ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 23, פרוטוקול מספר 28, 2020-07-21 12:04

דוד ביטן: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

דוד ביטן: על סדר היום הכרה, שקילה ורישוי תארים אקדמיים של עולים חדשים ותושבים חוזרים.

דוד ביטן: הוועדה קיימה מספר דיונים בנושא.

דוד ביטן: צריכה להיות היערכות לקליטת עלייה בעקבות הקורונה.

דוד ביטן: הצפי הוא לרבע מיליון יהודים בשנים הקרובות.

דוד ביטן: תעסוקה היא מפתח לקליטה מוצלחת.

דוד ביטן: מדינת ישראל צריכה לשאוף שמרבית העולים יוכלו לעבוד ולהשתכר במקצועות בהם עבדו בארץ מוצאם, צברו השכלה וניסיון, ושכרם צריך להיות בהתאם לכך.

דוד ביטן: צריך להבין שעלייה מביאה צמיחה וזה טוב למדינת ישראל בלי קשר לכל דבר ועניין והאנשים האלה צריכים לעבוד כי אחרת הם ייכנסו לייאוש ובלית ברירה יחזרו לארץ מוצאם.

דוד ביטן: זה קורה.

דוד ביטן: זה קורה ליהדות צרפת ולצערי הרב הרבה חוזרים לצרפת או נסעו לקנדה.

דוד ביטן: לנו זה לא נותן שום דבר ובסך הכול זאת עלייה טובה.

דוד ביטן: המדינה משקיעה והשקיעה כסף רב באקדמאים שעוזבים את ישראל ונוסעים לחוץ לארץ, מה שאנחנו קוראים בריחת מוחות.

דוד ביטן: לכן מדינת ישראל צריכה לקבל את האקדמאים ואת ההנדסאים שהשקיעו מזמנם ומכספם ללימודים בחוץ לארץ, ובטח לא להקשות עליהם.

דוד ביטן: הם למדו בחוץ לארץ על חשבונם, על חשבון המדינות שם למדו ולא ל חשבוננו.

דוד ביטן: צריך לנצל את זה לטובתנו.

דוד ביטן: מדובר בדיון ראשון בנושא הזה אך לא אחרון.

דוד ביטן: משרדי החינוך, הבריאות, הקליטה, העבודה והרווחה והמל"ג עוסקים בנושא מורכב זה אבל לצערי הרב ללא תוצאות.

דוד ביטן: הם עוסקים, אבל כנראה הבירוקרטיה חזקה יותר מכפי שאנחנו חושבים.

דוד ביטן: החקיקה בנושא מיושנת ולא מתאימה לעידן הנוכחי ובוודאי לא לתקופת הקורונה.

דוד ביטן: אני הייתי אומר שכאן פחות הבעיה היא עם הקורונה.

דוד ביטן: כאן כל דבר זה קורונה אבל כאן הבעיה היא בעיה מערכתית שלא קשורה לקורונה.

מיכל וונש: הקורונה היא רק הזדמנות.

דוד ביטן: הקורונה מביאה את גלי העלייה.

מיכל וונש: בדיוק.

דוד ביטן: אבל הנושא הזה פחות קשור לקורונה.

דוד ביטן: כולנו גילינו את היתרונות שבתקשורת ולמידה מקוונת בה יש צורך בזמנים כמו עכשיו כאשר יש צורך ביצירתיות כדי להמשיך ולנהל שגרה ולכן הדברים צריכים להשתנות.

לשלושה נושאים: הכרה בלימודים אקדמאיים, כפי שציינו לימודים מקוונים הנהוגים בארצות הברית ובמדינות אחרות, לא מוכרים בישראל בקשר ללימודי הנדסה וזה באחריות משרד העבודה והרווחה והמל"ג.

לשלושה נושאים: מקצועות הרפואה, רישוי, תארים רפואיים מחוץ לארץ לא מוכרים בישראל.

לשלושה נושאים: פיזיותרפיסטים, אופטומטריסטים, קלינאי תקשורת, מומחים ברפואת פה ולסת, פתולוגים, מומחים לכף רגל, אחיות – באחריות משרד הבריאות.

לשלושה נושאים: הכרה בלימודים מחוץ לארץ לצורך המשך לימודים אקדמאיים בארץ, עידוד סטודנטים עולים, דבר שהוא מאוד מאוד חשוב כי אלה גם אנשים צעירים ושוב, זה קשור לצמיחה במדינת ישראל.

לשלושה נושאים: משרד החינוך מעריך תארים לצורכי שכר במגזר הציבורי בלבד והאישורים לא תקפים למגזר הפרטי.

לשלושה נושאים: יש להסדיר מי המשרד הרלוונטי שאמון על הנושא שיכול להנפיק אישורים כדי שהעולים יוכלו להציג בפני מעסיקיהם ולזכות בשכר ההולם את כישוריהם.

לשלושה נושאים: מל"ג ומשרד החינוך.

לשלושה נושאים: שקילת תארים אקדמאיים – משרד החינוך.

לשלושה נושאים: באתר משרד החינוך אין מידע לעולים החדשים בשפות זרות.

לשלושה נושאים: המידע מופיע בשפה העברית בלבד, וזה דבר הזוי.

לשלושה נושאים: משרד החינוך דורש מהעולים החדשים לקבל את התעודות בהגעה פיזית למשרד ולא ניתן להעביר מסמכים אפילו במייל באופן מקוון.

לשלושה נושאים: לאחרונה משרד החינוך היקשה עוד יותר על הליך שקילת התארים ודורש מסמכים רבים.

לשלושה נושאים: כנראה משרד החינוך חושב שצריך להעביר אליו את המסמכים במשקל קילוגרמים.

לשלושה נושאים: עולים חדשים לא יכולים להציג בפני המשרד, העולים החדשים נדרשים לתרגם את מסמכים לעברית עם אישור נוטריוני, דברי יקר לכשעצמו.

לשלושה נושאים: משך הטיפול בבקשות במשרד החינוך הוא כארבעה חודשים.

לשלושה נושאים: משרד החינוך לא מאשר תארים של אוניברסיטאות מוכרות בעולם.

לשלושה נושאים: כמו כן הפסיק משרד החינוך – לא ברור בסמכות מי – לשקול תארים למי שאינו עובד בשירות הציבורי וזקוק להכרת התואר לצורך רישוי ודירוג שכר.

לשלושה נושאים: מהנדסים עולים עם תואר שני שלמדו פחות מ-1,000 שעות לימוד לא מקבלים הכרה בארץ, גם אם הם למדו 950 שעות.

לשלושה נושאים: עוד הובא לידיעתנו כי אין גורם ממשלתי שאחראי להמרת תעודות הנדסאים.

לשלושה נושאים: מצד אחד משרד החינוך אינו מכיר בלימודי הנדסאים בטענה שאלה לא לימודים אקדמאיים ומצד שני למשרד העבודה גם אין את הסמכות להכיר בתעודות הנדסאים לצורך אישור שכר.

לשלושה נושאים: לעניין זה אני קורא לשר העבודה והרווחה איציק שמולי ולמנכ"לו לטפל בבעיה זו בדחיפות ולקדם החלטה שתאפשר לאגף רישום ורישוי עיסוקים במשרדו לטפל בהנדסאים העולים לישראל ולאפשר להם לעסוק בתחום.

לשלושה נושאים: בסמכות המל"ג להכיר בלימודי המשך באוניברסיטאות בחוץ לארץ ללימודים בארץ.

לשלושה נושאים: הכרה בלימודים בהתכתבות, חוסר לא משמעותי בשעות לימודים במקצועות ההנדסה, 980 ל למשל במקום 1,000.

לשלושה נושאים: גורמי ההוראה המועדפים – מתמטיקה, אנגלית, שיתוף פעולה בין משרדי הקליטה והחינוך וביקוש גדול מההיצע.

לשלושה נושאים: אין מספיק קורסים.

לשלושה נושאים: כנראה כל הנושא הזה הוא בעיה תקציבית.

לשלושה נושאים: מקצועות נוספים שדורשים רישוי והכרה – נהגי רכב כבד וחשמלאים.

לשלושה נושאים: בין השנים 2010 עד 2019 עלו 3,600 רופאים, 658 עובדים, 1,954 אחים ואחיות, 13,071 מהנדסים, 7,795 עובדי חינוך והוראה, 1,980 חשמלאים.

לשלושה נושאים: בשנת 2019 עלו 679 רופאים, 2,338 מהנדסים, 1,078 עובדי חינוך והוראה, 270 אחים ואחיות.

לשלושה נושאים: אנחנו יודעים – גם ללא ההקדמה הזאת – שיש בעיה רצינית מאוד בתחום.

לשלושה נושאים: התחלנו בכנסת הקודמת בחקיקה לגבי רופאי השיניים ולדעתי, כדי להריץ את הנושא, נהיה חייבים להגיש הצעת חוק כללית על הכול או חלקית לפי משרדי הממשלה.

לשלושה נושאים: דיאלוג עם משרדי הממשלה לא יעזור ואני אומר לכם את זה.

לשלושה נושאים: לא יעזור.

לשלושה נושאים: יכול להיות שאנחנו צריכים ישר להכות בברזל ולסיים את הסיפור הזה אחת ולתמיד.

לשלושה נושאים: ברגע שמגישים הצעת חוק פרטית התוצאה היא שמשרדי הממשלה בוועדת שרים לחקיקה צריכים להתייחס לזה.

לשלושה נושאים: זה מגלגל תהליך.

לשלושה נושאים: לפעמים התהליך גורם לזה שהמשרד הממשלתי מגיש את הצעת החוק ומבקש לחכות כדי שהוא יגיש, ואז מוגשת הצעת החוק הממשלתית, ולפעמים הצעת החוק עוברת, מגיעה לכנסת ואנחנו מריצים אותה.

לשלושה נושאים: עשינו את זה בעבר ואנחנו צריכים לשקול לעשות את זה ללא קשר למה שיבטיחו לנו כאן.

לשלושה נושאים: אגיד לכם את האמת.

לשלושה נושאים: אני לא מאמין למשרדי הממשלה בעניין.

לשלושה נושאים: לא מאמין לפקידות.

לשלושה נושאים: למה?

לשלושה נושאים: מכיוון שעובדה, שנים הם לא מטפלים בעניין הזה, אז עכשיו, בגלל שאנחנו קצת ניערנו אותם הם יטפלו?

לשלושה נושאים: אני מבקש מכל אחד מחברי הכנסת שייקח נושא ויגיש על זה הצעת חוק.

לשלושה נושאים: אין צורך בהצעת חוק כללית כי מאוד קשה להעביר את הכול במכה אחת.

לשלושה נושאים: אם לך חשוב הנושא הזה של אחיות, תגיש בבקשה הצעת חוק.

מיכל וונש: נעשה את זה ביחד.

מיכל וונש: נעזור אחד לשני.

דוד ביטן: תעשו איך שאתם רוצים.

דוד ביטן: שכל אחד ייקח משהו ונתחיל להריץ את העניין הזה.

דוד ביטן: אני לא מזלזל בדיון אבל שיבינו הפקידים בכל מקום שאם הם לא יעשו את זה מהר, אנחנו כבר נעשה את זה עבורם.

מרב תורג'מן: אני רוצה לתת את הרקע החקיקתי.

מרב תורג'מן: יש מספר דברי חקיקה שמאפשרים למשרדי הממשלה לבחון את התארים של אנשים שלמדו בחוץ לארץ.

מרב תורג'מן: החקיקה העיקרית בנושא הזה היא חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות שמאפשרת הכרה בתארים לריפוי בעיסוק.

מרב תורג'מן: אנחנו תכף נגיע גם להוראת שעה שהיא בתוקף עד 2021 אבל יש את חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות כמו שאמרתי ותקנות מכוחן.

מרב תורג'מן: יש את חוק המהנדסים והאדריכלים שמאפשר הכרה בלימודי אדריכלות והנדסה בחוץ לארץ.

מרב תורג'מן: יש את תואר ההנדסאים והטכנאים המוסמכים שזה תואר להנדסאי וטכנאי, שמאפשר הכרה של משרד הכלכלה בלימודי הנדסאים וטכנאים מוסמכים.

מרב תורג'מן: יש את חוק החשמל ותקנות החשמל מכוחן מכירים בלימודים או בניסיון שנרכש.

מרב תורג'מן: במקצוע הזה מחוץ לישראל.

מרב תורג'מן: השאלה העיקרית היא איך בוחנים את התואר ואיך בוחנים את תוכנית הלימודים שנלמדה בחוץ לארץ ומאשרים את זה ומשווים לצורך ההכשרה שנלמדת בישראל.

דוד ביטן: כל חברי הכנסת, אני לא מנדב אותה, אבל מי שצריך ייעוץ איך להכין את הצעת החוק הספציפית, יש לנו את היועצת המשפטית.

דוד ביטן: אני מאמין שהיא תעזור לכם בעניין הזה למרות שהיא לא מחויבת.

דוד ביטן: אני מאמין שהיא תעזור.

דוד ביטן: כל אחד מחברי הכנסת שרוצה לדבר, לפי הסדר, בבקשה.

אנדרי קוז'ינוב: תודה רבה אדוני היושב ראש.

אנדרי קוז'ינוב: עברתי כאן את נתונים רבים שסיפקו משרדי הממשלה ויצאתי מבולבל.

אנדרי קוז'ינוב: המסקנה העיקרית, כפי שפתחת, היא שמדינת ישראל מאוד אוהבת את העלייה אבל מתעמרת בעולים.

אנדרי קוז'ינוב: אם לפי המספרים בשנת 2018-2019 הגיעו לישראל 31,388 בעלי מקצוע, כל מיני בעלי מקצוע – רופאים, אחיות, מהנדסים, חשמלאים – לפי הנתונים האחרים בשנת 2018 הגיעו 7,869 הגישו את התואר להערכה ובשנת 2019 הגישו 8,068 את התואר להערכה.

אנדרי קוז'ינוב: כלומר, פי שלושה אנשים הגישו תואר להערכה מאשר מספר האנשים שהגיעו עם התארים.

אנדרי קוז'ינוב: אם נסתכל על נתוני משרד הבריאות, לא משרד הרווחה שהעביר את הנתונים, רק מאות בודדות קיבלו הסמכה ויכולים להתחיל לעבוד.

אנדרי קוז'ינוב: מה זה אומר?

אנדרי קוז'ינוב: זה לא רק התהליך הבירוקרטי אלא יש כאן התעמרות.

אנדרי קוז'ינוב: יכול להיותך שיש כאן גם מחסום שפתי אבל המחסום השפתי הזה ניתן לפתרון.

אנדרי קוז'ינוב: שלא יכול להיות שיש פערים כאלה.

אנדרי קוז'ינוב: אלה פערים אדירים של פי שלושה, פי ארבעה, פי חמישה.

אנדרי קוז'ינוב: לא יכול להיות שיש מספר רופאים ואחיות שמורשים לעבוד ולא עובדים.

דוד ביטן: רופא שלמד בפריס וקיבל תעודה מאוניברסיטה ידועה שם, מה הבעיה?

דוד ביטן: הוא צריך משהו מיוחד?

דוד ביטן: יש מקצועות שצריך לעשות הסבה.

דוד ביטן: למשל עורכי דין, צריך לעשות התאמה.

דוד ביטן: אבל רופא כירורג צריך איזושהי התאמה?

דוד ביטן: בסדר, יש קצת זיופים, בחבר העמים יש קצת זיופים, היום פחות מאשר בעבר, אבל עדיין.

דוד ביטן: מהנדס מקנדה צריך הסבה מיוחדת?

דוד ביטן: למה כל הישראלים שהולכים לעבוד בהיי-טק בארצות הברית, מקבלים אותם בידיים פתוחות?

דוד ביטן: כי הם למדו בישראל.

דוד ביטן: למה אנחנו לא יכולים לנהוג כך כלפי אלה שבאים ממדינות מפותחות כמו צרפת, קנדה, ארצות הברית וכולי?

