הוועדה המיוחדת לעניין נגיף הקורונה החדש ולבחינת היערכות המדינה למגפות ולרעידות אדמה, כנסת 23, פרוטוקול מספר 35, 2020-07-21 11:30

יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב.

יפעת שאשא ביטון: אני מתכבדת, ברשותכם, לפתוח את ישיבת הוועדה המיוחדת, הנושא הוא הצעה לדיון מהיר של חבר הכנסת אליהו חסיד על חובת פינוי של חולי קורונה למלוניות בתוך זמן קצוב.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חבר הכנסת חסיד.

אליהו חסיד: על פי תקנון של פינוי למלונית זה 50% מהמשפחה צריכים להיות מאומתים קורונה בשביל שיוכלו לפנות אותם.

אליהו חסיד: לפעמים מדובר במשפחות ברוכות ילדים, משפחה של עשר נפשות או לפעמים יותר, עד שחמש נפשות לא מאומתות קורונה לא מפנים אותם מהמקום.

אליהו חסיד: זה דבר שבעצם גורם שאם יש שניים-שלושה בתוך המשפחה בדרך כלל אין מצב שלא יהיה מהשניים האלה כל העשרה חולים, כך שבסופו של דבר יצטרכו בסוף לפנות אותם, אז למה לחכות שעשרה יהיו חולים אם אפשר לעשות את הפינוי כבר בזמן מוקדם כשיש אבא או ילד אחד ולחכות עד שכל המשפחה תהיה חולת קורונה, או 50% מהמשפחה יהיו חולים בקורונה?

אליהו חסיד: בנוסף, בפינוי למלוניות, זה דבר שלוקח זמן.

אליהו חסיד: אפשר להגיד שבדבר הזה כשהגשתי את ההצעה אז זה היה יותר קשה והיום יש שיפור, אני חייב לציין את זה.

אליהו חסיד: מי שמטפל בזה זה פיקוד העורף.

אליהו חסיד: יש שיפור בזמן עד שמפנים, אבל בכל זאת בביתר כשעשו את הסגר הם ישבו וביקשו והתחננו: תפנו לנו את האנשים.

אליהו חסיד: לקח זמן, וגם היום זה עוד לוקח כמה ימים וזה דבר שצריך לבוא לטיפול.

אליהו חסיד: זו נקודה שנייה.

אליהו חסיד: נקודה שלישית, ילד מעל גיל 18.

אליהו חסיד: בעצם הוא לא מפונה ביחד עם המשפחה.

אליהו חסיד: במשפחה שיש עשר נפשות ויש ילדה או ילד בגיל 18, אין מצב שההורים יסכימו להתפנות ולהשאיר אותו בבית לבד.

אליהו חסיד: ההחלטה שלא מכלילים את כל המשפחה ביחד אלא אם הוא מעל גיל 18, הוא לא קשור למשפחה והוא לא מתפנה, זו גם החלטה שגויה כי זה מביא למצב שאנשים לא רוצים להתפנות ולהשאיר ילד אחד במקום או חלק מהמשפחה במקום.

יפעת שאשא ביטון: שיהיה בריא, ילד בן 18 הוא כבר ילד גדול.

אליהו חסיד: הוא ילד גדול, הוא בחור, אבל בדרך כלל גם בחור בגיל 18, בפרט אם זה בת, ההורים לא ישאירו אותה לבד בבית וייצאו החוצה ויעזבו אותה.

אליהו חסיד: בפרט שהיא צריכה להיות בבידוד והיא לבד בבית, זה לא נעים.

אליהו חסיד: לגבי המלוניות עצמן.

אליהו חסיד: המצב במלוניות, בחלקן הוא מצב טוב, יש ניקיון, יש מלוניות כמו בגורן.

אליהו חסיד: אני מדבר על מה שאני מכיר, שזה מהמגזר שלנו, מלוניות שהקצו למגזר החרדי.

אליהו חסיד: בעצם לא הקצו למגזר החרדי, זה לכולם, רק שאלה מלוניות שבהן יש הכשר לאוכל וכמובן מטבע הדברים רובם זה מהמגזר החרדי.

יפעת שאשא ביטון: ייעודי לאוכלוסייה, זה בסדר.

אליהו חסיד: כן, זה מתאים לאוכלוסייה וזה בסדר גמור שעשו את זה כך.

אליהו חסיד: אבל בחלק מהמלוניות המצב הוא גרוע מאוד, מבחינת ניקיון, אני שלחתי תמונות למזכירת הוועדה, אם היא תעלה את זה פה אני אשמח.

אליהו חסיד: המצב ממש גרוע, נראה כאחרון הפנימיות, במצב שהיינו לפני 40-30 שנה בפנימיות הגרועות ביותר.

אליהו חסיד: לכלוך, אוכל בצורה לא אסתטית, מוגש בצורה לא טובה.

אליהו חסיד: אני לא מדבר על זה שברוב המלוניות יש טענות על האוכל ואין לאנשים עם מי לדבר במקום.

אליהו חסיד: החמ"ל שבעצם אמור להיות ממוקם במקום ולקבל את פניות הציבור לא עובד במקומות האלה.

אליהו חסיד: קיבלתי המון פניות על זה, אפשר לראות פה בתמונות רק דוגמה לזה.

אליהו חסיד: בנוסף, נושא חמישי כבר שאנחנו מציגים פה, המעבר בין מלונית למלונית, או שבן אדם לא מרוצה במלונית ורוצה לחזור הביתה, הוא אומר שהוא יחזור הביתה לבידוד, אין עם מי לדבר, קיר.

אליהו חסיד: הנושא הזה נמצא בפיקוד העורף, שעושה עבודה נהדרת מתחילת הקורונה כבר, ממרץ הוא עושה עבודה נהדרת, בנושא הזה הוא אטום לגמרי.

אליהו חסיד: אין לצאת.

אליהו חסיד: אם נכנסת למלונית, נכנסת לבית כלא, אתה לא יכול לצאת מפה.

אליהו חסיד: לפעמים במלוניות או בגלל לכלוך, כמו שאמרתי, או בגלל תנאים אחרים שלא טוב, או משפחות עם ילדים, קיבלתי הרבה תלונות שאין לילדים מה לעשות שם מהבוקר עד הלילה, כי לא נותנים להם לצאת החוצה, אנשים הרי מבודדים במלונות, חלק מאומתים אז לא רוצים שיסתובבו, הם מרגישים כמו בבית כלא, צריך לתת לאנשים את האפשרות לבחור בין לבוא למלונית, גם אם זה פחות מ-50%, ובמקרה שהם נכנסים למלוניות לצאת מהמלוניות.

אליהו חסיד: בסופו של דבר צריך שיהיה איזה שהוא מנגנון של פניות הציבור בנושא מלוניות.

אליהו חסיד: אני כחבר כנסת מנסה כבר במשך שבועיים לפנות לפיקוד העורף, לפה, לשם, לקופות החולים, זה נופל בין הכיסאות, אין מי שמטפל בעניין הזה.

אליהו חסיד: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת אליהו חסיד.

יפעת שאשא ביטון: הנקודה שאתה מעלה היא כל כך חשובה, היא אפילו קשורה מאוד לדיונים הארוכים והסוערים שקיימנו כאן ביומיים האחרונים, כי זאת ליבת הבעיה.

יפעת שאשא ביטון: בסוף אנחנו רואים שמרבית ההדבקות הן בבית.

יפעת שאשא ביטון: נכון שבאים ואומרים, ובצדק, שהנגיף לא גדל בבית, מביאים אותו מבחוץ, אבל כשיש לנו חולה מאומת בתוך המשפחה וככל שהמשפחה היא גדולה יותר אפקט ההדבקה הולך ומתרחב ולכן אם אנחנו נדע לגעת דווקא במקום הזה אנחנו מדברים על כ-67% מכלל החולים שזוהה שהם נדבקים בבית.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על אחוז מאוד מאוד גבוה.

יפעת שאשא ביטון: ואגב זה מתחבר גם לדיונים האחרים, שבמקום לטפל במקומות שגם אם נאסוף את הכול נגיע אולי ל-5%, בואו ניגע בליבת הבעיה.

יפעת שאשא ביטון: אז קודם כל תודה רבה שאתה מעלה את הדיון החשוב הזה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מיד נשמע את נציג משרד הביטחון ואת פיקוד העורף, אבל חבר הכנסת משה אבוטבול לפני כן רוצה לומר מספר דברים.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

משה אבוטבול: כן.

