה ליושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת רם שפע, ולכל חברי הוועדה על המהלך הזה שהוא סופר-חשוב, ואני חושבת שגם אחת הפעמים היחידות שנותן קול מאוד משמעותי למורים ולמורות.

תמי הופמן: אני - - - את התכנית למדיניות חברתית ודמוקרטיה במכון הישראלי לדמוקרטיה וחברת סגל במכללת סמינר הקיבוצים, מנהלת את תכנית המצטיינים בסמינר הקיבוצים.

תמי הופמן: אני חושבת שמתוך הדיון החשוב הזה, שתי בשורות עולות – אחת מעולה ממש, אחת אולי טיפה פחות.

תמי הופמן: המעולה ממש היא שיש פה - - - מאוד גדול, שגם מורים ומורות, אנשי ונשות חינוך ותלמידים ושותפים וחומרים גם בתוך המשרד וגם מחוצה לו, שהם באמת יוצאים מין הכלל וכן עומדים בכל הרף או הדרישות כשמדברים על המאה ה-21 ועל בית הספר של העתיד.

תמי הופמן: ואגב, הם לא נולדו בקורונה, הם קיימים לאורך זמן.

תמי הופמן: הבשורה הקצת פחות טובה היא למה כל הטוב הזה לא הופך לנחלת הכלל?

תמי הופמן: אמרה קודם חברת הכנסת פרומן – שחררו.

תמי הופמן: זה עלה פה בכל מיני צורות, גם בבקשות ישירות של אלי וגלעד שדיברו על זה, אז אני כמובן מאוד מסכימה אבל השאלה המעניינת היא למה כל-כך קשה לשחרר את הדבר הזה ועל מה זה יושב ובאיזה אופן?

תמי הופמן: אני חושבת שהדרך להפוך את הקורונה באמת להזדמנות חינוכית-פדגוגית, כפי שעולה מתוך המהלך הזה, זה להתחיל לפצח את הדבר הזה.

תמי הופמן: ואני רוצה לתת דוגמה קטנה ואתה אני אסיים כי קורים המון מהלכים אחד ליד השני אז לכן השאלה היא פחות ה"מה" והרעיונות והיוזמות שהוצגו פה, ויש עוד רבים שהם באמת באמת מצוינים וגם השותפים השונים אבל לאורך השנים, היכולת להפוך את זה למשהו שהוא כלל-מערכתי והוא בתרבות והוא ב-DNA והוא בשפה – הדבר הזה - - - וגם הקורונה, אם החסמים האלה לא ידבקו, לא בהכרח תעשה את זה.

תמי הופמן: אני רוצה לתת דוגמה עכשווית כי עלה פה גם בסקר שהצגתם בהתחלה, של שיתוף הציבור שערכה הוועדה, עלה שם מקום מאוד מרכזי של תפקיד המורים כמנחים, ההכשרה שלהם, זה עלה פה.

תמי הופמן: במקביל לזה שאנחנו מדברים כאן, בגלל הקורונה ובגלל הקפסולות, יש גם צורך בהכנסה מהירה מאוד של מורים למערכת כי יש מחסור במורים.

תמי הופמן: אז אנחנו ישר חושבים על הכשרות מהירות.

תמי הופמן: שני המהלכים האלה שאומרים: אני צריכה מורה יותר פרופסיונלי, יותר מותאם לפדגוגיה הנוכחית, יותר מנחה וכולי, לא בהכרח הולכים ביחד עם מהר-מהר, כל מי שרק רוצה להיות מורה, להיכנס למערכת והיא באמת הדוגמה לאיזה שהוא היגיון סותר מובנה, שאני חושבת שהוועדה הזאת היא הזדמנות מאוד גדולה וטובה לחשוב לא על המצאת הגלגל – הגלגל כבר פה עם דברים מאוד יפים וטובים אלא איך גורמים לזה שדברים שקיימים בתוך משרד החינוך, מחוץ למשרד החינוך, יוזמות של מורים הם לא איים בודדים בתוך השדה אלא הם תמונה אחת גדולה.

קטי קטרין שטרית: תודה רבה, תמי.

קטי קטרין שטרית: אנחנו נעבור עכשיו לתלמידה שלנו, תומר.

תומר ישראלי: אני מטעם מועצת התלמידים הארצית מהמכון ההתיישבותי.

תומר ישראלי: מועצת התלמידים והנוער הארצית שמחה שמתקיים הדיון הזה ופונה בבקשה לשיתוף פעולה בכל הנוגע לדבר, כגוף המייצג הרשמי של כלל התלמידים במדינת ישראל.

תומר ישראלי: חשוב לנו בנושא ההזדמנויות להגיד כי למידה עצמית לדעתנו, ממש שמנו לב עד כה, היא כלי מועיל מאוד כאשר הוא מבוצע נכון.

תומר ישראלי: לאפשר למידה עצמית מהבית תוך התמקדות בחקר או למידה אינטראקטיבית על פני למידה פרונטלית-הרצאתית בזום, וזו פעולה שכדאי מאוד להתחיל בה.

קטי קטרין שטרית: תודה רבה.

קטי קטרין שטרית: אני רוצה לסכם את הדיון היום בסיכום קצרצר: הוועדה מברכת את יוזמות החינוך החדשות.

קטי קטרין שטרית: הוועדה מברכת את משרד החינוך על התכניות שכבר יישם.

קטי קטרין שטרית: הוועדה קוראת למשרד החינוך ללמוד את התכניות החדשות וליישם אותן ככל שניתן, בעיקר בעידן הקורונה, שלא מתכוונת לעזוב אותנו לפחות בטווח הקרוב וגם לא בשנה הקרובה, ונשמח שמשרד החינוך יישם את התכניות החדשות.

קטי קטרין שטרית: הוועדה קוראת למשרד החינוך לספק את הציוד לכל התלמידים כי ללא כלים, אי אפשר יהיה לקיים זאת.

קטי קטרין שטרית: אני נועלת את הישיבה.

קטי קטרין שטרית: תודה רבה לכל המשתתפים, נשתמע בוועדה הבאה.

קטי קטרין שטרית: הישיבה נעולה.