יצחק אוחנה: אנחנו נתייחס.

אנדרי קוז'ינוב: זה בלתי מתקבל על הדעת.

דוד ביטן: עם כל הכבוד, זה תפקיד של משרד העלייה והקליטה.

דוד ביטן: אתם לא יכולים להפיל את זה על המל"ג.

אנדרי קוז'ינוב: יש כאן תהליכי רישוי מאוד מורכבים.

יצחק אוחנה: אנחנו נתייחס לזה.

יצחק אוחנה: אין בעיה אבל אנחנו רוצים לקבל את הסמכות לרישוי.

דוד ביטן: אתה לא יכול לקבל את הסמכות לרישוי אבל אתה כן יכול להילחם על העניין הזה.

יצחק אוחנה: אני אומר מה אנחנו עושים.

דוד ביטן: אתה לא יכול לקבל במקום המל"ג.

דוד ביטן: הם אנשי המקצוע אבל עדיין אתם צריכים לדפוק על השולחן.

אנדרי קוז'ינוב: אני אשלים את קו המחשבה.

אנדרי קוז'ינוב: הנתונים האלה והפער בין מספר האנשים שמגיעים עם תארים ומספר האנשים עם תארים שבסוף מועסקים, הפער הזה רק מצביע על חוסר אמון של אותם העולים להגיש את המסמכים למשרדי הממשלה לקבלת ההכרה.

דוד ביטן: לא הבנתי.

אנדרי קוז'ינוב: אם יש לנו 30,000 בעלי מקצוע ומתוכם רק כמה מאות מתקבלים לעבודה, בסופו של דבר זה מצביע על חוסר האמון של האנשים שמגישים את ההערכות האלה.

מרב תורג'מן: הוא מתכוון ש-30,000 בעלי תארים הגיעו לישראל ורק 7,000 עובדים.

דוד ביטן: לא.

דוד ביטן: זה לא נכון.

דוד ביטן: זה לא מדויק.

מרב תורג'מן: בעלי תואר.

דוד ביטן: בעלי מקצוע.

דוד ביטן: לא תארים.

אנדרי קוז'ינוב: לא.

אנדרי קוז'ינוב: תואר ומקצוע.

מרב תורג'מן: רק 7,000 הגישו בקשה להכרה בתואר.

דוד ביטן: זאת לא בהכרח המסקנה המחויבת.

דוד ביטן: זה תלוי מה הסיבות.

אנדרי קוז'ינוב: אני מכיר את זה מהניסיון האישי.

אנדרי קוז'ינוב: הבן אדם יעדיף עכשיו, במקום לעבור את התהליך הזה של הכרה בתואר והמהמורות שבדרך, הוא יעדיף לעבוד בעבודה אחרת - כשהוא לא צריך עכשיו הסמכה והכשרה - רק כדי להתפרנס.

דוד ביטן: אני לא רואה רופא שילך לעבוד במשהו אחר כי לוקח זמן להוציא אישור.

אנדרי קוז'ינוב: זה לא רק רופא.

אנדרי קוז'ינוב: תסתכל על נהגי משאיות

דוד ביטן: לגבי נהגי משאיות, אתה צודק.

אנדרי קוז'ינוב: גם חשמלאים שלא מכירים להם בניסיון מחוץ לארץ, גם אדריכלים שעכשיו צריכים לעבור תהליך ולהוכיח את עצמם וגם כל השאר.

אנדרי קוז'ינוב: זה רק מצביע על מהמורות בדרך שהמדינה מערימה בפני אותם עולים.

יואל רזבוזוב: כבוד היושב ראש, דיון חשוב ביותר למרות שהראש אחרי ועדת קורונה.

יואל רזבוזוב: אני אעלה חלק מהבעיות שהגיעו לשולחני.

יואל רזבוזוב: קודם כל, במשרד החינוך דורשים מכל עולה חדש להגיש בצורה מקוונת, אמנם חלק קטן הוא ברוסית וכל השאר בעברית.

יואל רזבוזוב: עולים חדשים שזה עתה עלו לישראל, מאוד מאוד מתקשים לשלוח ולמלא את הטפסים האלה.

שלומית אבינח: ומה עם הסיפור בחיפה?

יואל רזבוזוב: חיפה היא אחת הערים שקלטה הכי הרבה עולים חדשים.

יואל רזבוזוב: פנה אלי זוג עולים חדשים שבאו לשם ואמרו להם שאין קבלת קהל.

יואל רזבוזוב: הם פנו והגיעה תשובה מירושלים.

יואל רזבוזוב: הייתה שם משרה שהועברה לירושלים וגם בירושלים עכשיו זאת משרת סטודנט.

יואל רזבוזוב: יש שם כל כך הרבה עובדים דוברי רוסית שיכולים לעסוק בזה.

יואל רזבוזוב: יש כאן בעיה מהותית.

יואל רזבוזוב: חיפה היא עיר עם עולים רבים וזאת לא רק חיפה.

יואל רזבוזוב: יש הרבה עובדים במשרד החינוך ואפשר למצוא תקן לדובר רוסית שיטפל בנושא הזה.

יואל רזבוזוב: תקופת המתנה.

יואל רזבוזוב: משך זמן להערכת תארים.

יואל רזבוזוב: לעולים מברית המועצות לשעבר, כמובן ברוסית, לפני הקורונה בין חמישה לשמונה חודשים והם מתגאים בזה שתארים ממדינות אחרות זה בין חודשיים לשלושה חודשים.

יואל רזבוזוב: למה?

יואל רזבוזוב: שוב, חסרים לנו דוברי רוסית בישראל שיכולים לעשות את זה?

יואל רזבוזוב: עשינו דיון לגבי העדפה מתקנת.

יואל רזבוזוב: יש הרבה גופים כמו חברת חשמל למשל שטוענים שאין מספיק מהנדסים ויש מחסור במהנדסים.

יואל רזבוזוב: העלייה הברוכה שהגיעה בשנות ה-90 עכשיו מתחילה לצאת לפנסיה ויש מחסור במהנדסים.

יואל רזבוזוב: גם כאן יש מהנדסים לתואר שני לדוגמא שהמדינה מחייבת בהכרה של התואר לפחות 1,000 שעות לימוד.

יואל רזבוזוב: יש כאלה שלמדו 950 שעות, 980 שעות ואז לא מכירים להם בתואר השני.

יואל רזבוזוב: אנחנו יודעים בשביל מה אנחנו צריכים תואר שני, כי מדובר במכרזים ותואר שני מאוד חשוב.

יואל רזבוזוב: אז האנשים האלה נאלצים לעבוד אחרות.

יואל רזבוזוב: במקרה של למידה מרחוק כלל לא מקבלים הכרה.

יואל רזבוזוב: יש הרבה סוגיות ואנחנו צריכים לצלול לתוכן.

דוד ביטן: אתה מדבר על המל"ג?

יואל רזבוזוב: כן.

מרב תורג'מן: הם לא מכירים בתואר שנלמד מרחוק.

דוד ביטן: עם המל"ג זה מאוד קשה.

יואל רזבוזוב: יש כאן בעיה.

יואל רזבוזוב: אנחנו מדינת עלייה והמטרה שלנו היא לקלוט את העולים בצורה מיטבית.

יואל רזבוזוב: כשאנחנו מתחילים לעשות להם את הבירוקרטיה כמו שאנחנו יודעים, העולים בסוף נופלים בין הכיסאות כשהם גם בלי עבודה, אנחנו צריכים לקחת בחשבון את הקושי השפתי, וזה דווקא כשיש הרבה מקצועות שאנחנו כן צריכים במשק.

יואל רזבוזוב: אלה מקצועות דרושים.

יואל רזבוזוב: אני אסיים במשפט אחד.

יואל רזבוזוב: המטרה שלנו כאן

יואל רזבוזוב: בוועדה היא לקחת את כל הבירוקרטיה הזאת, גם אצלי בשולחן, זאת הבירוקרטיה, מבלבלים את העולים.

יואל רזבוזוב: העולים הם אוכלוסייה שהגיעה לארץ.

יואל רזבוזוב: אני זוכר את עצמי ואת המשפחה שלי בלי שפה ועם הרבה אי ודאות.

דוד ביטן: היית ג'ודאיסט.

דוד ביטן: עשו לך קורס מיוחד לג'ודו, לבדוק אם אתה באמת חגורה שחורה?

יואל רזבוזוב: הייתי ילד.

יואל רזבוזוב: תאמין לי, מה רצו לבדוק אצלנו אבל בסוף הכול כשר והכול כמו שצריך.

יואל רזבוזוב: אני אומר שאנחנו בוועדה הזאת צריכים לטפל בעניינים האלה ואנחנו יכולים לפתור את הסוגיה הזאת ואפילו בלי חקיקה אלא בתקנות שם אפשר לתקן את הדברים האלה מהר ואם חסר תקן פה או שם, למלא אותו.

דוד ביטן: יש דברים שאתה חייב בהם חקיקה ויש דברים שאתה לא חייב בהם חקיקה.

יואל רזבוזוב: נכון.

יואל רזבוזוב: יש חקיקה ראשית אבל אני אומר שאת רוב הדברים האלה אנחנו יכולים לפתור בתקנות.

דוד ביטן: כן, אבל לא עושים את זה.

דוד ביטן: אם אתה מגיש הצעת חוק, זה מגלגל את הגלגל.

דוד ביטן: אחרת זה לא יתקדם לשום מקום בחקיקה.

יואל רזבוזוב: מסכים אתך.

יואל רזבוזוב: אני מקווה שמאוד שאנחנו נשנה את הדברים האלה.

דוד ביטן: מה כרגע הבעיות המרכזיות מבחינת העולים?

דוד ביטן: רופאים, אחיות, מהנדסים.

מיכל וונש: אלה כל התארים.

מיכל וונש: אני רוצה רגע לקחת צעד אחורה, לפני המקצועות, ולומר שזה כל התארים.

מיכל וונש: אנשי המקצוע ידעו גם לגבות את זה.

מיכל וונש: אני כן אדבר על השתלבות כיוון שאני מתחברת למה שיואל אמר.

מיכל וונש: אם המטרה שלנו היא השתלבות, חייבים להסיר את החסמים.

מיכל וונש: אנחנו עכשיו מזהים כאן חסם מאוד גדול שהוא הנושא של ההכרה בתארים אקדמיים.

מיכל וונש: בסוף אני אומר שההשתלבות או חוסר ההשתלבות של האנשים האלה בשירות המדינה, כולנו יוצאים נפסדים ולא רק שירות המדינה ולא רק הם.

מיכל וונש: כל מדינת ישראל יוצאת נפסדת להרבה מאוד שנים ולכן אני כל כך מעריכה אדוני היושב ראש שאתה מאפשר לנו להסתכל בצורה הוליסטית על הבעיה.

מיכל וונש: לא מגזרית.

מיכל וונש: זה לא עניין של מגזר כזה או אחר.

מיכל וונש: זה הנושא של התארים באופן כללי.

מיכל וונש: כמובן שלכל מגזר נדרשות התאמות או לכל מדינה לפעמים יש צרכים שונים.

מיכל וונש: מעבר לחסם המהותי של הנושא של כלל התארים יש חסמים טכניים שחייבים להיות מודעים אליהם.

מיכל וונש: קודם כל, הפורטל שהוקם בגלל משבר הקורונה שפתאום אפשר להגיש דברים בצורה מקוונת, זה כבר יופי - ההזדמנות שלצד המשבר – אבל זה לא עובד.

מיכל וונש: הוקם פורטל והוא לא עובד.

מיכל וונש: עוד מעט בקה תחלוק אתנו את החוויה הטכנית של איך לנסות להגיש את המסמכים האלה.

מיכל וונש: הדבר השני הוא אורך הזמן.

מיכל וונש: אני אציין לשבח את זה שיש עכשיו פורטל מקוון.

מיכל וונש: הלוואי ונצליח שהוא יעבוד ושהוא יקל על התהליך.

שלומית אבינח: הוא בשלבי ניסוי.

מיכל וונש: כן.

מיכל וונש: הוא בשלבי ניסוי.

מיכל וונש: התהליך לוקח הרבה מאוד זמן.

מיכל וונש: יואל התייחס לזה אבל אני יכולה לומר שלי יש עוזרת אישית שלי, שהתואר השני שלה מאוניברסיטת קולומביה, לא אוניברסיטה לא מוכרת, ארבעה חודשים.

מיכל וונש: אני מאוד מתחברת למה שיואל אמר ולכן אני מדברת על השתלבות.

מיכל וונש: השפה שאתה צריך לדבר היא עברית כדי שתצליח להגיש את המסמכים, זה בבחינת אל תשים מכשול בפני עיוור.

מיכל וונש: זאת פשוט גישה אנכרוניסטית ולא רלוונטית.

מיכל וונש: אני לא יודעת איך להתייחס לדבר הזה.

מיכל וונש: חייב להיות בשפות, חייב להיות מונגש, בטח בשפה האנגלית לכל הפחות או שפה שיחליטו עליה שרוב האנשים אמורים לדעת אותה.

מיכל וונש: יש גם את הנושא הטכני שמתקשר לאישור שצריכה תעודה להיות חתומה בידי עורך דין ישראלי.

מיכל וונש: כל התהליך הזה הוא פשוט הזוי.

מיכל וונש: אפשר גם להציע שלגבי אוניברסיטאות מוכרות – ייל, הרווארד – אולי אפשר לפשט את התהליך וזאת לא איזושהי אוניברסיטה - אני לא רוצה להעליב אף אחת ולכן אני לא אנקוב בשמות – שאף אחד לא יודע היכן היא.

מיכל וונש: שוב אדוני היושב ראש, תודה על האפשרות להעלות את זה אבל אני אומרת שזה חוצה תארים.

דוד ביטן: אנחנו לא יכולים כרגע לטפל בכל התארים האקדמיים.

דוד ביטן: זה באמת התפקיד המקצועי של מי שמטפל בזה במל"ג.

דוד ביטן: אנחנו צריכים לתפוס את השור בקרניו בכל מיני מקצועות שהם מקצועות חשובים גם למדינת ישראל.

דוד ביטן: שם אנחנו יכולים כי מהנדסים למשל, אחיות, רופאים ומקצועות מהסוג הזה, אנחנו צריכים לטפל בזה מיד.

דוד ביטן: כל שאר הדברים, אנחנו יכולים לטפל, אני לא אומר שלא, אבל אם למשל מדעי המדינה שלמדו בקניה ובא עולה מקניה, אז אני לא יודע להיכנס לזה.

מיכל וונש: אבל באוניברסיטת קולומביה או ייל אתה כן יודע להיכנס לזה.

דוד ביטן: כן, אבל קשה לי להיכנס.

דוד ביטן: לשם כך יש את אנשי המקצוע.

דוד ביטן: את המל"ג.

דוד ביטן: כשאני מדבר על חקיקה, בואו נתפוס את השור בקרניו במקצועות החשובים, שם גם נמצאים רוב העולים.

דוד ביטן: יש אלפי מהנדסים שעולים.

אנדרי קוז'ינוב: כל תהליך הבדיקה נראה כאילו שכל העולים האלה שמגיעים עם תארים, הם בחזקת חשוד.

אנדרי קוז'ינוב: זאת התחושה.

דוד ביטן: נכון.

אנדרי קוז'ינוב: הגעת ממוסקבה, זייפת.

דוד ביטן: חלק מזה נובע מכל מיני בעיות שהיו בעבר שמצאו וגילו.

דוד ביטן: כשאני עבדתי בסוכנות, עבדתי שנה כעורך דין, הגיע מישהו מרוסיה והוא הביא תעודה שהוא פרופסור ואני לא הייתי נותן לו את התואר הזה.

אנדרי קוז'ינוב: על סמך זה אפשר לפסול את כלל האוכלוסייה?

שלומית אבינח: העוזרת הפרלמנטרית של חברת הכנסת וונש.

בקה ורטמן: אני עליתי מקנדה.