משה אבוטבול: ראשית יישר כוח לידידנו, חבר הכנסת הרב אליהו חסיד, על הדברים, הוא באמת מעורר בעיה אמיתית.

משה אבוטבול: אנחנו כנציגי ציבור, לא צריך לספר, מקבלים עשרות פניות ביום, בכל מיני תחומים, כל מיני דברים, אבל אחוז ניכר מהפניות שפונים וגם חלק מהדברים אני גם מעביר, ברוב חוצפתי, לקבוצה של ועדת הקורונה כי אני מרגיש לפעמים שאני חייב להגיד איזה משהו, שלא יחשבו שאני ממש מתעלם, כי לא תמיד אתה יכול להגיד את הכול בוועדה, אבל אחד הדברים הקשים שאנחנו מקבלים זה הנושא של התלונות של אנשים שנמצאים במלונות.

משה אבוטבול: יש מלונות שבאמת מכבדים את עצמם, אני גם בטוח שהם לא חושבים על עכשיו, הם חושבים על המחר, הם יודעים, הקורונה תיעלם בעזרת ה' באיזה שהוא שלב מסוים, השם הטוב שלהם יצטרך להישמר.

משה אבוטבול: מלון כמו כינר או כמו מקומות שבמשך עשרות שנים עבדו על השם, הם לא יהיו אידיוטים לאבד את השם שלהם, אבל יש כאלה שאולי, איך אומרים?

משה אבוטבול: חיים את היום, אז לא אכפת להם מה שקורה שם או שלא מתעניינים והמותג שלהם מתבזה.

משה אבוטבול: כשבאים אליי תושבים או אנשים ואומרים לי: אדוני, אתה יודע מי מבשל לפעמים את ארוחת ערב?

משה אבוטבול: לוקחים את השומר שהוא יעשה להם את החביתות לילדים או דברים מהסוג הזה.

משה אבוטבול: אוי ואבוי.

משה אבוטבול: תלונות אמיתיות על עכברים, על חולדות, אפילו על נחש שהיה.

משה אבוטבול: חייבים קודם כל לשפר את כל הנושא הזה שם, אי אפשר לשלוח לשם.

משה אבוטבול: מה זה גורם?

משה אבוטבול: זה גורם לנו נזק.

משה אבוטבול: מה הנזק שנגרם לנו?

משה אבוטבול: כשאתה אומר לאנשים שכן אומתו כחולים שיילך למלוניות, הוא אומר: תודה רבה, אני מעדיף להישאר בבית.

משה אבוטבול: איך אמר לי אחד?

משה אבוטבול: מעדיף למות מרעב ולא להיות שמה.

משה אבוטבול: לא מסוגל, שם אני יותר חולה, הילדים שלי ייחשפו לדברים אחרים.

משה אבוטבול: זה פעם אחת.

משה אבוטבול: פעם שנייה זו הנקודה שחייבים להגיד, התא הגרעיני של המגזר החרדי, והסביר את זה רבי אליהו בטוב טעם, הוא קצת שונה מתא רגיל.

משה אבוטבול: בעוד שבעולם הרגיל, שם יש יותר פתיחות, צעירים יכולים ללכת, לעשות – אצלנו זה קצת יותר הומוגני, יש אווירה אחרת, דברים אחרים.

משה אבוטבול: פה צריך לנסות למצוא נוסחה אחרת שתתאים גם לנושא הזה.

משה אבוטבול: ישבתי עם משפחה אחת בבית שמש, שעה שלמה בטלפון אני משכנע אותם לצאת למלונית, הוא אומר לי: לא, או כולם או שאני נשאר פה עם הילדים שלי, אני לא מפקיר את הילדים שלי.

משה אבוטבול: זו משפחה ברוכת ילדים.

משה אבוטבול: עכשיו, אני מבין את המדינה, המדינה זה לא בית מלון, איך שאומרים, אבל מצד שני אתם צריכים להבין את הנקודה פה, יש פה נקודה ערכית שמציג אותה הרב אליהו חסיד בטוב טעם, שאף אחד לא ישאיר אותם.

משה אבוטבול: אז אנחנו באיזון הזה שיושבת ראש הוועדה תראה לנכון לקבל תשובות אמיתיות ולכבד אותם.

משה אבוטבול: תודה רבה לכם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך.

אליהו חסיד: אני חושב שכדאי, גברתי היושבת ראש, שתראי את התמונות של המלון שאני מדבר עליו, אחת מהמלוניות.

אליהו חסיד: שלחתי את זה למזכירת הוועדה.

יפעת שאשא ביטון: ראינו.

יפעת שאשא ביטון: תוך כדי שדיברת והסברת זה הוקרן על המסך.

אליהו חסיד: אוקיי, בסדר גמור.

יפעת שאשא ביטון: חברי הכנסת, אני אתן לחברת הכנסת אימאן ח'טיב כי בדיון הקודם זה קצת התפספס, רק אם אפשר בקצרה כי יש לנו נציגים שנמצאים כבר מעשר, בגלל שהדיון הקודם קצת התארך, שנשמע אותם ואחר כך נחזור אליכם בשמחה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חברת הכנסת אימאן ח'טיב.

אימאן ח'טיב יאסין: אני רוצה לחזק את הדברים של חבריי, מה שדובר קודם.

אימאן ח'טיב יאסין: אני הייתי עדה להרבה תמונות קשות מאנשים, במיוחד מסטודנטים שחזרו מחו"ל והיו במלוניות, וזה עדיין מגיע גם מאנשים שנמצאים שם.

אימאן ח'טיב יאסין: אוכל לא אוכל, פירות ממש עם עובש וממש אי אפשר להסתכל על זה.

אימאן ח'טיב יאסין: גם לא לוקחים את הפן התרבותי בחשבון.

אימאן ח'טיב יאסין: אני לא אתחיל לדבר עכשיו על מה שהיה ברמדאן, אבל מה שהיה כנראה שזה הנורמה שלהם כל הזמן וחבל מאוד, כאילו שהם משלמים כסף על האוכל הזה והביאו אותו מקייטרינג מסוים, מזכיין מסוים, ולא דאגו להביא דברים אכילים.

אימאן ח'טיב יאסין: בנוסף לזה כל העניין של הניקיון.

אימאן ח'טיב יאסין: אני אומרת, שולחים בני אדם לשם כדי לשמור על הבריאות שלהם ומכניסים אותם למקום - - -

יפעת שאשא ביטון: מדברים על היגיינה ואין היגיינה.

אימאן ח'טיב יאסין: למקום שיכול לגרום להם למחלות.

אימאן ח'טיב יאסין: זאת בנוסף, יש חלק שכן היו יכולים לעבור לבתים שלהם והייתה להם אפשרות לשהות בבית בבידוד כמו שצריך וחלק אחר לא התאפשר לו בשום פנים ואופן אפשרות לבידוד, כי אין אפשרות בתוך הבתים, בית קטן, אין פרטיות, זה בלתי אפשרי.

אימאן ח'טיב יאסין: לכן מהמקום הזה באמת צריך לעקוב אחרי הדברים ולהשקיע קצת בנושא של הפיקוח על מה שקורה בפנים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חברת הכנסת אימאן ח'טיב.

יפעת שאשא ביטון: ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם אנחנו נשמע את ניר בראון ואחריו את טליה לנקרי מהמל"ל.

טליה לנקרי: זה לא ניר, זה דורון ממשרד הביטחון.

איציק בר: דורון, אני מציע שתתייחס ואם צריך להשלים אני אשלים.

איציק בר: מי שנמצא זה רמ"ט פיקוד העורף ולא מפקד המשל"ט שלנו.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז, בסדר גמור.

יפעת שאשא ביטון: מבחינתי זה לא משנה מי מציג.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, דורון.

דורון לוין: שלום לכם.

דורון לוין: אני אענה לסוגיות שעלו ואם יש עוד משהו אז תציפו.

דורון לוין: אני רק אענה בסוף לאמירות לגבי האוכל.

דורון לוין: דבר ראשון, צריך להגיד שנעשה כל מאמץ להתאים את צרכי המזון לאוכלוסייה.

דורון לוין: יש לנו 28 התקשרויות, יש לנו מענה לאוכלוסייה גם ברמדאן.

דורון לוין: אם יש פערים ויש תלונות, להציף אותם, יש לנו צוות ביקורת, גם של פיקוד העורף וגם של מינהל הרכש.