בקה ורטמן: תודה רבה.

בקה ורטמן: אני עכשיו צריכה לעשות את כל התהליך הזה.

שלומית אבינח: מה למדת ואיזה תעודות את צריכה?

בקה ורטמן: אני למדתי יחסים בין-לאומיים באוניברסיטה בקליפורניה, בלוס אנג'לס, ויש לי תואר שני מאוניברסיטת קולומביה במדעי המדינה.

דוד ביטן: עשו לך בעיות עם התעודה מאוניברסיטת קולומביה?

בקה ורטמן: כן.

דוד ביטן: זה ממש הזוי.

שלומית אבינח: כמה זמן את בתהליך?

בקה ורטמן: אני דיברתי עם משרד החינוך והם אמרו שזה יארך עד ארבעה חודשים.

שלומית אבינח: תסבירי שאת עובדת בכנסת ושאת לא מקבלת את דירוג האקדמאים.

בקה ורטמן: כן.

בקה ורטמן: אני יועצת של חברת הכנסת מיכל וונש ואני עובדת בכנסת ואני צריכה לעשות כל התהליך זה כדי לקבל את המשכורת שמגיעה לי, משכורת היועצים בכנסת.

בקה ורטמן: נראה לי שהאנשים במדינה צריכים לקבל משכורת לפי התעודות.

דוד ביטן: אפשר גם לתת את זה רטרואקטיבית, שלושה-ארבעה חודשים.

בקה ורטמן: כל ניסיון העבודה שלי, כאן אני צריכה לעשות את כל התהליך ולקבל תשובה ממשרד החינוך.

בקה ורטמן: הם אומרים שזה יארך ארבעה חודשים.

בקה ורטמן: זה גם מאוד מסובך ולא ברור.

בקה ורטמן: כבר אמרה מיכל וונש שהפורטל לא עובד.

בקה ורטמן: ניסיתי כל יום וכבר שבוע הוא לא עובד.

יוסף טייב: אדוני היושב ראש, הנה, הפורטל פתוח.

יוסף טייב: לא מתפקד.

קריאה: תנסה בצרפתית ותראה שהכול בסדר.

יוסף טייב: ניסיתי בצרפתית, בערבית, ברוסית.

יוסף טייב: לא עובד.

בקה ורטמן: הפורטל לא עובד.

דוד ביטן: את המשכורת המגיעה לה, היא תקבל רטרואקטיבית.

מיכל וונש: ייתנו לה.

מרב תורג'מן: אם תהיה הכרה, בוודאי שהיא תקבל רטרואקטיבית.

שלומית אבינח: אבל לא כולם עובדים בכנסת.

בקה ורטמן: אין לי מושג שמה המשכורת שלי.

בקה ורטמן: אני אוהבת לעבוד כאן ואין לי בעיה, אבל אני צריכה לדעת.

דוד ביטן: זאת לא טענה.

דוד ביטן: קחי עוזר שיש לו תואר ראשון והוא יגיד לך כמה הוא מרוויח.

שלומית אבינח: היא עם תואר שני.

דוד ביטן: קחי אחד עם תואר שני ותשאלי.

בקה ורטמן: זה לא רק זה אלא גם כל ניסיון העבודה.

שלומית אבינח: ותק.

בקה ורטמן: כל בן אדם כאן מקבל משכורת קצת אחרת.

דוד ביטן: מי שעבד בשירות המדינה או בעירייה, כשהוא צבר שנות ניסיון, מתחשבים בשנות הניסיון האלה במשכורת שלו, גם כעוזר.

דוד ביטן: יש למשל עוזרים שמרוויחים יותר בגלל שנות ניסיון.

מיכל וונש: אדוני, זה לא המקרה הספציפי הפרטני אלא זה יותר החסם והאנשים שאנחנו מאבדים בדרך כי הם פשוט לא פונים.

מיכל וונש: זכיתי שבקה לא לוקחת את זה לא ללב, גם לא למוטיבציה האישית וגם לא לביטחון העצמי, אבל תחשוב על מה שמהווה החסם הזה.

מיכל וונש: דיברנו כאן על ההשתלבות בנציבות שירות המדינה ועל האחוזים הלא קיימים של ההשתלבות של העולים החדשים, ואין פלא.

יצחק אוחנה: אין הגדרה.

יצחק אוחנה: אין תוכנית, אין הגדרה ואין הנגשה.

דוד ביטן: מה זאת אומרת אין הגדרה?

יצחק אוחנה: מ-2016 החליטו שמכניסים את הפלח הזה של העולים בתוך התהליך.

יצחק אוחנה: עכשיו הם מנהלים אתנו – אני מדבר על נציבות שירות המדינה – דיאלוג איך לבנות ולהנגיש.

יצחק אוחנה: חברים, איפה הייתם מ-2016?

יצחק אוחנה: זאת השאלה הראשונה.

יצחק אוחנה: השאלה השנייה – יש המון משרות של בעלי תפקיד, אפרופו דיברת על מהנדסים בחברת ממשלתיות וכולי וכל מינו אלמנטים.

יצחק אוחנה: נדמה לי שיש לך גם דיון בשבוע הבא.

שלומית אבינח: בשבוע הבא.

שלומית אבינח: ייצוג הולם.

יצחק אוחנה: שימו מיפוי.

יצחק אוחנה: יש לי הרבה מה לומר על החסמים אבל זה באמת לא מעניין אף אחד.

דוד ביטן: לא מעניין את נציבות שירות המדינה.

יצחק אוחנה: לא.

יצחק אוחנה: לא עניין עד היום את נציבות שירות המדינה.

יצחק אוחנה: משרד העלייה והקליטה ייקח על עצמו בהיבט של תוכניות הכנה.

דוד ביטן: למה משרד העלייה והקליטה לא שם שני אנשים שיסייעו לעולים שצריכים לעשות את כל התהליך הזה?

דוד ביטן: שימו שני תקנים.

דוד ביטן: מה הבעיה?

מיכל וונש: צריך לשנות את הקריטריונים.

דוד ביטן: קודם כל בואו נתחיל עם העזרה הראשונית.

דוד ביטן: צריך לתרגם את הטפסים ולהגיש אותם.

דוד ביטן: למה שהמשרד לא יעשה את זה?

דוד ביטן: שים אדם שזה יהיה התפקיד שלו.

דוד ביטן: בא עולה חדש, בא למשרד הקליטה, אומר שהוא עלה לארץ רק עכשיו, הוא צריך לקבל אישור מהנדס, אומרים לו מה הוא צריך להביא.

דוד ביטן: הוא לוקח אותו יד ביד.

יצחק אוחנה: יש.

יצחק אוחנה: יש לנו.

דוד ביטן: אם אתם עושים את זה, מה הבעיה.

יצחק אוחנה: זה לא העניין של ההגשה.

יצחק אוחנה: גם במחוז וגם במוקדם יש פונקציות מקצועיות, אם זה לענייני רישוי, והמשרד מנגיש את השירות לעולה.

דוד ביטן: כן, אבל אותה פונקציה שאתה מדבר עליה, היא חלק מהבירוקרטיה.

דוד ביטן: אני לא מדבר על זה.

דוד ביטן: אני מדבר על כך שישב בן אדם שזה התפקיד שלו, הוא לוקח אותו יד ביד ומסיים לו את העניין.

יצחק אוחנה: יש לנו פרוייקטור.

מיכל וונש: אדוני, אנחנו צריכים להתמקד בהסרת החסמים.

דוד ביטן: הבנתי, אבל גם בהסרת הבירוקרטיה.

מיכל וונש: זאת עוד בירוקרטיה.

מיכל וונש: עכשיו צריך לקבוע תור עם האיש שמטפל.

דוד ביטן: לא, אם זה התפקיד היחיד שלו, הוא עושה את זה מהר.

מיכל וונש: אתה יודע כמוני איך זה נראה.

דוד ביטן: אני אדבר על זה עם השרה.

דוד ביטן: למה לא? שישימו אנשים שזה התפקיד שלהם.

דוד ביטן: מה הבעיה?

דוד ביטן: אחד בירושלים, אחד בתל אביב, אחד בחיפה, והם ירוצו עם העולה החדש, הם ילכו לפגישה עם המל"ג, הם ילכו לפגישה בכל מקום.

דוד ביטן: זאת תהיה העבודה שלהם והם צריכים לעשות אותה.

דוד ביטן: מה רע בזה?

יצחק אוחנה: זה לא ישים.

יצחק אוחנה: יש לך עשרות אלפים בשנה.

יצחק אוחנה: אתה מטפל בטווח של עשר שנים.

דוד ביטן: צריכים יותר אנשים.

דוד ביטן: למה זה לא שירות שמשרד הקליטה צריך לתת לעולה?

קלאודיה כץ: אפשר להסביר.

דוד ביטן: בבקשה.

קלאודיה כץ: שירות הגשה קיים.

קלאודיה כץ: הבעיה היא המענה.

קלאודיה כץ: הרי זה לא שלא הגשנו.

קלאודיה כץ: היא הגישה.

קלאודיה כץ: במשרד לכל עולה צורף איש שמטפל בתיק שלו ובכל צרכיו מיום שהוא מגיע.

קלאודיה כץ: הוא מקבל תעודת זהות, קופת חולים, קצת כסף ומלווה לו איש - אני מנהלת אגף תעסוקה – בתחום תעסוקה.

קלאודיה כץ: אנחנו מגישים.

דוד ביטן: אם יש מישהו שמלווה אותו, למה הוא צריך לעשות את זה?

יצחק אוחנה: כי הוא מחכה לקבל את המקור.

דוד ביטן: עזוב את הבעיה העקרונית.

דוד ביטן: הוא מתלונן על הבירוקרטיה שהוא צריך לעבור.

דוד ביטן: על הזמן שזה אורך.

יצחק אוחנה: הייתה לך בעיה במילוי?

מרב תורג'מן: כן.

מרב תורג'מן: היא אמרה שכן.

בקה ורטמן: משרד החינוך הוא לא משרד העלייה.

מרב תורג'מן: אתם לא מכירים בתארים.

מרב תורג'מן: זה לא אצלכם.

יצחק אוחנה: נכון, לכן אני מסביר שבין המענה האישי והליווי והסיוע לגבי מה צריך לעשות ולהביא אותו עד לשוקת, לבין זה שבשוקת אין מים.

דוד ביטן: הכרה בתארים, זה דבר אחד.

דוד ביטן: הנושא הבירוקרטי זה דבר שני.

דוד ביטן: את הנושא הבירוקרטי אפשר לפתור אבל מה לעשות, לא פותרים את זה.

דוד ביטן: לוקח שמונה חודשים, שישה חודשים.

מרב תורג'מן: יש כמה מישורים.

מרב תורג'מן: משרד העבודה, משרד החינוך והמל"ג ומשרד הבריאות.

מרב תורג'מן: הם אלה שאחראים לאשר את התארים.

קלאודיה כץ: ולהם לוקח זמן לבדוק את התעודות.

קלאודיה כץ: אנחנו מגישים בזמן ואנחנו מחכים יחד עם העולה.

קלאודיה כץ: אנחנו גם פונים למשרדים ובודקים ולכן אנחנו כאן.

קלאודיה כץ: אנחנו העלינו את הנושאים האלה.

קלאודיה כץ: יש כאן בעיה אמיתית והבעיה היא חוקתית.

דוד ביטן: לא, זה לא משנה אם נתקן את החוק.

דוד ביטן: אם לוקח להם זמן לבדוק את התעודה בכל מקרה ייקח להם זמן.

דוד ביטן: מה זה משנה אם נעשה תיקון חוק?

דוד ביטן: אי אפשר בחוק לומר שיבדקו את זה תוך יומיים.

דוד ביטן: אין דבר כזה.

דוד ביטן: אנחנו בתהליך הזה, שחייבים תוך 30 ימים להשיב לפנייה אבל מה הם עושים?

דוד ביטן: הם כותבים מכתב תשובה, שהפנייה נתקבלה, וזהו.

יצחק אוחנה: אדוני, משרד הבריאות כתב לך יומיים, עכשיו קראתי את זה.

יצחק אוחנה: ביומיים הוא מטפל בתיק שרופא מגיש לו?

יצחק אוחנה: הוא לא מטפל בבן אדם שאותר כחולה קורונה להודיע לו בזמן ואנחנו שאלה שמוצאים אותו.

יצחק אוחנה: לוקח להם יומיים לטפל בתיק של רופא?

יצחק אוחנה: אלה המצאות.

יצחק אוחנה: אנחנו מסייעים ב-4,000 שקלים לתרגום נוטריוני לכול העולים שצריכים.

דוד ביטן: 4,000 שקלים לעולה.

יצחק אוחנה: לעולה.

אנדרי קוז'ינוב: עד 10 שנים.

יצחק אוחנה: את זה כבר נתנו להם.

יצחק אוחנה: אתה אמרת שנחשוב לעזור לו, גם בכיס וגם ביכולת לעשות את זה.

יצחק אוחנה: אנחנו עושים את זה.

יוסף טייב: אדוני היושב ראש, ברשותך, אני חושב שאנחנו מתפזרים מאוד בשיח הזה.

שלומית אבינח: זה דיון ראשון.

שלומית אבינח: לא דיון אחרון.

יוסף טייב: אני יודע.

יוסף טייב: ברשותך, אני אנסה למקד.

יוסף טייב: מדובר בכלל המשרדים, אם זה משרד התחבורה, חקלאות, משרד העבודה, נציבות שירות המדינה.

יוסף טייב: אני חושב שקודם כל כשלב ראשון יהיה ראוי להקים איזושהי ועדה של כלל המשרדים האלה שיבואו וידברו ביניהם קודם כל.

יוסף טייב: בואו נבנה יחד קריטריונים פר מקצוע, פר תואר, בואו יחד נבנה איזושהי מערכת כדי לצמצם קודם כל את זמן הבירוקרטיה ונבנה איזשהו תהליך לעולה בטרום העלייה, כי בסופו של דבר אנחנו רוצים רצף תעסוקתי.

יוסף טייב: אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו להביא רופאים ולא לתת להם אפשרות ולהגיד להם שעכשיו בוא נמתין עד שנכיר לך בתואר.

יוסף טייב: צריך להתחיל את תהליך הרישוי לפני שהוא מגיע לארץ.

יוסף טייב: אחות שפנתה אלינו, שמונה שנים חיכתה.

יוסף טייב: היא גרה בהר חומה והיא חיכתה שמונה שנים עד שהצליחה איכשהו להתאקלם, בשיניים החזיקה מעמד ועכשיו נכנסה לתהליך ונכנסת לעבודה.

יוסף טייב: אני הייתי חושב שקודם כל, כשלב ראשון, לפני שאנחנו בונים קריטריונים חדשים ולפני שאנחנו הולכים על משהו רחב, שזה מבורך ואני באמת מודה לך על שאתה מנסה לקחת את כל החבילה הזאת ובוא נפתור את הבעיה הזאת אחת לתמיד, אבל אני חושב שיש לנו כרגע משהו על הפרק שהוא במיידי.

דוד ביטן: את זה כבר פתרנו.

יוסף טייב: אני יודע.

דוד ביטן: אמרנו שנגיש ארבע הצעות חוק, כל אחד יגיש, ונגלגל את זה.

דוד ביטן: אנחנו מדברים עכשיו באופן כללי.

דוד ביטן: את הפתרון איך עושים את זה מהר, כבר עשינו.

יוסף טייב: מסכים אתך.

יוסף טייב: יש איזשהו עניין שמבחינתי הוא הוא במיידי היה תיקון מספר 4 של חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות שבעצם אפשר לעולים שהם לא בעלי תואר אקדמי - - -

דוד ביטן: רופאי שיניים?

מרב תורג'מן: לשר יש סמכות להאריך.

יוסף טייב: אנחנו צריכים להאריך את הדבר הזה באופן מיידי כדי לא להגיע לשנת 2021 עם עולים שעוד פעם ייתקלו ושוב נצטרך לקבוע הוראת שעה חדשה.

מרב תורג'מן: אפשר בצו.

מרב תורג'מן: לא בחקיקה.

מרב תורג'מן: החוק מסמיך את השר להאריך את ההוראה.

דוד ביטן: תכין לי את המכתב.

דוד ביטן: אני אסגור את זה עם השר.

יוסף טייב: מעולה.

יוסף טייב: תודה.

דוד ביטן: זה דבר שולי.

יוסף טייב: הוא שולי, אבל אלה דברים שאנחנו צריכים לטפל בהם כי זה מסוג הדברים שנופלים בין הכיסאות.

דוד ביטן: אין בעיה.

דוד ביטן: אני סוגר לך את זה, נגמר הסיפור?

יוסף טייב: לא.

יוסף טייב: מבחינתי זה תחילת תהליך.

יוסף טייב: אחר כך אני זורם אתך לכל מקום.

אנדרי קוז'ינוב: אדוני, יש לא מעט סיפורים כאלה כשאנשים ניגשים לתחילת תהליך ונדחים לשנה כי לא הספיקו להגיש מכתב כזה או מכתב אחר.

אנדרי קוז'ינוב: למשל הסמכה לרופאים, יש עכשיו איזושהי הסמכה חריגה בסוף החודש או בתחילת אוגוסט, אבל אלה שהגיעו לא בדיוק הספיקו להגיש או לא הבינו ואז לא משנה, הם נדחים לשנה הבאה.

אנדרי קוז'ינוב: כלומר, יש כאן פער של שנה ובשנה הזאת רופא מוסמך מאבד מהכשרתו כי הוא לא עוסק בזה בפועל.

מיכל וונש: זה לא שזה לא חשוב אבל זה לא קשור.

מיכל וונש: אנחנו מטפלים בתוצאות.

יוסף טייב: ברשותך, אדוני היושב ראש, הייתי רוצה לשאול את יצחק אוחנה.

יוסף טייב: אתה בעצם אומר שהעולים מקבלים איזשהו ליווי תעסוקתי בתוך המשרד, מחוץ למשרד, איך זה עוד?

יוסף טייב: סתם אני שואל.

יוסף טייב: נמצאת כאן נציגת ארגון קעליטה, אסתר בלום.

יוסף טייב: אם המשרד נותן את המענה הזה של ליווי תעסוקתי וכולי, למה צריך אותם?

יוסף טייב: אני שואל ברצינות מה ההבדל.

יצחק אוחנה: שאלה מצוינת.

יצחק אוחנה: לכאורה אפשר לומר שכל ארגוני העולים, זה שהם נמצאים באזורים לוקליים ולא כולם מכסים גיאוגרפית את כל מדינת ישראל, כלומר שיש להם פריסה לפי ישובים, הם נותנים מענה גם תרבותי, גם מונגש שפה, נקרא להם עוד איזשהו שכפ"צ בקטע של המעגל היותר רחב כדי לתת את השירותים לעולים.

יוסף טייב: ייעודיים יותר.

יצחק אוחנה: בדיוק.

יצחק אוחנה: יותר פרטניים, יותר נוח לו לבוא למקום, יש להם מקום שהם נותנים פסיליטי עם חדר מחשבים לעבוד וכולי ועל הדרך בודקים שחסר משהו.

יצחק אוחנה: זה בסדר גמור.

יצחק אוחנה: זה לא העניין.

יצחק אוחנה: לא הייתי ממהר.

יצחק אוחנה: זה נכון שזה קיים במשרד כמו העולם התעסוקתי, אבל אנחנו רואים שלחלק מהעולים במקום הלוקלי ביישוב מסוים יותר נוח לבוא לארגוני עולים ולדבר בשפתם בצורה שוטפת.

יצחק אוחנה: זה לא כמו יועץ שהוא מדבר בשפתו אבל הוא נותן לו ליווי תחום בזמן.

יצחק אוחנה: להם יש את המענה של לתת מה שנקרא בקהילה וזה בסדר גמור.

יצחק אוחנה: הם למעשה עוד איזשהו מעגל שנמצא אתנו בקשר.

יצחק אוחנה: הוא לא צריך לשפוך כספים ייעודיים או דברים אלא לשם כך הוא מפנה אותם אלינו, עושים את השילוב ביחד, נותנים מה שיש להם במרכולתם וזה בסדר גמור.

יוסף טייב: ארגוני העולים האלה מקבלים איזושהי תמיכה מהמשרד?

יצחק אוחנה: חלק מארגוני העולים, מה שקשור, בכוונה שמנו כותרת כללית כדי לתת יכולת לארגוני העולים לעסוק בכמה רבדים שנקרא בסעיף כללי מיצוי זכויות, זה גם סוג של מיצוי זכויות, הוא יכול לקבל עד סדר גודל של 300,000 שקלים פר פעולות לתמיכה.

יצחק אוחנה: זה לכל ארגוני העולים עונים לקריטריונים.

יוסף טייב: אבל על הליווי התעסוקתי והכשרה ייעודית לאותו מגזר, לא משנה אם אלה צרפתים או מישהו אחר?

יצחק אוחנה: ברגע שנעשית פעולה והוא קורא לה מיצוי זכויות, כי זה מיצוי זכויות בתחום ספציפי, יכול להגיש ויבחנו את זה בוועדה.

יוסף טייב: ועדת תמיכות?

יצחק אוחנה: כן.

יצחק אוחנה: תמיכות.

שלומית אבינח: העוזר של חבר הכנסת טייב רוצה לומר מילה.

אבי עמרם: שלום ליושב ראש.

דוד ביטן: רגע.

דוד ביטן: מה אתה למדת?

אבי עמרם: אני עורך דין במקצועי.

אבי עמרם: למדתי בארץ והוסמכתי בארץ.

דוד ביטן: אז אין לך בעיה.

אבי עמרם: אני לא מדבר על הכרת התארים הפרטיים שלי.

אבי עמרם: ברוך השם לא עברתי את הטלטלה שעבר גיסי.

אבי עמרם: אני רוצה לדבר על גיסי.

אבי עמרם: אני יחיד בארץ, יש לי חמישה אחים ואחיות בצרפת שהיו רוצים לעלות ואחותי הייתה הכי קרובה לעלות ארצה.

אבי עמרם: בעלה למד רפואת שיניים, סיים במקום הראשון באוניברסיטת שטרסבורג, והתחיל לעשות את התהליך כאן בארץ כדי לקבל את הכרת התואר.

אבי עמרם: בהמשך הוחלט כאן שמי שיש לו ותק של חמש שנים, לא צריך לעבור תהליך של הכרת התואר ואוטומטית הוא יכול לעבוד בארץ.

אבי עמרם: הוא נמצא בין הכיסאות.

אבי עמרם: הוא התחיל את התהליך לפני שהייתה לו צבירת ותק של חמש שנים וברגע שעברו חמש השנים, אמרו לו שבגלל שהוא התחיל לפני חמש שנים, הוא חייב להמשיך את התהליך עד הסוף.

אסתר בלום: הוא ניגש למבחן?

אבי עמרם: הוא ניגש למבחן התיאורטי.

אסתר בלום: לא עבר אותו?

אבי עמרם: הוא עבר מבחן תיאוריה בקלי קלות כי הוא סיים ראשון באוניברסיטת שטרסבורג והיה מבחן שני של פרקטיקה ולמבחן הפרקטיקה הוא ניגש פעמיים וכל פעם אמרו לו שלא מעבירים אותו ללא נימוק.

אבי עמרם: הוא עשה אפילו הכשרה כדי להכין את עצמו למבחן השלישי, כי הוא כבר עובד בצרפת, יש לו מרפאת שיניים שלו והוא באמת מצליח שם, ובפעם השלישית, אחרי הכשרה, גם לא רצו לומר לו מדוע הוא לא עובר.

אבי עמרם: לכן הוא פשוט ויתר על החלום שלו לעלות לישראל.

אבי עמרם: פתח מרפאת שיניים בצרפת, קנה דירה שם ועשה את כל הדברים על מנת להשתקע שם ולעזוב את העלייה לארץ.

דוד ביטן: לא אמרו לו למה הוא לא עבר?

אבי עמרם: לא אומרים למה הוא לא עובר.

אבי עמרם: אין נימוק והם לא חייבים לנמק.

אבי עמרם: זו הסיבה שאנשים עם הרבה מרץ, עם הרבה תקווה והרבה חלומות להגיע לכאן, לא מגיעים.

אבי עמרם: הוא באמת היה הקרוב ביותר מכל המשפחה לעלות, ואני שמחתי שסוף סוף תהיה לי כאן אחות, אבל לצערנו זה לא צלח.

דוד ביטן: סיפור מאוד מעניין.

דוד ביטן: אני רוצה לשמוע אנשים ב-זום.

מרים אברגנוב: אני מעכו.

מרים אברגנוב: אני אם חד הורית.

מרים אברגנוב: 10 שנים אני בארץ.

מרים אברגנוב: רציתי ללמוד כאן לתואר.

מרים אברגנוב: יש לי בגרות מאוקראינה והבגרות הזו חייבת להיות מוכרת על ידי משרד החינוך.

מרים אברגנוב: אמרו לי את זה במכללה.

מרים אברגנוב: הלכתי לחפש איך עושים את זה ומה הדרך לטפל בזה.

מרים אברגנוב: הדרך היחידה שאני מצאתי הייתה מספר טלפון רק בירושלים, ואני מעכו, ושם יש מענה קולי שאומר לשלוח את כל המסמכים בדואר ישראל לשם.

מרים אברגנוב: מתי יהיה מענה, לא כל כך ידוע.

מרים אברגנוב: התחלתי לחפש בקהילות, בפייסבוק, בקבוצות דוברי רוסית ולברר מי עשה את זה.

מרים אברגנוב: מסתבר שכמה אנשים שלחו ואף אחד לא קיבל.

מרים אברגנוב: אישה אחת אחרי שבעה חודשים נסעה לשם וקיבלה.

מרים אברגנוב: אין שם מענה ואין דרך לברר.

מרים אברגנוב: אין מקום שאפשר להגיע לשם ולחכות 21 ימים.

מרים אברגנוב: אני נתקעתי.

מרים אברגנוב: האתר הזה הוא לאנשים שיש להם תואר.

מרים אברגנוב: אנשים שבאו לכאן בלי תואר ורוצים ללמוד, זה עוד יותר קשה.

מרים אברגנוב: זה מאוד מאוד מסובך ויש רק מקום אחד בכל הארץ, בירושלים, אבל שם אין מענה.

מרים אברגנוב: לא פגשתי בן אדם שהצליח לעשות את זה.

יואל רזבוזוב: זה אמיתי.

יואל רזבוזוב: תגיד לנו עכשיו נציגות המשרדים שזה בסדר, זה מגיע, אבל בסוף, בשטח, אנשים אומרים שהם שולחים ואין להם מושג אם הגיע או לא הגיע.

יואל רזבוזוב: לא חוזרים אליהם.

שלומית אבינח: יש עוד מהנדסת, ז'נטה ויינברג.

ז'נטה ויינברג: שלום לכולם.

ז'נטה ויינברג: שלום ליושב ראש הוועדה.

ז'נטה ויינברג: חברי הכנסת, משרד הקליטה, משרד החינוך וכל המשתתפים.

ז'נטה ויינברג: אני מנהלת ארגון המהנדסים והאדריכלים העולים.

ז'נטה ויינברג: הארגון משנת 1997 ולכן אנחנו יודעים על כל הבעיות שהיו ואלה שקיימות עכשיו.

ז'נטה ויינברג: למהנדסים ואדריכלים עולים יש בעיה עם משרד הקליטה.

ז'נטה ויינברג: לא רושמים אותם כי הם סיימו לימודים בחוץ מקוונים או מרחוק, למרות ש-30 אחוזים הם למדו לימודי יום.

ז'נטה ויינברג: במשרד החינוך זה מוכר כלימודים משולבים, גם לימודי יום וגם לימודים מרחוק או מקוון.

ז'נטה ויינברג: צריך לציין שהאנשים לא יכולים לעבוד בלי רישום כי הרישום הוא השלב הראשון לצורכי עבודה במקצוע ובשלב השני יש את קבלת הרישיון.

ז'נטה ויינברג: חשוב לציין שגם תוכנית הלימודים היא אותה תוכנית בלימודי יום או בלימודים מקוונים או בלימודים משולבים.

ז'נטה ויינברג: הם לומדים שנה יותר, אם אלה לימודים מקוונים או משולבים.

ז'נטה ויינברג: אנשים שעולים לארץ, יש להם ניסיון אדיר.

ז'נטה ויינברג: רובם מהנדסים ואדריכלים מברית המועצות לשעבר ומספר המהנדסים שעולים הוא אדיר.

ז'נטה ויינברג: יש להם ניסיון אחרי הלימודים.

ז'נטה ויינברג: כי הם כבר עבדו שנים ועשו פרויקטים בין-לאומיים אבל כשהם עולים לארץ, אפילו לא רושמים אותם.

ז'נטה ויינברג: יש מהנדס שפנה אלי, הוא מבאר שבע, הוא הגיש מסמכים, הוא היה בוועדה, אמרו לו שהכול בסדר ושרק יביא אישור מהאוניברסיטה שתוכנית הלימודים היא כמו תוכנית הלימודים הפרונטלית.

ז'נטה ויינברג: הוא נסע לחוץ לארץ, לאוקראינה, תרגם את המסמך והגיש.

ז'נטה ויינברג: סירבו לקבל.

ז'נטה ויינברג: אמרו שזה לא מקובל.

ז'נטה ויינברג: בשנות ה-90 עד 2011 לא הייתה כל בעיה, רשמו אותם ואנשים עובדים ועבדו וקיבלו את האישור והרישיון.

ז'נטה ויינברג: ההחמרה התחילה במשרד העבודה אחרי 2011.

ז'נטה ויינברג: לכן אנשים לא יכולים לעבור את החסמים.

ז'נטה ויינברג: אם למהנדסים או לאדריכלים אין יכולת לעבוד במקצוע, למה הם צריכים לעלות לארץ ולגור כאן?

ז'נטה ויינברג: עם הסוכנות אנחנו מקיימים את הוועדות ב-זום ואנשים שואלים מה לגבי המקצוע, איך הם מקבלים הכרה, איך אפשר לעבוד במקצוע.

ז'נטה ויינברג: הבעיה שאנחנו פשוט סוגרים את הדלתות בפני המהנדסים והאדריכלים.

ז'נטה ויינברג: תודה.

דוד ביטן: תודה רבה.

דוד ביטן: אם סיימנו לשמוע את הפונים, נעבור למשרדי הממשלה.

יצחק אוחנה: אני מברך על הדיון החשוב הזה.

יצחק אוחנה: אני רק אומר שאולי היהודים לא רצחו את ישו – ואני לא מחזיר אתכם עכשיו לתקופה ישנה - אבל בטוח הם הוציאו לו את הנשמה.

יצחק אוחנה: כך כל משרד ומשרד, אני אומר בהיבטים האלה ואני תכף אתן לכם דוגמאות.

יצחק אוחנה: אנחנו כמו איזה קופץ לגובה שכל פעם מרימים לו את הרף, רק ההוא יודע שהוא בא לספורט תחרותי והוא יודע שהמשימה שלו היא לשבור שיא.

יצחק אוחנה: כאן, נגעה בזה גם הגברת, אבל גם האחרים, כל הזמן משנים ומרימים את הרף.

יצחק אוחנה: לפתחנו, בתחילת ינואר, משרד הבריאות שכתב במכתב גם למנכ"ל וגם לפרופסור יציב, שאנחנו מבקשים לדון אתם במהירות, החליטו על עוד מבחן נוסף.

יצחק אוחנה: כאילו רישוי רופאים לא היה מספיק עד עכשיו כמו גילדות בימי הביניים שאתה לא יכול להיכנס חס וחלילה כדי לשמור על החונטה, אז עכשיו מבחן קליני.