דורון לוין: אנחנו חותמים על החוזים כדי שאיכות האוכל תהיה ראויה.

דורון לוין: זה אומר שאם יש פערים אנחנו שולחים – דרך אגב, בכל יום הצוות הזה עובר בלי שום קשר לתלונות, בשביל לוודא את סוגיית המזון.

דורון לוין: צריך להגיד שחלק מהאירוע, בסוף המזון לחולים לא מוגש כמו במלון רגיל, הם שמים את המזון, כי הצוות שמגיש אותו הוא בריא ולכן הוא יוצא החוצה ומי שלוקח את המזון ומתפעל את זה אלה החולים כי אנשי התזונה הם בריאים ואי אפשר להשאיר אותם שם.

דורון לוין: הרבה מאוד ממה שאתם מציפים זה מה שקורה על ידי החולים עצמם תוך כדי שזה – כל תלונה אנחנו נשמח לתת מענה.

דורון לוין: נאמר שלא ניתן לזה דגש, אז אני חושב שניתן הרבה מאוד דגש ונעשים חוזים ייעודיים עם בקרה וכשיש תלונה אנחנו מטפלים בדבר הזה ואם צריך מחליפים חברות קייטרינג.

דורון לוין: זה לגבי הסוגיה הזאת.

דורון לוין: לגבי סוגיית המלונות.

דורון לוין: צריכים להבין, אנחנו כרגע בקצב שכל יום אני מוציא הנחיה לפתוח בין מלון לשני בתי מלון.

יפעת שאשא ביטון: כמה מלוניות יש היום?

דורון לוין: היום אנחנו מחזיקים עשרה, כבר 11, בתי מלון לאוכלוסייה החרדית ומחזיקים עוד שישה לאוכלוסייה הכללית כאשר כרגע יש עוד ארבעה בתי מלון לאוכלוסייה החרדית שבתהליכי פתיחה וחלקם יגיעו ברביעי, חלקם בחמישי וחלקם ביום ראשון, ויש לנו בצינור עוד שניים כאלה.

דורון לוין: ויש לנו שני מתקנים לבתי מלון לאוכלוסייה הכללית, וגם שם אנחנו מחפשים.

אימאן ח'טיב יאסין: יש משהו מיוחד לחברה הערבית?

דורון לוין: כן, לאוכלוסייה הערבית.

דורון לוין: צריך להגיד שלאוכלוסייה הערבית יש לנו בית מלון, האוכלוסייה הערבית היא יחד עם האוכלוסייה הכללית והיא מקבלת מענה.

דורון לוין: אנחנו גם פותחים מלון ייעודי לאזור ואדי ערה ששם היה לנו פער ולכן אנחנו פותחים כרגע מתקן רק עבור ערביי ואדי ערה, לאור בקשתם דרך אגב, כי אם לא, יש לנו בתי מלון כלליים שיש בהם מענה לאוכלוסייה הערבית.

איציק בר: פה אני רוצה רגע לעמוד על הסוגיה, אנחנו מדברים במושגים של מלונות לאוכלוסייה החרדית ומלונות כלליים.

איציק בר: בכלליים נכנסים כולם, מי שלא חרדי, לכן לא צריך לדבר במושגים של מלונות למגזר הערבי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מפרקים את החברה, נכון.

איציק בר: זה לא נכון.

איציק בר: זה בסוף חרדי בהקשר של כשרות ויתר האוכלוסייה כולם אחים אנחנו.

אימאן ח'טיב יאסין: אנחנו אחים, אנחנו לא מדברים על זה שאנחנו לא אחים.

איציק בר: מה שאמר דורון זה נכון, אנחנו באזור הדרום - - -

אימאן ח'טיב יאסין: תסלח לי.

יפעת שאשא ביטון: רגע, חברת הכנסת אימאן, אני אתן לך להתייחס.

איציק בר: במענה לפזורה הבדואית פתחנו מלון כדי לאפשר גישה יותר נוחה ועכשיו אנחנו גם פותחים מלון שייתן מענה לאוכלוסייה שמגיעה מוואדי ערה, אבל בסוף זו אוכלוסייה שיהיו שם גם יהודים וגם ערבים וכולם יהיו ביחד באותו מקום.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, איציק.

יפעת שאשא ביטון: לפני שנמשיך לשמוע את דורון אני רק אחדד.

יפעת שאשא ביטון: אמר איציק, כולנו אחים וההבחנה למלונות של חרדים זה מטעמי כשרות, לא מטעמים אחרים, ולכן כל שאר האוכלוסייה במלונות אחרים.

יפעת שאשא ביטון: לא הייתה פה כוונה להחריג אתכם, אתם אחים שלנו, הכול טוב.

איציק בר: זה מטעמי כשרות וזה מטעמים שבחדרים אנחנו מנתקים את מכשירי הטלוויזיה ומנתקים את תשתית ה-wi-fi, זה בהקשרים של גם כשרות וגם נוהלי האוכלוסייה החרדית.

איציק בר: עכשיו, אני לא רוצה לפגוע באזרח ששוהה במתקן, וגם על זה אני אעמוד עוד רגע, זה לא בתי מלון, אלה מתקני החלמה ולפעמים האזרח מגיע לשם בתחושה שהוא יוצא לנופש.

איציק בר: הוא לא יוצא לנופש, הוא נמצא במתקן החלמה והמלון מתנהג כמתקן החלמה.

איציק בר: אני כמובן מזמין את הוועדה לבוא ולבקר בפיקוד העורף ובאותם מלונות שהם מתקני החלמה וזה גם יעשה לכם סדר במושגים ובאתגרים שאנחנו מצויים בהם.

משה אבוטבול: אנחנו מרימים את הכפפה ונבוא לביקור.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת אימאן ח'טיב רוצה לומר משהו בהקשר ואחר כך נחזור לדורון.

אימאן ח'טיב יאסין: אני חייבת להגיד שאנחנו כן מתייחסים למלוניות כמתקן החלמה, בגלל זה אנחנו גם מצפים שהמלוניות יהיו נקיות מבחינת היגיינה וניקיון וגם מצפים לאוכל אכיל.

אימאן ח'טיב יאסין: זה דבר אחד.

אימאן ח'טיב יאסין: הנקודה השנייה שאני רוצה להתריע עליה, אנחנו לא מבקשים כאילו היפרדות, בכל זאת יש לנו, כמו שיש דברים מיוחדים לאחינו בצד החרדי, של כשרות, גם יש לנו רגישות תרבותית לדברים מסוימים ובמיוחד אם אני מדברת על אנשים ונשים דתיות או נשים שרוצות לשהות במקום שיכולות להרגיש חופשי ובטוח.

אימאן ח'טיב יאסין: זו רגישות שצריך לקחת בחשבון.

אימאן ח'טיב יאסין: לא צריך להרגיש כלוא בתוך - - -

יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שאפשר לפתור את זה, אני אציע אחר כך משהו.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חברת הכנסת אימאן ח'טיב, נקודה חשובה.

משה אבוטבול: היושבת ראש, שאלה אלייך.

משה אבוטבול: האם את יכולה להציע להם, אם אפשרי, במידת הצורך, הם אומרים שהם נותנים מענה לכל הדברים, איזה קו פתוח לאותם מחלימים, שאם יש להם בעיות או דברים, רק בנושא הזה, לא בנושאים כלליים.

משה אבוטבול: קו פתוח.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אנחנו נעלה את זה.

יפעת שאשא ביטון: דורון, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: רק דורון, תן לנו את השם המלא ואת ההגדרה כי אתה לא מופיע פה ברשימת השמות.

דורון לוין: דורון לוין, אני ממטה שר הביטחון להתגוננות, אני מתעסק בכל סוגיית המלונות בארבעת החודשים האחרונים מטעם שר הביטחון.

דורון לוין: אני ארצה להשלים לגבי שאר הדברים שעלו.

דורון לוין: צריכים להבין, אנחנו מוגבלים ביכולת קליטה אל מול כמות בתי המלון.

דורון לוין: אני מודה שהבוקר כבר חזרנו לפתוח בתי ספר שדה כי אין לנו מספיק בתי מלון שמוכנים לעבוד איתנו לקלוט את כל האוכלוסייה הזאת.

דורון לוין: אם בגל הראשון הגענו ל-24, עכשיו אנחנו בגל הזה עם תהליך פתיחה של 30 ובאמת עובדים פה אנשי מינהל הרכש יום וליל בשביל לנסות - - -

יפעת שאשא ביטון: אתה קטוע.

דורון לוין: - - - באמירה שתוך עשרה ימים בן אדם שחלה הוא כבר בריא, הוא לא יכול להדביק.

דורון לוין: ה-CDC, הארגון האירופי, הגדיר את זה גם עשרה ימים.

דורון לוין: אנחנו מחזיקים אנשים במשך חודשיים ימים במלון ולא מצליחים בעצם להביא לתחלופה.

דורון לוין: חלק מזה אני חושב שזו גם אחריות של נציגי הציבור.

דורון לוין: צריכים לפעול אל מול האנשים שיוצאים למלונות, להבין שזה לפרק זמן קצר של שבועיים ואחרי שבועיים הם כבר בריאים, הם כבר לא מוגדרים חולים.

דורון לוין: מסיבות שמשרד הבריאות לא אפשר לנו אז יציאה ממלונית היא רק ברשות משרד הבריאות.

דורון לוין: זה מחייב שתי בדיקות וכל מיני דברים שלוקחים עוד שמונה עד עשרה ימים.

דורון לוין: התוצאה היא שאנחנו בעצם צריכים לפתוח עוד ועוד בתי מלון ואנשים רק נכנסים ואף אחד לא יוצא.

דורון לוין: אם ייצאו יהיה מספיק בתי מלון לכולם.

יפעת שאשא ביטון: רגע, ירון, אתה נקטעת לנו והנקודה שהעלית היא חשובה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה, ברשותך, לחדד אותה לפני שאתה ממשיך כי שמענו אותה בחלקים.

יפעת שאשא ביטון: אתה אומר שלפי התפיסה, ואגב, שמעתי אותה בקרב אפידמיולוגים ואנשי רפואה, אחרי שבועיים אפשר לשחרר את הבן אדם אם אין לו סימפטומים והוא כבר לא מדביק, אלא שהמציאות היא - - -

דורון לוין: לא.

יפעת שאשא ביטון: אז תסביר את מה שאמרת כי שמענו את זה בצורה קטועה.

יפעת שאשא ביטון: אתה ביקשת בעצם לא לחכות לשתי הבדיקות.

טליה לנקרי: דורון, ברשותך, אני אסביר שנייה כדי שזה יהיה ברור.

טליה לנקרי: יש באמת את הנושא הזה של המחקר והמסמך שיצא שסדר גודל של שבעה ימים מרגע הבדיקה או מרגע הסימפטומים הבן אדם אינו מדבק.

טליה לנקרי: זה עדיין לא הוכר על ידי משרד הבריאות ולכן מה שכרגע הנוהל הוא רק אחרי שעשית שתי בדיקות והן שתיהן יצאו שליליות, רק אז אתה יכול להיות מוגדר כבריא.

יפעת שאשא ביטון: כן, את זה הבנתי ואתם מבקשים שזה יהיה לפני.

יפעת שאשא ביטון: את זה הבנתי, זה מה שניסיתי לחדד.

יפעת שאשא ביטון: אולי השתמשתי בהגדרה לא נכונה של חולה, אבל הבנתי שאחרי פרק זמן מסוים, שהגדרתם אותו, הבן אדם כבר לא מדבק ואז על פניו היה אפשר לשחרר אותו אלא שאתם מחכים בעצם לאישור של משרד הבריאות על מנת להביא לשחרור של אותו אדם, נכון.

טליה לנקרי: נכון.

יפעת שאשא ביטון: אומרת לנו כאן פרופ' אמיליה אניס ש-?

אמיליה אניס: שהנוהל בעדכון ואנחנו נעדכן את פרקי הזמן שאדם יכול להיות מוגדר כמחלים לפרקי זמן קצרים יותר, באותם סדרי גודל שצוינו.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: אומרת לנו כאן ד"ר אמיליה אניס שהם עכשיו מכינים את הנוהל על מנת שיהיה אפשר להגדיר את האדם כמחלים על פי פרקי הזמן שדיברתם.

אמיליה אניס: על פי פרק זמן.

אמיליה אניס: בדיוק.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, דורון, אתה יכול להמשיך.

יפעת שאשא ביטון: תודה, טליה, על החידוד.

דורון לוין: כן, לכן מה שאני אומר זה כאשר יש לנו בעיית מצאי, וצריך להבין שיש לנו כמעט 7,000 מיטות לקלוט חולים, אבל הביקוש עדיין מאוד גבוה, אני אומר שכאשר יש בעיית מצאי אנחנו צריכים לדאוג לקחת קודם כל על פי מאפיינים מסוימים.

דורון לוין: הגדרנו ערים אדומות, אחר כך ערים כתומות, כדי לטפל ולנסות למנוע מהם להפוך לאדומות, אבל אני אומר, גם לגבי המשפחות, אם אנחנו ניקח משפחה ואני שומע את זה מדי יום, בקשות, למה 50% חולים, למה 20% חולים לא מספיק, אם אני אקח משפחה שמרבית חבריה הם בריאים אני לא מוציא משפחה שאנשיה חולים.

דורון לוין: אפשר להגיד לי שזה הרבה יותר הגיוני, אני אומר, חבר'ה, אם המצאי היה בלתי מוגבל יכולנו לעשות הכול, אבל המצאי הוא מוגבל.

דורון לוין: אנחנו עושים הכול כדי להגדיל אותו, אבל עדיין הוא מוגבל.

דורון לוין: בהינתן שהוא מוגבל ואנחנו לא מצליחים לייצר יציאת אנשים מבתי מלון ולכן הכמות היא על אחת כמה וכמה מוגבלת אנחנו צריכים לתעדף את האנשים שאנחנו מפנים.

דורון לוין: אם יש בן אדם אחד חולה בבית, תוציאו את אותו בן אדם, יש מלוניות עבור בודדים.

דורון לוין: אם המשפחה מעל 50% חולים נוציא את כל המשפחה, הפתרון הנכון הוא לדאוג להביא תזונה ולדאוג לסייע למשפחה על מנת שהיא לא תצטרך לצאת כי לא נוכל לפנות את כל האנשים שיש בהם נציג או שני נציגים מהמשפחה שהם חולים ועכשיו לפנות את כל המשפחה.

דורון לוין: פשוט אין לנו מלאי, זה לא עניין של רצון.

דורון לוין: אל תאשימו, לא את פיקוד העורף, בטח לא את משרד הביטחון שהוא איננו רוצה לסייע.

דורון לוין: הוא עושה הכול, הוא קובע תעדופים והוא קובע תעדופים אל מול ההגדרות, ערים אדומות, אחרי זה ערים כתומות, משפחות עם מעל 50% ואז משפחות עם 50%, אבל אם נרד למשפחות עם 20% ו-30% אין לנו איפה לשים אותם.

דורון לוין: גם אם אני אגיד לכם כן, אין לנו איפה לשים אותם.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: יש רק שתי שאלות, שלמעשה הן שאלה אחת שמתייחסת לכמה אספקטים.

יפעת שאשא ביטון: מי מקיים בקרה ופיקוח על המלוניות באופן שוטף מבחינת תנאי המחיה?

יפעת שאשא ביטון: כי ראינו פה תמונות לא סבירות בלשון המעטה, על העניין של התזונה שם, יש פיקוח שוטף?

דורון לוין: זה אני מציע שאיציק יענה כי זה באחריות פיקוד העורף.

יפעת שאשא ביטון: איציק, מי מפקח על תנאי ההיגיינה?

יפעת שאשא ביטון: הרי בסוף אנחנו מדברים היגיינה היגיינה ואנחנו לא מאוד פוגשים את זה שם.

איציק בר: יש צוות ביקורת על ידי מנה"ר.

איציק בר: זה לא פיקוד העורף אלא מינהל הרכש, כי מי שעושה את ההתקשרות מול המלונות זה מנה"ר והוא גם חותם עם החוזה עם המלון עצמו.

איציק בר: לפני מספר שבועות אנחנו השלמנו סבב של ביקורות בכל המלונות ובמקומות שבהם יש נושאים שנדרשים לטיפול הצוות של מנה"ר אל מול חוזי ההתקשרות מתעסק בזה.

איציק בר: יש בתוך הצוות הזה אנשים של פיקוד העורף שנמצאים במלונות האלה ומקדמים את הפערים הקיימים.

איציק בר: אני לא יודע איזה תמונות הראיתם או ראיתם בתחילת הדיון, אני לא ראיתי את זה.

יפעת שאשא ביטון: נשמח להעביר אליך.