יצחק אוחנה: אם עסקינן בבריאות הציבור או בבטיחות, בהיבטים של כלכלה, אני שואל את עצמי מה עשינו עד היום?

יצחק אוחנה: זלזלנו בבריאות הציבור?

יצחק אוחנה: כי זה שלא היה.

יצחק אוחנה: לא היה מבחן ולא היו חלק גדול מהחסמים.

יצחק אוחנה: משרד הכלכלה, זלזלנו בבטיחות של מהנדסים ב-2011 ועכשיו פתאום יש עוד רפים שצריך להרים?

יצחק אוחנה: אנחנו נותנים תרגום בשפות.

יצחק אוחנה: לא יכול להיות שמשרדי ממשלה לא יודעים לרכוש שירותים ולא להיות בנויים על בעל תפקיד כזה או אחר, היום נמצא ומחר לא נמצא, לטובת תרגום גם של הכרה בתארים.

יצחק אוחנה: סליחה, תיקנו שירותי תרגום בהינתן זה שאין לכם עובדים, תבדקו את הכול ותנו תשובות בזמן הנאות.

יצחק אוחנה: כמו שאמרת, אדוני.

יצחק אוחנה: זה שאתה סוגר פנייה כמו במוקד טלפוני, אתה עונה לו שתכף תחזור אליו ואז המונה מתאפס מחדש, את הפטנטים האלה אנחנו מכירים.

יצחק אוחנה: הצהרות דקלרטיביות, מדינת ישראל היא מדינת העלייה, רוצה עלייה, מתה על עלייה, הכול בסדר, חסרים מקצועות רישוי ומיליון מקצועות בכל מיני מקומות, זה בוודאי שאנחנו צריכים אלא שלא דואגים לתקנים, לא דואגים להנגשה ולא דואגים לכלום.

יצחק אוחנה: אנחנו עושים להם את קורסי הרישוי, אנחנו עושים את ההסללה, אנחנו עושים את אולפני העברית כולל תוספת וכולל הכול, כולל פרויקטים משותפים שחותמים, ואנחנו באמת משתדלים – ואני אומר, אנחנו משוועים כאן - גם לשבת עם משרדי ממשלה ואנחנו יושבים, אני לא אומר שאנחנו לא יושבים, אבל בחלק מהדברים אנחנו לא מצליחים לפתח את זה.

יצחק אוחנה: היום אצלי במשרד העלייה והקליטה מי שמגיע עם תואר, לא משנה איזה, תואר מוכר מכל מקום, אני לא עושה לו בדיקה.

יצחק אוחנה: יש לי חברות השמה מקצועיות, מעוף ויישום, פרוסות בכל הנקודות בארץ והן יכולות לשים אותו – מלשון השמה - במקום תעסוקה ולמצוא לו מקום הולם לכישוריו.

יצחק אוחנה: לכן גם הפעם בהשתלבות בשירות הציבורי, אבל לא רק, יש מערכים שלמים שאנחנו כן רוצים שהעולים יהיו שם ולאו דווקא בשירות הציבורי.

יצחק אוחנה: בשירות הציבורי כבר נגענו.

יצחק אוחנה: זה פער, אין תוכנית, אין יעדים, ובמקומות שלא מודדים ואין יעדים, צא ולמד שאפשר לעשות מה שרוצים ובכלל לא חייבים להפעיל את מה שזה.

יצחק אוחנה: אנחנו בתהליכים עם נציבות שירות המדינה כדי להנגיש גם אנחנו שירותים כשותפים ולא כמקבלים, אני קורא לזה, על מוכן.

יצחק אוחנה: אבל בחלק מהדברים אין בסמכותנו.

יצחק אוחנה: אנחנו לא יכולים להתיימר לא לאשר, לא להסליל מסלולים ולא לעשות כל מיני דברים.

יצחק אוחנה: לכן אני קורא כאן גם למשרדים, ואני באמת מברך את הוועדה על הרצון הטוב לעזור ולהתקדם, אנא מכם תורידו את כל המסכים.

יצחק אוחנה: יש לכם פער, אתם צועקים שיש פער לגבי רופאים ואחיות.

יצחק אוחנה: דרך אגב, לגבי אחיות אני אומר אמירה.

יצחק אוחנה: קורסי ההכנה לאחיות, ברובם הגדול – אלה שאנחנו עושים בשיתוף עם בריאות, בוודאי שאנחנו לא עושים לבד כי זה מקצועי – בבתי החולים, 100 אחוזים עובדים.

יצחק אוחנה: 85 אחוזים עוברות.

יצחק אוחנה: זה מדהים.

יצחק אוחנה: אלה נתונים מדהימים.

יצחק אוחנה: כשרוצים דורסים את התהליכים האלה.

יצחק אוחנה: יש לנו את הכלים לעשות אבל צריך להרפות.

יצחק אוחנה: האויב של הטוב מאוד הוא המצוין ואז מנסים עכשיו שהוא יהיה גם מומחה ואז מוסיפים מבחן קליני.

יצחק אוחנה: מה מבחן קליני?

יצחק אוחנה: רופא במדינות הכי נאורות והכי מתקדמות ורק עכשיו אנחנו אי של בריאות ושפיות וכל השאר הם חאפרים?

דוד ביטן: תודה.

קלאודיה כץ: מדינת ישראל זקוקה למהנדסים.

קלאודיה כץ: מי כמונו יודעים זאת.

קלאודיה כץ: יש עכשיו החלטות ממשלה שמדברות על זה.

קלאודיה כץ: מספר המהנדסים כפי שראיתם מאוד גדול אלא שיש בעיה בתהליך ההכרה.

שלומית אבינח: תגידי לפרוטוקול כמה מהנדסים.

קלאודיה כץ: יש 2,338 מהנדסים שעלו רק ב-2019.

קלאודיה כץ: מתוכם 2,105 ממדינות חבר העמים לשעבר.

קלאודיה כץ: ידוע שחברת חשמל הוקמה על ידי מהנדסים משם, רכבת משגשגת, היי-טק.

קלאודיה כץ: ניצלנו את ההון האנושי וגם הם מימשו את הפוטנציאל שלהם.

קלאודיה כץ: לאחרונה יש לנו בעיה מאוד גדולה.

קלאודיה כץ: מדינת ישראל לא מכירה בלימודים מרחוק, בהתכתבות, במקוון.

קלאודיה כץ: עד הקורונה לא ידעו את המילים האלה.

קלאודיה כץ: יש מדינות גדולות כמו קנדה, כמו אמריקה, כמו ברית המועצות לשעבר ואין אפשרות לבוא ולשבת כל יום ללמוד.

קלאודיה כץ: אני הייתי מרצה באוניברסיטה, אני מהנדסת בניין במקרה, היולי סטודנטים שהיו מגיעים, למדו שנה יותר והיו מגיעים למבחנים ועשו את ה-30 אחוזים, אבל מה הבעיה, למה לא מכירים בהם?

קלאודיה כץ: בתעודות גם מאמריקה, גם מקנדה וגם מברית המועצות לא כתוב כמה זמן אתה היית שם או פה.

קלאודיה כץ: בתעודה כתוב, מקוון או מרחוק או בהתכתבות, לפי הנוסח.

קלאודיה כץ: לא מוכר כאן.

קלאודיה כץ: יש לנו כאן מהנדס מבאר שבע שהוא כרגע על הקו.

קלאודיה כץ: הוא עובד באבטחה כי לא מכירים בו כי הוא הולך עם נייר על נייר על נייר וזה לא יתכן.

קלאודיה כץ: לא בגלל שהוא לא מהנדס טוב.

קלאודיה כץ: בן אדם שזכה במכרזים בין-לאומיים ובנה סכרים ענקיים.

קלאודיה כץ: יש לנו אחד כזה שגם הוא לא מוכר.

קלאודיה כץ: כל הזמן חוזרים למל"ג.

קלאודיה כץ: במל"ג יש חוק שאני לא יודעת אם הוא משנות ה-50 או משנות ה-60, אני באמת לא יודעת, אבל זה נקבע אז ולכן אנחנו צריכים את עזרתכם.

קלאודיה כץ: יש לנו מהנדסים שלמדו בחוץ לארץ הנדסה תואר שני במדינות שונות, זה בכל העולם, 950 שעות, 980 שעות, 998 שעות זה השיא.

קלאודיה כץ: לא ניתן להכיר אם זה לא 1,000 שעות.

קלאודיה כץ: אתה מהנדס, אתה עלית ארצה, אתה ציוני, הגעת.

קלאודיה כץ: יופי.

קלאודיה כץ: עכשיו אתה צריך לקבל תעודה אבל אתה לא יכול.

קלאודיה כץ: אתה צריך להשלים אבל אין קורס השלמה.

קלאודיה כץ: מה תעשה עכשיו, קורס מבואים כלשהו?

קלאודיה כץ: אין קורס השלמה.

קלאודיה כץ: איפה תעשה קורס, באיזו אוניברסיטה?

קלאודיה כץ: לך ללמוד עוד פעם ואיך תשלם?

קלאודיה כץ: אין שום מסגרת שפותרת את זה וזה ממש מגוחך.

קלאודיה כץ: אז אפשר לקבוע מעל 900 אבל לא יכול להיות שכל כך הרבה אנשים נשפכים לפח.

קלאודיה כץ: יש בעיה של הכרה בתארים שאנחנו לא מכירים.

קלאודיה כץ: אנחנו גם הרבה תארים לא הכרנו קודם, תארים שהיו ועכשיו נפתחו הרבה מאוד מקצועות בארץ שהיו בצרפת, בארצות הברית ובברית המועצות שהיום משתמשים בהם מאוד.

קלאודיה כץ: למשל בתחום הפיזיותרפיה ובתחום אופטומטריה, בארצות הברית יש דוקטורט.

קלאודיה כץ: כאן זה לא מוכר.

קלאודיה כץ: קלינאי תקשורת המסכנים שלמדו בברית המועצות, שם זה נלמד במסגרת אוניברסיטה לחינוך.

קלאודיה כץ: מה לעשות?

קלאודיה כץ: או רופאי שיניים שהם מומחים לפה ולסת מצרפת, שם זה נלמד במסגרת רפואה רגילה.

קלאודיה כץ: הם לא אשמים בזה שהם נולדו בצרפת או בברית המועצות.

יוסף טייב: אגב, עד היום זה היה מוכר.

קלאודיה כץ: לא מוכר.

יוסף טייב: משרד הבריאות ביקש עכשיו לקבל את הסילבוס כדי לאשר את זה.

יוסף טייב: זה סוג הדברים שהיינו במצב נורמלי ופתאום מגביהים לנו שוב את הרף.

קלאודיה כץ: בפועל זה לא מוכר כי אתה בחוץ לארץ לא יכול להשתמש בזה.

קלאודיה כץ: זה מה שנקרא כאילו.

קלאודיה כץ: צריך משרד הבריאות להחליט על המסגרת ואז אנחנו נעשה.

דוד ביטן: הבנו.

דוד ביטן: תודה.

אסתר בלום: שלום.

אסתר בלום: אנחנו העברנו לכם רשימה ארוכה של מקצועות עליהם אנחנו רוצים שהוועדה והחברים כאן ידברו.

אסתר בלום: כזכור, הנושא של האחיות שכל כך זקוקים להן בארץ, יש לנו אחיות בצרפת שרוצות לעלות.

אסתר בלום: הן אומרות שהן לא עושות זאת כי הן לא יכולות לעבור את כל מה שהן צריכות לעבור.

אסתר בלום: כרגע אמרתם שיש קורס וזה מאוד מבורך ואני מודה למשרד על כך שיש את קורס ההכנה אבל לא כל אחד יכול להגיע לקורס הכנה ולהפסיק לעבוד שמונה חודשים, תשעה חודשים, ואולי במקרה הטוב לקבל קצבה במהלך הקורס.

יצחק אוחנה: דמי קיום.

אסתר בלום: דמי קיום.

אסתר בלום: תודה.

אסתר בלום: יש כאלה שלא יקבלו כי הבעל מקבל 4,000 שקלים ואם הוא מקבל את הסכום הזה, לא משנה אם יש להם שלושה ילדים, האישה שצריכה ללכת לקורס לא תקבל את דמי הקיום של משרד הקליטה.

אסתר בלום: זה מאוד מאוד קשה.

אסתר בלום: אולי נמצא כאן ב-זום עולה ואני אשמח אם נוכל להעלות אותו כדי שהוא יספר את הסיפור שלו.

אסתר בלום: הוא אח במקצועו.

אסתר בלום: נושא נוסף שאנחנו מאוד מבקשים לקדם אותו זה הנושא של הפדולוגים.

אסתר בלום: הוא קודם בכנסת הקודמת.

שלומית אבינח: הוא לא הסתדר.

שלומית אבינח: הנושא של הפדולוגים לא סודר בכנסת הקודמת.

אסתר בלום: את צודקת.

אסתר בלום: הפודיאטרים סודר.

אסתר בלום: מסיבות מסוימות במשרד הבריאות החליטו שבעצם לא מדובר באותו מקצוע, כאשר מדובר באותו מקצוע, לפחות מבחינתנו, ברמות שונות.

אסתר בלום: אבל יש כאן כבר הצעת חוק שהיא מאושרת על ידי היועצים המשפטיים של משרד הבריאות ואנחנו כבר יכולים להגיש אותו.

דוד ביטן: איזו הצעת חוק?

אסתר בלום: המקצוע של הפדולוגים.

יוסף טייב: אתם יודעים מי הגיש את ההצעה?

דוד ביטן: אולי ניסןח של הצעת חוק.

אסתר בלום: עוד לא הגשנו אותה.

אסתר בלום: היא עוד לא הוגשה.

אסתר בלום: עוד לא הנחנו.

אסתר בלום: אנחנו הכנו לעצמנו ואנחנו יכולים לעזור בזה.

אסתר בלום: לגבי הליווי.

אסתר בלום: מה שאנחנו עושים, אנחנו מלווים את האנשים יד ביד.

אסתר בלום: זה לוקח המון שעות.

אסתר בלום: זאת לא פגישה אחת ואחר כך גמרנו.

אסתר בלום: אנחנו מלווים במילוי הטפסים בעברית, בבדיקת המסמכים הנכונים, אבל נכון לומר שאם במשרד הייעודי יש בן אדם שמבין את המסמכים שאותו עולה צריך להביא, הדברים הם מאוד מאוד שונים.

אסתר בלום: לדוגמה, אנחנו טיפלנו בשנה האחרונה בשמונה פסיכולוגים.

אסתר בלום: כולם התבקשו להשלים לימודים.

אסתר בלום: פסיכולוגים שסיימו תואר שני בצרפת ומבקשים מהם להשלים לימודים.

אסתר בלום: אני התכתבתי אתם חודשים על גבי חודשים כדי להראות להם שעל פי חוק הם לא צריכים להשלים לימודים.

אסתר בלום: אחרי שהצלחנו, התברר שישנה שם פקידה שהיא מבינה עניין, שהתחילה להכין את התיקים ובזכותה היום אני מפנה את הזמן שלי למקצועות אחרים.

אסתר בלום: בגלל שיש שם מישהו שמבינה עניין והיא יכולה להכין את התיקים לוועדות בתוך המשרד.

אסתר בלום: נושא נוסף.

אסתר בלום: כמו שהזכירו כאן, כל המקצועות שהם לא בדיוק אותו הדבר כמו שיש בארץ אבל הם כמעט, אם מקצוע בצרפת שהוא מאוד מאוד דומה לפסיכו-מוטוריקה, זאת אומרת לריפוי בעיסוק, אם זאת עבודה סוציאלית.

אסתר בלום: אלה דברים שאנחנו מאוד מאוד מבקשים לבחון את האפשרות לעשות השלמות קטנות ומתוך ההשלמות האלה יוכלו לגשת למבחן הרישוי.

אסתר בלום: כמובן משרד החינוך.