איציק בר: אבל צריך לדבר פה על האתגרים שניצבים בפנינו בתוך המשימה על התנהגות לא התנהגות של אזרחים במלונות, במתקני ההחלמה וגם אנחנו יכולים לשקף לכם תמונות.

איציק בר: יש פה סוגיה שאנחנו מתעסקים בה בימים האחרונים, היעדר אכיפה של משטרת ישראל.

איציק בר: בסוף מתקן ההחלמה הוא מתקן אזרחי, הוא לא מתקן צבאי, יש בו גם אירועים חריגים של אזרחים שמשטרת ישראל נמנעת מלהיכנס לתוך המלונות.

איציק בר: אני רוצה לומר שיש לא מעט דברים שעלו מתוך האנשים שהגיעו למלונות שאנחנו מטפלים בזה בדרכים מאוד יצירתיות.

איציק בר: אני אתן דוגמה, ואני לא רוצה להאשים אף אחד, אבל אם בסוף משפחה מתפנה או אוכלוסייה מתפנה לתוך מתקן ההחלמה ומגיעה ללא חיתולים וללא אוכל לתינוקות, מה שבדרך כלל לא קורה כשאנחנו נוסעים לנסיעה לכל מקום אחר, הפיקוד, יחד עם משרד הביטחון, סידר הסדרה של חלוקת מזון לתינוקות ודברים אחרים, שלא באמת אתה נדרש אליהם אל מול המתקן עצמו.

איציק בר: אנחנו עושים הרבה מאוד דברים שהם חריגים באופן שבו נדרש מצוות ניהול מתקן ההחלמה יחד עם צוות המלון.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אחדד את הנקודה, כי חשוב שהיא תיאמר, בסוף אנחנו מדברים על אחריות הדדית, גם של מי שמחזיק את המתקנים כדי שיהיו תנאים ראויים, אבל גם של הציבור ששוהה בו כדי לשמור על המתקן, לשמור על הניקיון שם ואין ספק שזו נקודה שגם צריך להביא בפני הציבור.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אליהו חסיד, רצית להתייחס?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

אליהו חסיד: אני רוצה להפנות אותו, אני שולח אותו למלון מרגוע, שיראה שם את הניקיון.

אליהו חסיד: באמת אפשר לומר שבהרבה מלוניות הם משקיעים הרבה ובאמת יש ניקיון, אבל מלון מרגוע, אלה תמונות מהיום, מה שהראו פה בתחילת הדיון.

אליהו חסיד: דבר שני, אני חוזר על השאלה ששאלתי בהתחלה, לגבי הניוד, כשבן אדם רוצה לחזור הביתה כי הוא לא מרוצה במלון, הוא רוצה לחזור הביתה לבידוד.

אליהו חסיד: מדוע שלא תהיה אפשרות, גם על הפינוי למלונית וגם על היציאה מהמלונית, להשאיר את זה להחלטה של האזרחים?

יפעת שאשא ביטון: איציק, אתה רוצה להשיב?

איציק בר: כן, לפני שאני אשיב על זה אני רוצה בשלוש דקות לתת סקירה קצרה ואני גם אשיב על הדברים.

איציק בר: אני רוצה לפתוח ולומר, משרד הביטחון באמצעות אמ"ץ פקד על פיקוד העורף בגל הראשון לתת מענה למתקני ההחלמה על מנת להימנע ממצב שבו בתי החולים יגיעו לתפוסה שתקריס את מחלקות הקורונה.

איציק בר: במהלך שבין הגל הראשון לגל השני פיקוד העורף, בתיאום עם אמ"ץ ומשרד הביטחון, בדיונים עם המל"ל, סיכם שהמשימה אמורה לעבור לגופים שאמונים על האירוע הזה של לנהל מתקן החלמה, רוצה לומר משרד הבריאות, רוצה לומר משרד הפנים בהקשר של מבודדים בתוך הקהילה.

איציק בר: בכלל הדיונים שבוצעו אף גוף לא נענה לקבלת המשימה למרות שזאת אחריותו.

איציק בר: לכן פיקוד העורף ממשיך יחד עם משרד הביטחון להתעסק במשימה.

איציק בר: יש כמה שאלות שהן שאלות מהותיות שנדרשות להישאל ברמה של דרג מדיני.

איציק בר: אחת, לאיזה היקפי חולים או מחלימים אנחנו רוצים להיערך בכל נקודת זמן במלונות, זה פער שהוא קיים ואני גם אתן עליו את ההמלצות.

איציק בר: הסוגיה השנייה, שדיבר עליה דורון בהרחבה, זה ממוצע זמן ההחלמה ולקצר אותו כדי לאפשר כניסה ויציאה ממתקני ההחלמה.

איציק בר: הסוגיה השלישית זה להסתכל רגע על רכיבים אחרים של החלמה שהם לא רק במלונות, לאור כמות העלייה בתחלואה.

איציק בר: פה אני רוצה לדבר על רעיון מסדר.

איציק בר: הרעיון המסדר זה 10, 20, 30.

איציק בר: מה הכוונה שלי?

איציק בר: 10 זה לכוון רגע ל-10,000 שוהים בכל נקודת זמן במלונות, 20 זה לקצר את זמן השהייה במלונות ההחלמה ל-20 יום.

איציק בר: פה כל הגופים צריכים לראות איך עושים את זה, לא רק הגוף המבצע, שזה פיקוד העורף, בהקשר של ניהול המתקן.

איציק בר: וה-30 זה לנסות רגע לכוון להיקף של 30 מלונות אל מול מוטת השליטה והמענה הגיאוגרפי.

איציק בר: הסוגיה השנייה, שלשמה התכנסנו, זה הבקשה של חבר הכנסת לאפשר תוך 12 שעות במסגרת חקיקה פינוי למלונות.

איציק בר: פה אני רוצה לעמוד על כמה דברים.

איציק בר: אני לא יודע אם הוצגה לכם שרשרת הערך שבין בקשה של האזרח לבדיקה ועד השלב שבו הוא נכנס לתוך המערכת המשותפת של פיקוד העורף ושל הקופות ומפה מתבצע השינוי לבתי המלון.

איציק בר: אני לא רוצה לעבור על כל התחנות, אבל בתוך התחנות האלה יש לא מעט אתגרים, זה יוצא בממוצע משהו כמו חמישה ימי עבודה כל התהליך הזה שקורה, הוא חונה בקופות, הוא חונה במשרד הבריאות, הוא חונה רגע באישור היציאה לבדיקה או לביצוע הבדיקה ועד לקבלת התשובה.

איציק בר: היה ורוצים ללכת למצב כזה שאזרח מקבל תשובה לבדיקה ובבדיקה אומרים לו שהוא נשא של המחלה ושהדבר הזה יקרה מרגע זה תוך 12 שעות זה לשנות את השיטה הקיימת.

איציק בר: ההשלכות והמשמעויות שאנחנו, משרד הביטחון, פיקוד העורף, נידרש להחזיק עשרה מלונות שהם לא קשורים למלונות שבהם שוהים חולים ומחלימים.

איציק בר: השיטה היא שבן אדם מקבל את תוצאת הבדיקה, הוא מקבל ואוצ'ר לגשת למלון, הוא פשוט ניגש לעשרה המלונות שאמורים להיות ריקים וכל פעם לקלוט את היקפי האנשים שקיבלו תשובה ומיד ניגשים למלון, סדר גודל של אופרציה של 150 מיליון שקל מול התקציב הקיים בתוך המשימה כדי לעמוד בהמלצה שאתם הצעתם בדיון המדובר.

איציק בר: זה אומר שיש פה שינוי של השיטה, זה אומר שכל מנגנון הכניסה לתוך מלונית ההחלמה לא עובר דרך התחנות של משרד הבריאות והקופות וזה ייצור לא מעט אתגרים של בין מתקן החלמה, שהוא גם סוג של מתקן אשפוז, כי הוא נתמך על ידי הקופות, ופה צריכה להיות אמירה מאוד ברורה ומאוד מקצועית של משרד הבריאות באם ניתן לתת מענה בסוג כזה של שיטה בעמידה בלוחות זמנים ששמתם בצוות הבדיקה.

אליהו חסיד: בסופו של דבר זה יחסוך לנו המון כסף.

אליהו חסיד: בפרט אם אנחנו מורידים את הימים עכשיו, מה שהיא אמרה פה שרוצים להוריד את השהייה.

יפעת שאשא ביטון: נכון, אפילו לפחות מ-20 לפי מה שאני מבינה, תוכלו לשנות את ה-10, 20, 30.

אליהו חסיד: אז יוכלו להכניס יותר מהר.

אליהו חסיד: זה יחסוך המון כסף כי פחות יידבקו, פחות נצטרך לסגור ולשבת בוועדות על סגירות.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: שתי שאלות לפני שאני נותנת לחבר הכנסת משה אבוטבול לשאול.

יפעת שאשא ביטון: אתה דיברת על כך שרוצים להגיע להיקפים של 10,000 שוהים ו-30 מלונות בפריסה ארצית.

יפעת שאשא ביטון: אז את מספר המלונות שיש היום כבר הבנו, כמה שוהים יש היום?

יפעת שאשא ביטון: בוא ננסה לאמוד את הפער.

איציק בר: נכון לדוח היומי כרגע סך הכול שוהים 6,534.

איציק בר: זה נכון לדוח היומי שהופץ בשעה תשע בבוקר.

איציק בר: בתוך הדוח הזה אני רוצה להגיד שאנחנו בממוצע של מקומות פנויים פחות מ-15% לכן אנחנו כבר נמצאים בקפסיטי הגבוה.

איציק בר: דורון הציג שאנחנו נמצאים בהיקף המלונות, אני רוצה לחדד, אנחנו נמצאים ב-17 מלונות החלמה, חמישה מלונות בידוד ואמורים לפתוח במהלך השבוע עוד חמישה מלונות נוספים, מלונות החלמה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, איציק.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חבר הכנסת אבוטבול.

טליה לנקרי: גברתי, אולי כדאי שאני אשלים את התמונה ואז אפשר יהיה להתייחס?

יפעת שאשא ביטון: מבחינתי בסדר, טליה.

יפעת שאשא ביטון: מה אתה רוצה לשאול?

יפעת שאשא ביטון: ואולי תתייחסי גם לשאלה של חבר הכנסת אבוטבול.

משה אבוטבול: אני רוצה לומר בקצרה.

משה אבוטבול: ראשית, קודם כל אני חושב שבאמת אם הוזמנו צריך להרים את הכפפה.

משה אבוטבול: אם הלכנו עד הדרום בקציעות יחד עם יושבת ראש הוועדה, אני מאוד מאוד אשמח - - -

יפעת שאשא ביטון: מתוכנן לנו סיור מלוניות.

משה אבוטבול: אם אפשרי גם כן רק לתאם איתנו לגבי סוג המלונות, כי יכולים לקחת - - -

יפעת שאשא ביטון: בסדר, אבל בוא נשמור על רצף הדיון, את ההמלצות נשמור לסוף.

יפעת שאשא ביטון: חשבתי שאתה רוצה לשאול את איציק משהו.

משה אבוטבול: מלונות שאת תחליטי, לא שיחליטו לנו.

משה אבוטבול: זה דבר אחד.

יפעת שאשא ביטון: בסדר גמור.

משה אבוטבול: דבר שני, אני גם רוצה עדיין להישאר עם אותו רעיון שהעלינו אותו ואני חושב שאת גם הגבת בחיוב שיהיה איזה קו קשר לאותם אנשים.

יפעת שאשא ביטון: כן, אני כתבתי.

משה אבוטבול: זה יישאר בהמלצות?

יפעת שאשא ביטון: תיכף אנחנו נשאל אותם, אבל בואו ניתן לטליה להשלים את התמונה ואז נוכל לשאול את השאלות אם לא נקבל את המידע.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, טליה.

טליה לנקרי: תודה רבה, גברתי.

טליה לנקרי: כמה נתונים להזכיר לכולנו את התכלית.

טליה לנקרי: אחת, 23% מכלל התחלואה במדינת ישראל יהיה לצערנו באוכלוסייה החרדית ולכן גם אנחנו רואים היקף גדול במלונות.

טליה לנקרי: 50% מכלל הנתונים שאנחנו יודעים, את עוסקת בזה המון, גברתי, ההדבקה היא בבית.

טליה לנקרי: את זה אנחנו רוצים למנוע בעצם העניין הזה של המלוניות כפי שפתחנו בהתחלה.

טליה לנקרי: אנחנו הטלנו, כמל"ל, את המשימה על משרד הביטחון ופיקוד העורף מתוך ההבנה שהם יכולים להרים את המשימה הזאת מהר מאוד עם היקף כוח גדול מאוד.

טליה לנקרי: זה יתרונו של פיקוד העורף.

טליה לנקרי: מה לא יתרונו של משרד הביטחון ופיקוד העורף?

טליה לנקרי: הוא לא משרד רווחה, הוא לא משטרה, אין לו סמכויות אכיפה, הוא לא חברת מזון, הוא גוף שיודע לתת מענה מהיר עם היקף כוח גדול.

טליה לנקרי: אנחנו לא רואים מישהו אחר במדינת ישראל שמסוגל לעשות את זה באופן הזה בעת הזו.

טליה לנקרי: אם היינו באמת מסתכלים על הדברים, ודנו בזה לא מעט ביחד עם משרד הביטחון ופיקוד העורף, באמת באמת יש פה מתקן החלמה שמי שצריך לקחת אותו זה משרד הבריאות, אלא שלמשרד הבריאות יש קושי רב בכל מה שקשור להיבטים הלוגיסטיים האופרטיביים ולכן היה צריך פה סיוע מאוד משמעותי, אבל הסיוע הזה הוא סיוע, הוא לקיחת אחריות.

טליה לנקרי: כרגע מה שאנחנו רואים שהשארנו את כל האחריות, כמדינה, על משרד הביטחון ועל פיקוד העורף ולא נותנים תמיכה שהיא תמיכה יותר רחבה, ודיברו פה מעט בעניין הזה.

טליה לנקרי: ואני אומרת, אנחנו כמל"ל עוסקים בזה לא מעט.

טליה לנקרי: המתקן הוא מתקן החלמה, הוא לא בית מלון.

טליה לנקרי: ועוד נתון אחד בעניין הזה, דורון לא אמר את זה, לצערי.

טליה לנקרי: הממוצע של כלל האוכלוסייה שעוזבת את המלון לאחר החלמה הוא 14 יום, הממוצע שבה האוכלוסייה החרדית עוזבת את המלון הוא 45.

טליה לנקרי: עכשיו בואו נשאל את עצמנו מה הנתון הזה אומר, אני לא רוצה לפתוח פה דוגמאות מאוד לא טובות של אנשים שטוענים שהם השכירו את הבית ואין להם לאן לחזור ולכן הם מבקשים להישאר, של מצבים שבהם שולחים מישהו אחר לעשות בדיקה כי משרד הבריאות לא בודק תעודת זהות בזמן הבדיקה כדי שהם ייצאו חולים, וסיפורים של ילדים שממציאים סימפטומים - - -

אליהו חסיד: באמת - - -

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אליהו חסיד, אני אתן לך להתייחס.

טליה לנקרי: אני לא אומרת שזה רק האוכלוסייה הזאת, אבל אלה הם הדברים שחווים משרד הביטחון ופיקוד העורף, חייבים רגע להבין את זה ולכן אנחנו מגיעים למצבים של אין מקום ולכן אנחנו מגיעים למצבים שלעתים זאת הסיבה שרוצים להביא את כל המשפחה.

טליה לנקרי: עכשיו כשאני מסתכלת על להביא את כל המשפחה, אז מה העניין?

טליה לנקרי: למה הם לא נשארים בבית ביחד?

טליה לנקרי: הרי הם לא יכולים להיות יחד עם הילדים במלון אם הם חולים והילדים בריאים, הם צריכים להיות מופרדים מהם, ואם לא והם צריכים לטפל בהם, אז למה להוציא אותם מביתם?

טליה לנקרי: בואו נשאל את עצמנו גם את השאלות המורכבות האלה ונבין איך הדברים נעשים.

טליה לנקרי: לגבי ההערות שנאמרו כאן, מלבד עניין הניקיון, שאני לא ראיתי אותו באופן מאוד חריג, אבל אם יש כזה צריך לטפל בזה ומהר ככל שניתן.

טליה לנקרי: מעבר לזה, גברתי, אני אומרת לך, אני באופן אישי התעסקתי עם המזון של כלל האוכלוסיות, לאו דווקא האוכלוסייה החרדית, גם נאמר פה על האוכלוסייה הערבית, ברמדאן נתנו מענה, יותר קמח, יותר אמצעים, זאת אומרת לכולם ניתן מענה מותאם.