אסתר בלום: אתמול היינו אתם ואנחנו מודים להם על ההקשבה לגבי האתר החדש שלהם.

שלומית אבינח: שלא עובד.

אסתר בלום: לגבי ההוראה.

אסתר בלום: אנחנו קיבלנו הבוקר ובימים האחרונים הודעה שמשרד הקליטה יוצא עכשיו בקורסי השלמה למורים עולים.

קלאודיה כץ: זה בזכות היושב ראש.

קלאודיה כץ: אתה הבאת את הכסף בוועדת הכספים.

אסתר בלום: היינו שמחים לקבל את המידע על זה.

דוד ביטן: פרופסור שאול יציב.

שאול יציב: שלום.

שלומית אבינח: אתה שמעת את הדיון עד כה?

שאול יציב: כן.

שאול יציב: שמעתי.

דוד ביטן: מה ההתייחסות שלך?

שאול יציב: לגבי הנושא של הפדוליגים, התהליך כבר סוכם ונשארה רק השאלה של חקיקה מתאימה.

שאול יציב: סוכם שהם ייכנסו בתוך החקיקה שקשורה לפודיאטרים כדי שהתהליך לא יהיה ארוך מדי.

שאול יציב: אנחנו עכשיו תלויים ביועצים המשפטיים.

שאול יציב: מבחינת תכנים, העניין קיים.

שאול יציב: יש כאן בעיה שהרבה מאוד מקצועות מחכים להסדרה והמערכת המשפטית כרגע לא עומדת בעומס.

דוד ביטן: לפעמים עדיף שהצעת החוק תהיה פרטית.

דוד ביטן: יש שרים שמבקשים מחברי כנסת להגיש הצעת חוק פרטית כדי לא לעבור את כל הדרך של משרד המשפטים.

דוד ביטן: קח את זה על עצמך.

דוד ביטן: הוא אומר שהכול מוכן מכל הבחינות ותגיש את הצעת החוק הזאת.

אנדרי קוז'ינוב: האמת שפספסתי את הנושא אבל אנחנו נבדוק.

דוד ביטן: צור קשר, קבל את כל המידע, תגיש את הצעת החוק ונתחיל לגלגל את זה.

דוד ביטן: הוא אומר שהכול מוכן ואין בעיה.

שלומית אבינח: השאלה היא למה מוסיפים מבחנים לרופאים.

דוד ביטן: תשאלי אותו.

שאול יציב: הייתה כאן שאלה של בחינה בחלק הקליני.

שאול יציב: צריך פעם אחת להבהיר שרפואה מורכבת מ-50 אחוזים שלוש שנים לימודים פרה-קליניים ושלוש שנים לימודים קליניים שהסטודנטים נמצאים מהבוקר עד הערב בבית החולים ורואים חולים ושומעים דיונים על חולים ועל הסיבות לפתרון זה או אחר של כל מיני מחלות.

שאול יציב: אלה 50 אחוזים מכל הסילבוס של לימודי רפואה.

שאול יציב: צריך להבין שהלימודים הפרה-קליניים, השלוש שנים הראשונות לא קיימות כדי שרופא יהיה מומחה בכימיה או בביו כימיה, שלוש השנים הראשונות קיימות כדי לחזק את החלק הקליני, כדי שהקלינאי, כשהוא ידון בחולים או ירצה לתת טיפול אנטיביוטי, שהוא יבין למה הוא נותן את האנטיביוטיקה הזאת.

שאול יציב: שיבין את המנגנון.

שאול יציב: כל הלימודים הפרה-קליניים נועדו כדי לחזק את החלק הקליני.

שאול יציב: כשבאים ועושים בחינה כדי להעריך את הידע של סטודנט במהלך שש שנות לימוד, אי אפשר להשמיט 50 אחוזים מכל החומר שהוא למד.

שאול יציב: אני ביקרתי בכ-15 מדינות שונות שמייצגות את מגוון הידע הרפואי בבתי חולים שם לומדים תלמידי חוץ לארץ.

שאול יציב: אני אומר לכם בכל האחריות ומידע בסיסי ביותר שלק גדול מבתי הספר לרפואה האלה הם ברמה נמוכה ביותר ובקושי אני יכול לקרוא להם בתי ספר לרפואה.

שאול יציב: כמעט ובכלל אין חשיפה ללימודים קליניים והם מגיעים להתמחות בלי ידע מינימלי ביותר בנושאים קליניים.

שאול יציב: אם אנחנו רוצים שבאמת רמת הרפואה במדינת ישראל בעשור הבא לא ייפול שלוש דרגות מתחת לרמה הקיימת היום, אנחנו צריכים לדאוג לכך שלתוך המערכת ייכנסו מתמחים ורופאים צעירים שעברו הכשרה קלינית כסטודנטים בתקופה הסטודנטיאלית שלהם.

שאול יציב: אין דרך היום לדעת אם מישהו היה חשוף או לא היה חשוף, אם אתה לא בודק את זה.

שאול יציב: אי אפשר להשמיט מתוך בחינה 50 אחוזים מחומר שנלמד במשך שש שנים.

שאול יציב: אני רוצה שתבינו, הבחינה הקלינית, זה מתוכנן, זה עדיין לא קיים.

שאול יציב: אנחנו נשב עם נציגי העולים, אנחנו נשב עם כל מי שרוצה, נשב יחד, נסביר, אולי גם בקורסי ההכנה נכין את הסטודנטים לקראת הבחינות האלה.

שאול יציב: אנחנו לא רוצים להכשיל אנשים.

שאול יציב: אנחנו רוצים אנשים שיגיעו להתמחות ויהיה להם את הידע הבסיסי המינימלי הקליני.

יוסף טייב: יש להם ניסיון של 20 שנים.

יוסף טייב: איזה ניסיון קליני צריך להיות להם יותר מזה?

דוד ביטן: במה שונה סטודנט ישראלי שלמד באיטליה מרופא שלמד בפריס?

יוסף טייב: לא רק למד.

יוסף טייב: יש לו נסיון של עשרות שנים בעבודה ברפואה, בקליניקות ובבתי חולים.

יוסף טייב: איזה ניסיון יותר מזה?

קלאודיה כץ: יש לחדד שההבדל הוא בין תושבים חוזרים שנוסעים לשם, לומדים וחוזרים לבין עולים שנולדו שם, למדו, עבדו, רכשו ניסיון והגיעו לכאן עם ניסיון של שמונה, 10, 14 שנים.

קלאודיה כץ: יש עוד דבר.

קלאודיה כץ: עולים שמגיעים עוברים את תהליך הרישוי והם כבר מכרו את הדברים שלהם והם יעלו במהלך דצמבר וייפלו לחקיקה חדשה וירימו להם את הרף.

אנדרי קוז'ינוב: אולי מבחן קליני הוא לחבר'ה האלה שלמדו.

אנדרי קוז'ינוב: לסטודנטים.

קלאודיה כץ: לא.

קלאודיה כץ: לכולם.

שאול יציב: יהיו קריטריונים.

שאול יציב: יכול להיות שאנחנו נחליט שרופא שעבד מספר שנים, נניח שמונה, עשר שנים בקליניקה והביא הוכחות שיש לו ניסיון קליני, יכול להיות שאנחנו נפטור אותו מבחינה קלינית.

דוד ביטן: למה אתה אומר יכול להיות?

שאול יציב: יש את הסטודנטים שלמדו בבתי ספר לרפואה בחוץ לארץ והגיעו לכאן ואין להם מושג בקליניקה כי הם אף פעם לא ראו חולה.

שאול יציב: בקליניקה.

שאול יציב: לכן אי אפשר לתת לאנשים האלה להיכנס לתוך המערכת בצורה כזאת.

דוד ביטן: מי שרופא לא טוב, אל תיתן לו להיכנס.

דוד ביטן: אנחנו לא רוצים בו.

דוד ביטן: אבל אני שואל אותך שאלה.

דוד ביטן: אתה אומר שיכול להיות שצריך לשנות.

דוד ביטן: מתי אתם מתכוונים לעשות את זה?

דוד ביטן: אתם צריכים כל כמה שנים לבחון את הקריטריונים.

שאול יציב: אתה שואל על החלק הקליני?

דוד ביטן: באופן כללי.

יוסף טייב: בין השאר.

שאול יציב: לגבי החלק הקליני, מדובר על עוד שנה.

דוד ביטן: אתה אמרת עכשיו שיכול להיות שצריך לקחת בחשבון ולשנות את תקופת הניסיון.

דוד ביטן: אז תעשו את זה.

שאול יציב: ברור שאנחנו נעשה את זה.

שאול יציב: אנחנו לא עושים מהיום למחר בחינה קלינית.

שאול יציב: זה ייקח בערך עוד שנה.

שאול יציב: בתקופה הזאת נשב עם ארגוני העולים, נשב עם כל מי שירצה, נשמע אותם, נבנה קריטריונים לפטור למי שצריך לפטור כמו שאנחנו עושים גם לגבי דברים אחרים.

שאול יציב: לגבי סטודנטים שלמדו בבית ספר לרפואה ורק סיימו, למדו במקומות לא ראויים, הם יצטרכו להתמודד עם הבחינה הקלינית.

דוד ביטן: אני לא מבין.

דוד ביטן: אתה מדבר בלשון עתיד אבל יכולת לעשות את זה מזמן.

דוד ביטן: את הקריטריונים האלה יכולתם לעשות מזמן.

דוד ביטן: למה אתם ממתינים עם העניין הזה?

שאול יציב: אתה שואל למה לא עשו עד עכשיו?

שאול יציב: את הבחינה הקלינית?

דוד ביטן: כן.

שאול יציב: לא עשו עד עכשיו את הבחינה הקלינית, אל תשאל אותי כי אני בתפקיד הזה לא יותר מדי זמן אבל צריך להבין שכל השינויים האלה חלו בעקבות נסיעה שלי.

שאול יציב: נסעתי ללמעלה מ-12 מדינות וראיתי ממקור ראשון כיצד לומדים, מה לומדים, מה הסילבוס, מה הרמה והגעתי למסקנות מאוד נוגות לגבי חלק גדול מבתי הספר האלה.

שאול יציב: כתוצאה מזה שראינו שאין כמעט חשיפה קלינית, החלטנו שאי אפשר לאפשר לשנים.

שאול יציב: המתמחים שמגיעים הם מגיעים להתמחות ומנהלי המחלקות אומרים שאין להם מושג ובחיים שלהם האנשים האלה לא ראו חולה.

שאול יציב: לא היינו מודעים לזה מספיק אבל עכשיו אנחנו יודעים את זה ואנחנו רוצים לתקן את זה.

שאול יציב: אנחנו רוצים לשפר את זה.

שאול יציב: אנחנו רוצים לשדרג את הידע של הסטודנטים האלה כדי שיוכלו להגיע להתמחות בצורה מסודרת.

דוד ביטן: תוך כמה זמן אתם תסיימו את העניין על מנת שהאנשים ידעו היכן הם עומדים?

שלומית אבינח: אלה לא סטודנטים.

יוסף טייב: יש לי שאלה אולי נקודתית לשאול את פרופסור יציב.

יוסף טייב: אני מבין שאתה זה שהחליט לשנות את המדיניות לגבי העניין למשל של פה ולסת.

שאול יציב: אני לא יודע מאיפה אתה מבין את זה.

שאול יציב: אני לא שיניתי מדיניות של פה ולסת.

שאול יציב: אני אסביר לך משהו.

שאול יציב: בצרפת יש כירורגיית פה ולסת וזה חלק מלימודי רפואה.

יוסף טייב: נכון.

שאול יציב: במדינת ישראל פה ולסת זה חלק מלימודי רפואת שיניים.

שאול יציב: מי שלומד פה ולסת בצרפת, לא לומד רפואת שיניים שווה ערך למה שלומדים ברפואת שיניים בישראל.

שאול יציב: מה שכן, סוף הלימודים הם מקבלים תואר MD כרופאים אבל הם לא יכולים להיות בישראל גם רופאים וגם רופאי שיניים כי כמות הלימודים שהם למדו ברפואת שיניים בצרפת איננה שוות ערך למה שלומדים בארץ.

יוסף טייב: עד היום זה כן עבד.

יוסף טייב: למה פתאום החלטתם לשנות את המדיניות?

שאול יציב: הם יצטרכו לעשות השלמות כדי שיוכלו להיות שווי ערך.

יוסף טייב: פרופסור יציב, אני מאוד מכבד אותך, אבל עד היום המדיניות לא הייתה כזאת.

יוסף טייב: מה פתאום החלטתם לשנות את המדיניות?

יוסף טייב: עד היום זה עבד בסדר.

שאול יציב: לא החלטנו שום דבר.

שאול יציב: מי שלומד רפואה בצרפת, לא לומד פה ולסת, לא לומד רפואת שיניים ברמה של רפואת שיניים במדינת ישראל.

שאול יציב: אם הוא רוצה להיות רופא שיניים בישראל, הוא צריך להשלים דברים שהוא לא למד בצרפת.

דוד ביטן: לצורך כך מכינים לו קורס מיוחד?

שאול יציב: אנחנו עכשיו בודקים את זה.

שאול יציב: אני העברתי את החומר לדיקני רפואת שיניים.

שאול יציב: יש שניים, אחד בתל אביב ואחד בירושלים והם צריכים לקבל את הסילבוסים של רפואת שיניים בצרפת, כמה הם למדו, להשוות עם הסילבוס של כמה לומדים כאן ויצטרכו לעשות איזה שהן השלמות כדי שהידע שלהם ברפואת שיניים יהיה שווה ערך למה שקיים כאן.

שאול יציב: לא שיניתי שום דבר.

אסתר בלום: האם משרד הקליטה יכול להשתתף בהוצאות התרגום של הסילבוס?

אסתר בלום: למי אנחנו פונים כדי לתרגם?

שאול יציב: מי שיטפל בזה, אלה הדיקנים של רפואת שיניים.

שאול יציב: הם צריכים לקבוע כמה השלמות צריך לעשות.

דוד ביטן: לגבי מה שאמר חבר הכנסת טייב, יש משהו מאוד רציני במה שאתה אומר.

דוד ביטן: ודאי.

דוד ביטן: אבל אתם צריכים להנגיש את הקורסים האלה במהירות על מנת שאנשים ידעו היכן הם עומדים.

דוד ביטן: \

יוסף טייב: עוד טרם העלייה.

יוסף טייב: שיהיה רצף תעסוקתי.

דוד ביטן: שהוא ידע היכן הוא עומד.

מיכל וונש: אפשר לעשות בתהליך העלייה.

מיכל וונש: עוד מצרפת לעשות את הקורס הזה.

מיכל וונש: הרי הכול ב-זום.

דוד ביטן: הם יכולים לעשות את הקורס הזה עוד בצרפת.

דוד ביטן: לומר לו שאם הוא רוצה לקבל מהר את האישור מישראל, שיעשה את הקורס בצרפת.

דוד ביטן: אלה דברים טכניים שאתם יכולים לשפר.

דוד ביטן: מבחינה מקצועית אני לא מתווכח אתך וגם אין לי את היכולת להתווכח אתך.

דוד ביטן: אתה גם נשמע לי צודק.

דוד ביטן: פרופסור יציב, למדנו על קצה המזלג את העניין הזה ואנחנו עוד נדבר.

שאול יציב: בשמחה רבה.

דוד ביטן: תודה רבה לך.

ציפי ויינברג: אני מנהלת האגף להערכת תארים אקדמיים מחוץ לארץ במשרד החינוך.

ציפי ויינברג: תפקיד האגף הוא להעריך תארים אקדמיים מחוץ לארץ, תארים אקדמיים בלבד, לצורכי דירוג ושכר במגזר הציבורי.

ציפי ויינברג: חשוב מאוד להזכיר את העניין הזה שההערכה שלנו היא אך ורק לצרכי דירוג ושכר במגזר הציבורי.