טליה לנקרי: הולכים לפתוח מלון לתושבי מזרח ירושלים.

טליה לנקרי: וגם כל הנושא של חסרי המעמד בדרום תל אביב, הצלחנו להוריד שם את התחלואה כי נתנו מענה במלונות גם למי שאין ביטוח רפואי והמדינה פחות יכולה לטפל בו באופן הממוקד.

טליה לנקרי: אז אני אומרת כאן כמה דברים.

טליה לנקרי: אחת, אנחנו חייבים להשתפר כולנו, כל צד וכל עניין בתחום שלו.

טליה לנקרי: אני מאוד הייתי שמחה שמהוועדה הזאת גם ייצא האחריות של כלל משרדי הממשלה בעניין הזה ובדגש משטרת ישראל באכיפה של המצבים שאנחנו רואים שם.

טליה לנקרי: אנשים שלא רוצים לצאת מהמלון וצריך להוציא אותם בכוח, אירועים בעייתיים מאוד של התנהגות וולגרית שקורית במלון, אנשים שעושים דברים נוראיים כדי שלא יכניסו איתם עוד חולה לחדר.

טליה לנקרי: אני באמת חושבת שאם רוצים לדבר על הכול צריך לדבר על הכול ולאו דווקא רק על הדברים שהם בעניין הזה.

טליה לנקרי: יש פה מורכבות בלהגדיר מסגרת של כמות חדרים וכמות מלונות.

טליה לנקרי: למה?

טליה לנקרי: כי אנחנו לא יודעים מה יהיה היקף התחלואה.

טליה לנקרי: למה?

טליה לנקרי: כי אם יש לנו ערים אדומות אנחנו צריכים להוציא ככל ניתן מהר משם חולים כדי לאפשר לעיר לחזור למצב שהיא יכולה לחיות בו, ומצד שני יש לנו את הפיזיקה.

טליה לנקרי: לכן הדברים צריכים להיעשות יחד, איך יחד?

טליה לנקרי: כי כשצריך להוציא מבודדים או מתקנים נוספים יש עוד פתרונות בתוך הקהילה ועשו את זה.

טליה לנקרי: אני אומרת לכם שבעיר תל אביב עשו את זה עם אוכלוסיות מורכבות שלא יכולים להגיע למלון ולקחו אכסניות והרשות המקומית דאגה לזה, בשיפוי של המדינה, וכל מה שנדרש בעניין הזה, אבל רשות מקומית יכולה לעשות את זה, גם מתקן הבראה בסיוע של פיקוד העורף.

טליה לנקרי: אם יש ישיבה שפתאום התקשרו לפיקוד העורף ואומרים להם: יש לי 500 בני נוער שצריך להכניס אותם לבידוד במלון, למה לעשות את זה?

טליה לנקרי: למה לא להגדיר חלק מהישיבות או אכסניות.

טליה לנקרי: אגב, בבני ברק עשו את זה בגל הראשון.

טליה לנקרי: העניין הוא שבעיניי, לצערי, ללא מעט גופים נוח, וסליחה שאני אומרת את זה, שהאחריות מוטלת על גוף מסוים שיש לו את הכוח וכל השאר בעיקר עושים אולי פחות בעניין הזה.

טליה לנקרי: אז אני מציעה להסתכל על כל התמונה ולא רק על העניין שעלה.

טליה לנקרי: לגבי הזמן שדובר כאן, עיקר הזמן הוא הזמן של קופות החולים, כלומר לוקח בערך חמישה ימים, בין ארבעה ימים לחמישה ימים עד שהפרט החולה מקבל הנחיה לצאת מהבית ועוד בין 12 ל-24 שעות של פיקוד העורף שהוא מגיע להוציא אותו אם הוא חולה, אם באמת הוא חולה.

טליה לנקרי: וכמו שנאמר פה, יש פה תעדוף, גם התעדוף של מל"ל הוא כזה שאומר קודם ערים אדומות, אחר כך ערים כתומות ורק אחר כך כל השאר.

טליה לנקרי: וגם בבחינה, שתבינו, אין אפילו גוף שיודע להגיד בסופו של דבר האם האדם יש לו אפשרות לעשות בידוד ביתי, כן או לא.

טליה לנקרי: הרי זה כל העניין, אם האדם יכול להחלים בביתו והוא יכול לממש את הנחיות משרד הבריאות הוא לא צריך לצאת בכלל למלון, ואם הוא לא יכול לעשות את זה אז הוא יוצא למלון.

טליה לנקרי: אז ההחלטה הזאת גם פה היא – לא תמיד יש מי שאומר כמה נפשות יש, האם יש לך עוד שירותים בבית, אין לך עוד שירותים בבית, גם זה לא בטוח נעשה באופן שהוא מלא.

טליה לנקרי: בשורה התחתונה אני רוצה באמת להביע הערכה מאוד גדולה למשרד הביטחון ולפיקוד העורף שעושה עבודה יוצאת מן הכלל וגם הוא צריך להשתפר, אני לא אומרת שלא, אבל באמת מזלנו שמי שמטפל באירוע הזה זה הגוף הזה.

טליה לנקרי: עד כאן.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, טליה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להתייחס לראשית דברייך.

יפעת שאשא ביטון: את אמרת, ואנחנו יודעים את זה גם מהדיונים הקודמים, פיקוד העורף ומשרד הביטחון היו אמורים לתת את המענה מבחינת ההעברה של האנשים ובהיבט הטכני לצורך העניין, לא בלקיחת האחריות הכוללת על המזון, על התנאים וכו'.

יפעת שאשא ביטון: מי בעצם היה אמור להיות שם בשביל לדאוג לכל הדברים האלה?

טליה לנקרי: בסוף יש את בית המלון עצמו שהוא זה שנותן את המזון והוא זה שעושה את הניקיון, אם אפשר אחרי שיוצאים.

טליה לנקרי: כל בן אדם דואג לעצמו כאילו הוא בבית ומחלים.

טליה לנקרי: הוא צריך להביא את הטיטולים, הוא צריך להביא את האוכל לילדים שלו למשך חודש.

טליה לנקרי: אומרים להם את זה.

טליה לנקרי: מה ההבדל?

טליה לנקרי: הוא לא נכנס לכלא, הוא נכנס לבית הבראה.

יפעת שאשא ביטון: זו נקודה חשובה, כי נקודת המוצא היא שמגיעים למלונית, כשמה כן היא, וכביכול מקבלים את השירות ואנחנו אומרים לא, אנחנו בעצם מביאים אתכם לחיות את חייכם באופן עצמאי כשאתם דואגים לעצמכם, אנחנו רק נותנים לכם את המקום כדי למנוע את ההדבקה של יתר בני הבית.

טליה לנקרי: ומזון כי הוא לא יכול לדאוג לעצמו למזון.

יפעת שאשא ביטון: כן, ברור.

איציק בר: אמת, אמת.

איציק בר: חברת הכנסת שאשא, האמירה שלך היא מאוד נכונה.

איציק בר: כשאנחנו נדבר במושגים, זה לא מלון, זה מתקן החלמה.

איציק בר: המלון מתחלק לשניים, הוא מתחלק לחלק הירוק שבו נמצאים אנשי פיקוד העורף שהם אחראים על כל הסוגיה של התיאום, של ההגנה ושל היציאה של האנשים.

איציק בר: החלק הצהוב הוא חלק סגור שבו מכניסים מזון בצורה מסודרת לאותה אוכלוסייה שנמצאת במתקן האשפוז.

איציק בר: אין שירותי מלון של ניקיון החדרים וכדומה, אין גם שירותי כביסה.

איציק בר: מעמידים לרשות האנשים מכונות כביסה והם עושים את הפעולות באופן עצמאי.

איציק בר: מלון מרגוע, יש שם התנהגות לא תקינה של חבר'ה צעירים שגרמו לנזקים אדירים בחדרים.

איציק בר: כשאנחנו מדברים על שהייה במתקן שמאפשר לך לעשות את ההחלמה מחוץ לבית, אתה מקבל תמיכה של מזון ושל מקום ואתה לא שומר על המקום אין מה לצפות שיבואו אנשים אחרים וייתנו לך את השירותים האלה.

איציק בר: המלון לא מחזיק אנשים בתוך המרחב הצהוב, המרחב הצהוב הוא מרחב כמו מחלקות קורונה בבית החולים רק האנשים לא נדרשים, וטוב שכך, להיות מרותקים למיטה, אלה אנשים שמסתובבים באופן חופשי, מתנהלים באופן חופשי ואמורים לדאוג לסביבה שבה הם חיים.