ציפי ויינברג: לשם כך נוסד האגף בשנות ה-70 כדי לאפשר הכרה לצורכי דירוג ושכר במגזר הציבורי, דהיינו, מי שרוצה להשתלב בעבודה במגזר הציבורי ולהשתכר בהתאם לתואר שלו, צריך לעשות אצלנו את ההערכה.

ציפי ויינברג: ההערכה שלנו לא בהכרח עוזרת לכל אחד.

דוד ביטן: או שיבואו לדיון או שלא יבואו.

דוד ביטן: אני מאוד מצטער.

דוד ביטן: כל הישיבות הן לא נורמליות.

דוד ביטן: אני לא צריך את זה.

דוד ביטן: כל מי שבא לכאן, שיבוא.

דוד ביטן: מי שלא, שלא ידבר אתי ב-זום.

דוד ביטן: מספיק.

דוד ביטן: אי אפשר להכניס מילה.

דוד ביטן: אי אפשר לנהל ויכוח, אי אפשר לנהל דיון.

דוד ביטן: אנחנו לא באנו רק לשמוע אלא באנו לנהל דיון.

דוד ביטן: ריבונו של עולם, כל השיטה של ה-זום, כל עוד לא ניתן להיכנס לתוך השיחה, אין טעם ב-זה.

דוד ביטן: למה אני צריך דיונים כאלה?:

שלומית אבינח: הם לא רוצים לבוא בגלל הקורונה.

דוד ביטן: אני רוצה להבין.

דוד ביטן: למה את מדגישה שזה רק לצורך הנושא הזה של הכסף?

דוד ביטן: כשאת מאשרת למישהו תואר ראשון, אז אישרת לו תואר ראשון לכל דבר ועניין.

דוד ביטן: זה לא רק לצורך העניין ההוא.

דוד ביטן: מה ההדגשה?

דוד ביטן: מה הצורך בהדגשה?

דוד ביטן: תאשרו לו את התואר הראשון שיתאים גם לזה וגם לעניינים אחרים.

ציפי ויינברג: הסמכות שלנו כפי שהיא ניתנה לנו על ידי נציבות שירות המדינה והממונה על השכר באוצר היא להכיר בתארים אקדמיים מחוץ לארץ לצורכי דירוג ושכר במגזר הציבורי.

ציפי ויינברג: זאת הסמכות שלנו.

מרב תורג'מן: לכן זה מתחלק בין די הרבה משרדים.

דוד ביטן: אבל מה זה משנה?

דוד ביטן: אם את מאשרת לו את התואר, תאשרי לו את התואר.

דוד ביטן: משהו הזוי.

דוד ביטן: לא נורמלי.

אנדרי קוז'ינוב: אין גורם אחד שמתכלל את כל הטיפול בדברים האלה.

אנדרי קוז'ינוב: אין גורם אחד.

אסתר בלום: אולי תעברו למל"ג.

אסתר בלום: זה יכול לשנות את התמונה.

ציפי ויינברג: אני יכולה להמשיך?

שלומית אבינח: כן.

ציפי ויינברג: זה התפקיד שלנו.

ציפי ויינברג: כך הוא ניתן לנו מממשלת ישראל.

ציפי ויינברג: זה התפקיד.

דוד ביטן: הבנו.

דוד ביטן: תודה רבה.

ציפי ויינברג: אני רוצה להוסיף מילה.

דוד ביטן: אין צורך.

דוד ביטן: הבנו.

שלומית אבינח: זה לוקח חמישה חודשים.

שלומית אבינח: למה?

בקה ורטמן: וגם למה הפורטל לא עובד?

דוד ביטן: למה זה לוקח כל כך הרבה זמן?

דוד ביטן: למה דבר כזה אורך חמישה חודשים?

ציפי ויינברג: קודם כל, זה תלוי מאיזה מדינה מגיע התואר.

מיכל וונש: נגיד ארצות הברית.

ציפי ויינברג: אם התואר הוא ממדינות רוסיה ואוקראינה, משם מגיעים לנו מרב התארים כמו שראיתם בטבלה ששלחנו לכם, עבור התארים האלה אנחנו לא מבקשים תרגום נוטריוני ולכן התארים האלה מתרכזים לעבודה לשתי עודות דוברות רוסית ואוקראינית.

ציפי ויינברג: הן חייבות.

ציפי ויינברג: אם התארים האלה לא מגיעים עם תרגום, חחומר חייב להגיע לעובדות דוברות רוסית ואוקראינית.

אנדרי קוז'ינוב: 22,000 תיקים ברוסית לשתי עובדות.

אנדרי קוז'ינוב: כל אחת מקבלת 11,000 תיקים.

אנדרי קוז'ינוב: 365 ימים בשנה, תעשו חשבון כמה תיקים כל אחת מהן צריכה לתרגם ביום.

דוד ביטן: תאמין לי, תקשיב טוב, בהסכם הקואליציוני של ישראל ביתנו, דברים כאלה היו צריכים להיכנס.

דוד ביטן: אתה יודע שהדברים הקטנים פותרים את הבעיות הגדולות.

אנדרי קוז'ינוב: אני לא בישראל ביתנו.

אנדרי קוז'ינוב: פשוט עשיתי עכשיו חישוב מתמטי.

מיכל וונש: אדוני היושב ראש, אנחנו לא מטפלים רק בבעיות של עולים מחבר העמים.

מיכל וונש: זה לא עניין של ישראל ביתנו אלא זה עניין של מדינת ישראל.

דוד ביטן: לא.

דוד ביטן: באופן כללי.

דוד ביטן: למה ש"ס לא הכניסו את כל הדברים שקשורים לעולי צרפת?

דוד ביטן: היו מכניסים את זה ואז לא הייתה לך שום בעיה.

אנדרי קוז'ינוב: אדוני היושב ראש, אני חייב ללכת.

אנדרי קוז'ינוב: אני מתנצל.

אנדרי קוז'ינוב: לגבי הרופאים.

אנדרי קוז'ינוב: לגבי הסמכה לתואר ובדיקה של ניסיון קליני.

אנדרי קוז'ינוב: קודם כל, יש את הסטודנטים שלומדים בכל המדינות ויכול להיות שלחלקם אין ניסיון קליני.

אנדרי קוז'ינוב: אז אותם צריך לבדוק.

אנדרי קוז'ינוב: רופאים פעילים, לא צריך לבדוק אותם כי יש להם ניסיון קליני כי אחרת נוצר המצב שרופא שכבר הגיע, יש לו ניסיון והוא צריך לעבור את כל התהליך הזה מחדש, גם בחינות המסכה, גם התמחות, ואורך זמן עד שהוא משתלב בעבודה.

אנדרי קוז'ינוב: נניח רופא שצבר כבר 10 שנות ניסיון, מגיע בגיל 40 ואז הוא צריך לעבור את ההסמכה, אז את ההתמחות, כך שלמשכורת סבירה הוא יגיע בגיל 55-50.

אנדרי קוז'ינוב: מה הסיכוי שבן אדם במשך 15 שנים, מגיל 40 עד 55, מחכה?

אנדרי קוז'ינוב: הוא פשוט יפרוש ויש הרבה כאלה.

אנדרי קוז'ינוב: הנה, היועצת שלי, ויקה.

אנדרי קוז'ינוב: היא מכירה רופאים שפרשו מהמרוץ הזה כי אין טעם כי עד שאתה מגיע בגיל 55 לתחום הזה, למשכורת יחסית סבירה, עדיף לך כבר לא לעסוק בזה.

דוד ביטן: מה הם עושים?

אנדרי קוז'ינוב: כל מקצוע אחר.

דוד ביטן: איזה מקצוע?

דוד ביטן: בן אדם שהוא רופא, באיזה מקצוע יכול לעבוד?

ויקה: אמבולנס.

ויקה: פרמדיקים.

ויקה: עובדים בלילות, עובדים במוסדות גריאטריים שזה לא רופא.

שלומית אבינח: כוח עזר.

ויקה: אני לא צריכה לומר שישראל נמצאת במשבר לאומי.

ויקה: יש מחסור ברופאים.

דוד ביטן: גם אין תקנים.

דוד ביטן: יש מחסור בתקנים ולא ברופאים.

דוד ביטן: דווקא רופאים יש.

אנדרי קוז'ינוב: צריך גם את התקנים וגם את הרופאים.

דוד ביטן: יש רופאים שאין להם עבודה.

מיכל וונש: להוסיף לזה שאנחנו במשבר של אבטלה והעולים החדשים הם במספרים הרבה יותר גבוהים.

שלומית אבינח: 28 אחוזים.

דוד ביטן: לא יודע מה לומר לכם.

דוד ביטן: זה מעצבן אותי התהליך הזה.

מיכל וונש: לכן אנחנו כאן.

דוד ביטן: זה ממש מעצבן.

דוד ביטן: עוד לא ראיתי דבר כזה.

דוד ביטן: ההיא מאשרת אחרי חמישה חודשים רק לצורך הכרה בדירוג.

דוד ביטן: תעשו את זה פעם אחת על הכול ונגמר.

מיכל וונש: שהמל"ג ייקח על עצמו.

דוד ביטן: תאמינו לי, בושה וחרפה.

דוד ביטן: חכו, זה רק דיון ראשון.

דוד ביטן: שאנחנו נטפל בזה.

דוד ביטן: לומדים את החומר.

שלומית אבינח: נציגת המל"ג.

שלומית אבינח: שרונה.

שלומית אבינח: היא לא עונה.

שלומית אבינח: מיכל אבגנים.

מיכל אבגנים: שלום לכולם.

מיכל אבגנים: אני אתייחס לכל הנושאים שעלו שקשורים למשרד העבודה והרווחה בהקשר של מהנדסים ואדריכלים.

מיכל אבגנים: לעניין הלימודים מרחוק, אני רוצה להבהיר שלא חלה חובה רישומית כמו גם מתן רישיון בכל המקצועות כדי לעסוק בתחום למעט חמישה מקצועות שהם אדריכלות, אדריכלות נוף, הנדסת חשמל, הנדסה אזרחית בדגש על מבנים והנדסה כימית.

מיכל אבגנים: לימודים משולבים כן מוכרים.

מיכל אבגנים: אם יש מקרים נקודתיים שלא טופלו כפי שצריך אצלי באגף, אני אשמח שז'נטה תרכז את הנושאים ותעביר אלי.

מיכל אבגנים: בלי קשר נעשית בימים אלו עבודה מחודשת כדי לבחון את כל הסוגיה הזאת גם נוכח משבר הקורונה וגם נוכח ריבוי פניות בהקשר הזה.

מיכל אבגנים: אנחנו בוחנים את הנושא הזה מחדש.

מיכל אבגנים: אני לגמרי מבינה את הצורך ואת החסם הזה ואנחנו פועלים.

מיכל אבגנים: אנחנו נהיה בקשר עם משרד הקליטה ועם כל הארגונים כדי ללמוד על זה יותר ולהכיר את התארים המשולבים האלה.

מיכל אבגנים: בגדול אני אומר שהדרישה הזאת ללימודים פרונטליים נוגעת יותר בהתנסות במעבדות, במקצועות שיש חובה כזאת וצורך כזה, בהתנסות במעבדות או בתרגילי תכן או בפרויקטים שהם בחדרי סטודיו למיניהם וזו הסיבה שבעצם נדחו בקשות כאלה.

מיכל אבגנים: אבל אנחנו כמובן נבחן את זה.

מיכל אבגנים: אני לא מכירה שינוי בתפיסה משנת 2011 כפי שטענו קודם.

מיכל אבגנים: לא הייתה איזושהי הנחיה כזאת ואני אשמח ללמוד עליה אם יש איזושהי אסמכתה בהקשר הזה.

מיכל אבגנים: לגבי הכרה בניסיון.

מיכל אבגנים: אני רוצה להבהיר שהמשרד מכיר בשני שלישים ניסיון שנצבר בחוץ לארץ לכל אחד מהמקצועות המוסדרים על ידי משרד העבודה והרווחה ובלבד שיבוצע שליש ניסיון בישראל כדי להכיר את התקנים הישראלים וכולי.

מיכל אבגנים: שני שלישים ניסיון מוכר עם אסמכתאות וכולי, אנחנו כן מכירים בהקשר הזה.

מיכל אבגנים: שירותי תרגום.

מיכל אבגנים: אנחנו מעניקים באופן יזום שירותי תרגום, גם תרגום מסמכים וגם תרגום עוקב.

מיכל אבגנים: זאת אומרת, כשפונה מגיע לאגף, אם זה לוועדה ואם זה לקבלת הקהל, שם יש מוקדנים שהם דוברי כמה שפות, מוצמד מתורגמן על חשבון האגף מתקציב המשרד לטובת העולים.

מיכל אבגנים: בהקשר של שירותי תרגום, אנחנו אפילו לא נעזרים בוואוצ'רים של משרד הקליטה.

מיכל אבגנים: אנחנו מקדמים פרויקטים יחד עם משרד העלייה והסוכנות היהודית עם מעסיקים גדולים.

מיכל אבגנים: אנחנו מגיעים לארצות המוצא של אותם עולים שיש שם את בעלי המקצוע האלה ואנחנו מעניקים - בארצות המוצא, לפני העלייה לישראל, לפני פתיחת תיק עלייה – את הרישיון.

מיכל אבגנים: מכירים שם בשני שלישים מהניסיון שנצבר ויחד עם המעסיק אנחנו מתאמים את שליש הניסיון שאותו עולה יוכל גם להיקלט במקום עבודה וגם לקבל את הרישיון המשודרג יותר.

מיכל אבגנים: הכרנו במספר רב של תארים באופן יזום כמו ה-BTS הצרפתי, כמו הבקלאווה שלא הוכר אף פעם.

מיכל אבגנים: בשנת 2017 הכרנו גם למהנדסים וגם להנדסאים.

מיכל אבגנים: בשנות ה-90 היו עולים רבים בעלי התואר הזה והוא לא היה מוכר ובשנת 2017 ביצענו הכרה.

מיכל אבגנים: האתר שלנו כולל כל המסמכים מתורגם לחמש שפות ונשלחו ונבדקו אלפי חוברות מתורגמות, תרגום של החוק, תרגום של התקנות, המון הקלות שאנחנו מקדמים.

מיכל אבגנים: בדברים האלה אנחנו עם יד על הדופק ובשיתוף פעולה מלא עם משרד העלייה והקליטה והארגונים.

מיכל אבגנים: ככל שיש חסם או קושי, אנחנו פתוחים ואנחנו נבחן את הסוגיות האלה.

מיכל אבגנים: המטרה שלנו היא להתיר את כל החסמים שקיימים עבור העולים כדי שישתלבו בתעסוקה כמה שיותר מהר.

מיכל אבגנים: אנחנו לא נהיה חסם בהקשר הזה.

מרב תורג'מן: תוכלי בבקשה להסביר לוועדה מה הכשל או הלקונה בנוגע להנדסאים?

מרב תורג'מן: להכרה בלימודי הנדסאות?

מיכל אבגנים: כמו שאמרתי קודם, לא חלה חובה רישומית גם למהנדסים וגם להנדסאים בכל הענפים.

מיכל אבגנים: יש הנדסאים כמו ה-BTS שלמדו בצרפת שזה מקביל להנדסאי או טכנאי בישראל אבל לצורך העניין בהנהלת חשבונות.

מיכל אבגנים: זה לא מקצוע הנדסי, אז הוא לא נרשם אצלנו במרשם ההנדסאים ומשרד החינוך מכיר בתארים למהנדסים או לאקדמאים.

מיכל אבגנים: כלומר, אין גוף ממשלתי שבעצם מכיר באותם הנדסאים שהם לא בעולמות ההנדסה אתמול שוחחתי על כך עם קלאודיה כץ במשרד הקליטה כדי להבין האם מדובר בתופעה ואני מבינה ממנה שלא מדובר בתופעה.

מיכל אבגנים: עם זאת, הגוף הזה באמת חסר בממשלה.

שלומית אבינח: הכרעה בהנדסאים, חסר בכלל.

מרב תורג'מן: אתם תבחנו את האפשרות להסמיך אצלכם את היחידה כדי להכיר באותם תארים?

מרב תורג'מן: באותם לימודים?

מיכל אבגנים: אנחנו נציף את העניין מול המנכ"ל והשר ואנחנו נבחן.

דוד ביטן: כמה זמן?

מיכל אבגנים: אני לא יודעת כרגע לשער בימים אבל ברגע שתהיה לי תשובה, אני אעביר אותה.

דוד ביטן: תעדכני את הוועדה תוך שבועיים.

דוד ביטן: בסדר?

מיכל אבגנים: בסדר, אבל אני מדגישה שהדבר מצריך תיקון חקיקה משום שחוק ההנדסאים והטכנאים הסמיך אותנו להכיר אך ורק במקצועות ההנדסה.

דוד ביטן: שתהיה החלטה עקרונית ואז יתחילו לטפל בתיקון חקיקה.

דוד ביטן: אין בעיה.

מיכל אבגנים: אנחנו נבחן את זה.

מיכל וונש: תוך כמה זמן?

מרב תורג'מן: היא אמרה שבועיים.

מרב תורג'מן: היא תשיב לוועדה במכתב.

מיכל אבגנים: כן.

מיכל אבגנים: במכתב.

שלומית אבינח: שרונה מהמל"ג.

שרונה אנגלנדר: אני מבקשת שתפתחו גם למרב אברהמי, סמנכ"לית האגף האקדמי והיא תדבר.

שרונה אנגלנדר: היא מ"מ סמנכ"ל לעניינים אקדמיים.

מרב אברהמי: בעיקרון החוק הסמיך את מל"ג להכיר אך ורק במוסדות ישראלים ולא במוסדות מחוץ לארץ.

מרב אברהמי: המוסדות האקדמיים הם אלה שמכירים בפועל דה פקטו בתואר שמגיע מחוץ לארץ.

מרב אברהמי: לא בסמכות מל"ג להכיר במוסד שהוא לא מוסד ישראלי.

מרב אברהמי: אנחנו סבורים שמאחר שמשרד החינוך ממילא מתעסק בהכרה, אמנם לצורכי שכר, אפשר להשתמש באותו המנגנון על מנת לעשות את ההכרה שהיא לא רק לצורכי שכר.

מיכל וונש: אפשר וצריך.

דוד ביטן: זה ברור.

דוד ביטן: שמעתם את זה.

דוד ביטן: היא בעצמה אומרת את זה.

דוד ביטן: אני לא מבין את העניין הזה.

דוד ביטן: אני אדבר עם השר ונראה.

דוד ביטן: אני אעדכן אתכם.

דוד ביטן: גם היא אומרת את זה.

דוד ביטן: זה פשוט לא הגיוני.

דוד ביטן: אם אתם לא יכולים להכיר במוסדות מחוץ לארץ, איך אתם פותרים את הבעיות כשאתם צריכים לקבל החלטות?

מרב אברהמי: האוניברסיטה או המכללה, המוסד הישראלי הוא זה שבעצם מכיר דה פקטו בתואר שמגיע מחוץ לארץ.

מרב אברהמי: זאת אומרת, בא אדם עם תואר כלשהו מאיזושהי אוניברסיטה נניח בארצות הברית, בוחנת אוניברסיטת תל אביב שבאה לקבל אותו לצורך לימודים מתקדמים האם היא מכירה בתואר, מה היא מכירה ממנו, והכול מוקנה בחופש האקדמי.

מרב אברהמי: אנחנו סבורים שמאחר ויש גוף, משרד החינוך, יש אגף מיוחד שעושה את זה, נכון שכרגע הסמכויות שמוקנות לו הן לצורכי שכר, אבל מאחר וזה כבר קיים, ניתן אולי להרחיב את סמכויותיו.

דוד ביטן: אני רוצה להבין.

דוד ביטן: האוניברסיטה בישראל נכנסת לזה רק אם אדם רוצה ללמוד?

דוד ביטן: אדם שבא לאוניברסיטה, רק אם הוא רוצה להמשיך ללמוד, אז האוניברסיטה נכנסת לסוגיה.

דוד ביטן: במקרה אחר, הם לא נכנסים.

דוד ביטן: בעצם לאותו אדם אין כתובת.

מרב אברהמי: הכתובת היא המוסד האקדמי.

דוד ביטן: אבל אם הוא לא רוצה ללמוד, הם לא נכנסים לזה בכלל.

מרב אברהמי: נכון.

מרב אברהמי: אז הכתובת היא לא אצלנו.

דוד ביטן: אולי צריך מישהו שיתכלל את זה.

מרב אברהמי: המל"ג, זו סמכותה לפיהחוק, להכיר אך ורק במוסדות ישראליים.

דוד ביטן: אני מודה לך.

דוד ביטן: הבהרת לנו את התמונה וזה ניתן לפתרון.

דוד ביטן: אין בעיה.

דוד ביטן: תודה רבה לך.

שלומית אבינח: ארגון נפש בנפש רצו להתייחס.

קלאודיה כץ: אפשדר לחדד איזה דבר?

דוד ביטן: כן.

דוד ביטן: אתם כבר כאן.

דוד ביטן: אתם לא ב-זום.

קלאודיה כץ: יש כאן מעגל סגור.

קלאודיה כץ: המשרדים מסתמכים על החוק של מל"ג שהתקבל בסוף שנות ה-50.

קלאודיה כץ: מל"ג אומרים לא, אנחנו קובעים רק לגבי מוסדות ישראלים.

דוד ביטן: יבוא עולה, או לא משנה מי, גם מישהו שחוזר לארץ, ויטפלו בו.

דוד ביטן: זה יהיה טיפול לכל דבר ועניין, גם לזה וגם לזה.

יוסף טייב: גם לפני שהוא עולה לארץ.

דוד ביטן: מי שהולך לעבוד במקום מסוים, הוא מהנדס, אין לו מי שיאשר לו את התואר.

דוד ביטן: זה פותר 90 אחוזים מהבעיות.

מיכל וונש: בדיוק.

מיכל וונש: זה טיפול שורש.

מיכל וונש: זה הטיפול מהשורש.

דוד ביטן: אני לא מבין למה עד עכשיו לא עשו את זה.

מיכל וונש: אדוני, לא עליך המלאכה לגמור ואין אתה בן חורין להיבטל ממנה.

דוד ביטן: זה לא הגיוני.

דוד ביטן: אני לא יודע למה לא עשו את זה עד עכשיו.

דוד ביטן: חיכו לנו?

דוד ביטן: אני גם לא יודע אם זה בסמכות שר החינוך.

מיכל וונש: עכשיו זה השכלה גבוהה.

מיכל וונש: אלקין.

דוד ביטן: הם חייבים גורם אחד שיתכלל את זה ונגמר הסיפור.

דוד ביטן: נקבל תשובה תוך חודש.

דוד ביטן: מה יש כאן לבדוק?

דוד ביטן: כולה לדבר עם השר.

דוד ביטן: אין לי בעיה.

דוד ביטן: חודש.

דוד ביטן: אם את רוצה, אני אדבר אתו.

דוד ביטן: אני יכול לעזור לה.

קלאודיה כץ: גם עם משרד הבריאות.

שלומית אבינח: נפש בנפש.

שלומית אבינח: רוצים להגיד לנו משהו.

שלומית אבינח: רונן, בקצרה, אתה התחננת.

רונן פוקסמן: תודה רבה.

רונן פוקסמן: מסכים עם הנאמר לגבי התכלול.

רונן פוקסמן: כמו שאמרו כאן עכשיו, אני חושב שצריך לחבר אתה שר אלקין לנושא של התכלול אני רוצה להעלות כאן שני דברים שלא עלו וזה הנושא של הכרה בתארים שפשוט לא קיימים.

רונן פוקסמן: נמצאות אתנו כאן בדיון דוקטור לפיזיותרפיה ועוד דוקטור לסיעוד שמביאות אתן המון המון ניסיון.

רונן פוקסמן: אני לא מדבר על פרטני אלא אני מדבר על עשרות, מאות ואולי אלפים שפשוט רוצות לבוא - במקרה הזה אלה בעיקר נשים אבל לא רק – ולעבוד במקצוע שחסר בארץ.

רונן פוקסמן: אנחנו מדברים על דוקטורטים שזה נושא שהמל"ג ומשרד החינוך מסרבים להכיר.

רונן פוקסמן: דוקטור עדי עדי גידלי שנמצאת כאן, דוקטור מניו יורק, לימדה ב-NYU, עשתה מחקרים, לימדה סטודנטים ובגלל שקילות התואר היא מקבלת משכורת של תואר ראשון.

רונן פוקסמן: זה לראות ולבכות ואני ראיתי במו עיני את השכר שלה וכמוה יש עוד עשרות ומאות.

רונן פוקסמן: אותו כנ"ל לגבי אחיות מומחיות.

רונן פוקסמן: בארצות הברית זה נקרא נרט' פרקטישינר.

רונן פוקסמן: נמצאת אתנו כאן דוקטור קרן אנדרוס, מייצגת חבורה של מאות אחיות שרוצות לבוא במיוחד בתקופת הקורונה.

רונן פוקסמן: רק תנו לעבוד, בלי לדרוש מהן לחזור על עשרות שנים של דברים שהן למדו לפני כן.

רונן פוקסמן: אם מישהי שמגיעה היא בת 40 ויש לה 25 שנות ניסיון ואומרים לה שעכשיו היא צריכה להיבחן על מה שלמדה כשיצאה מהאוניברסיטה בגיל 20 וזה דבר שהוא בכלל לא רלוונטי לה.

רונן פוקסמן: אני חושב שצריך לעשות כאן איזשהו מהלך מתוכלל בין האוצר, המל"ג, החינוך ומשרד בריאות כדי לאפשר לאותם מקצועות.

רונן פוקסמן: המל"ג בא ואומר שהוא מכיר רק מה שקיים בארץ.

רונן פוקסמן: אם אין זה בארץ, הוא לא יודע מה לעשות עם זה.

רונן פוקסמן: אם זה תואר כמו דוקטורט שהוא באמצע בין תואר שני לתואר שלישי בישראל, לא יודעים להגיד.

דוד ביטן: מה שאמרת עכשיו, במה זה קשור לנפש בנפש?

מיכל וונש: אלה עולים חדשים.

רונן פוקסמן: אני אגיד לך.

רונן פוקסמן: לצורך העניין בארצות הברית שינו לפני שנתיים את ההגדרה שאי אפשר יותר ללמוד תואר שני בפיזיותרפיה.

רונן פוקסמן: יש רק PPT.

רונן פוקסמן: זה לא PHD.

רונן פוקסמן: בישראל אנחנו אומרים דוקטורט וישר חושבים PHD.

רונן פוקסמן: זה משהו אחר.

רונן פוקסמן: זה דוקטורט קליני.

רונן פוקסמן: הן רוצות לבוא אבל הן אומרות שבארצות הברית הן הרוויחו משכורת מסוימת, היה להן תואר דוקטור והיו להן סמכויות של דוקטור, אבל כאן הן יקבלו ויוכלו לעסוק במקצוע רק במעמד של תואר ראשון ולכן למה שהן יבואו?

רונן פוקסמן: אותו דבר לגבי קלינאיות תקשורת, אותו דבר במשפטים, אותו דבר בחינוך.

רונן פוקסמן: כל הדברים שהם לא עיוניים, בארצות הברית התואר הוא דוקטורט.

דוד ביטן: תודה רבה.

דוד ביטן: כל הדבר הזה גורם נזק כלכלי למדינה.

מיכל וונש: זה מה שאני אומרת.

מיכל וונש: \

דוד ביטן: משרד האוצר לא רואה את הדבר הזה?

דוד ביטן: שווה להשקיע קצת כדי לפתור את הבעיות כי בסוף זה חוזר אליך.

מיכל וונש: רק צריך את הגורם המתכלל.

מיכל וונש: מה שהעלה עכשיו רונן זה מאוד חשוב.

מיכל וונש: הסרת החסמים לעולים החדשים שמעוניינים להגיע.

מיכל וונש: זה חסם אדיר כיוון שאנחנו מדברים על שנתיים, בצל הקורונה, רבע מיליון.

מיכל וונש: מה שהוא אמר עכשיו זה מאוד מאוד חשוב כי ברגע שהתארים – מן הסתם בארצות הברית יש סוגי תארים שאין בארץ ולא מכירים בהם – אתה מבקש ממישהי או ממישהו, הרבה פעמים זאת מישהי, שכבר למדה, עבדה, עסקה,30 שנות ניסיון והיא תקבל שכר של תואר ראשון.

דוד ביטן: תעלי שוב את המל"ג.

יצחק אוחנה: הם לא עוסקים בזה.

יצחק אוחנה: רק תארים שנלמדו בארץ.

דוד ביטן: מה קורה עם תואר שנלמד בחוץ לארץ?

יצחק אוחנה: זה לא בתחום שלהם.

יצחק אוחנה: אני אגיד לך מה קורה.

יצחק אוחנה: אין גוף שחותם עליו.

יצחק אוחנה: מה שקורה זה שיש לנו דסק חוץ לארץ במשרד העלייה והקליטה בארבע שפות.

יצחק אוחנה: אנחנו נאלצים לעבוד מול הבן אדם - עוד לפני שהוא עולה – הוא צריך לשלוח לנו את המסמכים.

יצחק אוחנה: אנחנו מפנים למוסד הלימודי.

יצחק אוחנה: הוא אומר שהוא רוצה ללמוד משהו מסוים.

יצחק אוחנה: אנחנו בודקים ויודעים בתוך כל קשת המוסדות היכן לומדים את זה.

יצחק אוחנה: אני גם יודע לתת לו את שכר הלימוד וכל מה שקשור בזה.

יצחק אוחנה: אז אני בודק מול המוסד האקדמי עם מסמכים, עם סילבוס וכל מה שצריך ואחרי כן המוסד באופן פרטני חוזר אלי ואומר לי מה חסר, מה לא חסר, מה אני צריך להשלים, מה לעשות וכמה ולמה.

יצחק אוחנה: זה לגבי עולים.

דוד ביטן: איזה נזק נגרם לעולה אם הוא למד – סתם לדוגמה – באוניברסיטה בארצות הברית, למד איזשהו מקצוע שאין אותו בישראל, שלא לומדים בישראל, והוא אומר שיש לו תואר שני בדבר הזה, אז מה?

מיכל וונש: לא מכירים בזה.

דוד ביטן: מי צריך להכיר?

דוד ביטן: אם הוא עובד במשרד ממשלתי, כן אפשר להכיר בו.

יצחק אוחנה: לצורך שכר.

יצחק אוחנה: הוא לא מקבל הכרה בתואר.

יצחק אוחנה: הוא לא מקבל את הפריבילגיה של התואר.

דוד ביטן: הכרה הוא לא צריך מאף אחד.

דוד ביטן: יש לו מהאוניברסיטה בארצות הברית.

מיכל וונש: אבל התואר בארץ לא שווה כלום.

דוד ביטן: אם זה לא עושה לו נזק באיזה מקום, אז אין בעיה.

מיכל וונש: זה עושה לו נזק.

מיכל וונש: השכר שלו נפגע.

דוד ביטן: לגבי השכר, בנושא הממשלתי יש פינה.

דוד ביטן: אין את זה באזרחי.

קלאודיה כץ: לא.

קלאודיה כץ: יש בעיה בממשלתי.

דוד ביטן: באזרחי יש לו בעיה, אבל בממשלתי אין לו בעיה.

קלאודיה כץ: לא כשמדובר בתואר שלא קיים בישראל.

קלאודיה כץ: משרד החינוך לא מכיר בו.

מיכל וונש: הוא לא קיים.

מיכל וונש: אין לו תואר.

דוד ביטן: הבנתי.

דוד ביטן: בסדר.

דוד ביטן: אנחנו נועלים את הישיבה.

דוד ביטן: הישיבה נעולה.