איציק בר: הרבה פעמים אל מול התמונות הגורם המרכזי באירוע הזה זה השוהים עצמם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, איציק.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה גם לטליה על הנקודות החשובות, כי אם אנחנו באמת רוצים לפתור סוגיה מסוימת צריך לגעת בכל הנקודות, גם הכואבות שבהן, אם אנחנו באמת רוצים שהדברים יהיו אחרת.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת חסיד, אתה ביקשת להתייחס, אז בבקשה.

אליהו חסיד: אני רוצה להתייחס למה שהיא דיברה.

אליהו חסיד: כמו שאני אומר תמיד, אני רואה שיש פה במערכה הזו בקורונה יד ימין שלא יודעת מיד שמאל.

אליהו חסיד: היא הציגה פה דברים שזה נראה לי פרי הסתה פרועה סתם.

יפעת שאשא ביטון: זה לא אישית אליכם, היא דיברה על כלל המלונות.

אליהו חסיד: לא, היא אמרה שבציבור החרדי במלונות האלה, היא הגדירה ציבור, אנשים עושים משחקים כדי להישאר במלון עם כל מיני זיופים ודברים.

אליהו חסיד: הדבר הוא לא נכון, שהרי כל הסגרים שנעשו בתקופה האחרונה, ברובם היו בציבור החרדי, ישבנו עם המל"ל, ישבו עם המל"ל ועם ראש הממשלה והטענה הייתה למה אתם לא משפיעים על הציבור לצאת למלוניות?

אליהו חסיד: הפירוש הוא שהייתה בעיה שהציבור החרדי לא רצה לצאת למלוניות.

אליהו חסיד: הלכו ראשי הערים וראשי הקהילות לשכנע את המשפחות לצאת למלוניות, אז עכשיו פה היא באה ואומרת שהציבור החרדי מנצל את המלוניות לצאת מהבית ולהשכיר את הדירות?

אליהו חסיד: איזה שטויות זה, זה דבר שלא קיים באף מקום.

אליהו חסיד: הציבור החרדי, היה קשה בהתחלה להוציא אותו למלוניות וזו הסיבה שעשו סגרים יותר בציבור החרדי וברוך ה' הצליחו להגיע להבנה עם ראשי הקהילות וראשי הערים והם ישבו ושכנעו את המשפחות, והשקיעו בזה הרבה, לצאת למלוניות.

אליהו חסיד: ואפשר לומר שפיקוד העורף עשה עבודה נהדרת, הביא מלוניות שמתאימות לציבור החרדי, עם הכשרים כמו שצריך וכמו שאמרו שאר הדברים.

אליהו חסיד: אז קודם כל האמירה שהציבור עושה משחקים לבוא למלוניות היא לא נכונה.

אליהו חסיד: עכשיו, התשובות למה ששאלנו פה, שני דברים, א', לכלוך במלוניות.

אליהו חסיד: אני לא הבנתי, ניקיון לא אמור להיות בתפעול המדינה?

אליהו חסיד: אנחנו לא אמורים לנקות את המלוניות?

אליהו חסיד: הציבור צריך - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, כל אחד - - -

אליהו חסיד: האזרחים עצמם צריכים לעשות ניקיון במלונית?

יפעת שאשא ביטון: לא, לנקות רק את החלק שלו.

אליהו חסיד: אבל ראינו פה תמונות מהמרחבים הציבוריים של המלוניות.

אליהו חסיד: התמונות לא היו מהחדרים.

יפעת שאשא ביטון: התמונות שהיו פה היו מהחדרים ואנחנו נלך יחד עם המל"ל ועם פיקוד העורף ועם כולם במפתיע אפילו, אנחנו לא נגיד לאן אנחנו הולכים מראש, ואנחנו נבדוק.

אליהו חסיד: ונבדוק את זה, מצוין.

יפעת שאשא ביטון: דבר שני, אני אמרתי גם קודם וצריך להגיד את זה ביושר, אנחנו דורשים מהמדינה שתיתן את המתקן בצורה הראויה, התפקיד של הציבור לשמור על המתקן.

אליהו חסיד: ברור, זה ברור.

יפעת שאשא ביטון: חשוב שאנחנו נגיד את זה.

יפעת שאשא ביטון: חשוב גם - - -

אליהו חסיד: דרך אגב, ההצעה שהיא אמרה בבני ברק, המל"ל לא נתן אישור להצעה הזאת.

אליהו חסיד: בישיבת בית מתתיהו, שהיו 160 אנשים מאומתים רצו לעשות בישיבה מחלקה סגורה ולהפוך את זה למלונית, לא קיבלו אישור לזה בישיבה שם.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו תיכף נשאל.

יפעת שאשא ביטון: אני רק רוצה, ברשותך, לסגור את הדברים שנאמרו קודם, כי חשוב גם שהציבור יבין.

יפעת שאשא ביטון: בסוף הציבור מגיע למקום שבו הוא מתנהל באופן עצמאי, חוץ מההסעדה שהוא מקבל מהמדינה כל יתר הדברים זה בעצם באחריות השוהים שם.

יפעת שאשא ביטון: יש ונדליזם בכל מקום, לא רק בחברה החרדית, ודובר כאן והיא הדגישה שאלה תופעות שיכולות להימצא בעוד מלוניות.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור של אם כל המשפחה יוצאת או לא.

יפעת שאשא ביטון: גם פה צריך לחשוב בהיגיון.

יפעת שאשא ביטון: תוך כדי השיח כאן גלגלתי בראש, אם אנחנו לוקחים הורה אחד, או לצורך העניין שני הורים או שני בני בית, ילד והורה שהם חולים מאומתים עם סימפטומים וצריכים להוציא יחד איתם את כל המשפחה וכל המשפחה שוהה במקום שיש בו חולים ולא בצורה מבודדת, אז למעשה הם כבר יכולים להישאר באותו בית, זה אותו דבר.

משה אבוטבול: לא, אבל הם הקצו מקומות מבודדים למשפחות.

יפעת שאשא ביטון: אז אני אומרת, בסוף אנחנו צריכים לראות את זה בפריזמה הרבה יותר רחבה ממה שאנחנו מציגים, כי בסוף, גם פה דיברנו, אם היה אפשר להוציא רק את החולים מתוך המשפחות ולמנוע את ההדבקה של יתר בני הבית היינו בעצם מנצחים את המערכה הזו הרבה יותר מהר ממה שקורה עכשיו.

יפעת שאשא ביטון: אלה שאלות מורכבות, חשוב שהן תהיינה על השולחן ואני שמחה שמעלים אותם כי רק ככה נוכל לחשוב עליהן ולתת את התשובות.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לטליה ולאיציק.

יפעת שאשא ביטון: משרד הבריאות רוצה להתייחס?

יפעת שאשא ביטון: יש לכם התייחסות לנושא של המלוניות מעבר למה שאמרתם?

אמיליה אניס: הנושא הזה לא בטיפולי.

אמיליה אניס: לגבי ההנחיות, אני התייחסתי שאנחנו עושים לזה עדכון.

יפעת שאשא ביטון: את יודעת לומר לנו פחות או יותר צפי לסיום הנוהל כדי לשחרר קצת לחץ מהמלוניות?

אמיליה אניס: מהר מאוד.

יפעת שאשא ביטון: מהר מאוד?

אמיליה אניס: כן.

יפעת שאשא ביטון: טוב, הגדרה יצירתית.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, ד"ר אמיליה אניס.

יפעת שאשא ביטון: אם יש מישהו שמבקש להתייחס בזום, אז בבקשה, לפני שאני מסכמת את הדיון.

מאיר רובין: רק משפט אחד, אם אפשר.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

מאיר רובין: לגבי המלוניות, יש הרי שני סוגים של מלוניות, יש מלוניות לנשאים מאומתים ויש מלוניות למבודדים.

מאיר רובין: את המשפחות אפשר לחלק, חלק מהמשפחה יילך למאומתים וחלק למבודדים.

מאיר רובין: אני מכיר משפחות שבן זוג אחד נשא מאומת עם ילד או שניים שיצאו חיובי ושאר המשפחה הם לא.

יפעת שאשא ביטון: אז אני אשאל אותך את השאלה, אם ממילא נקודת המוצא שכל אחד ייצא למלונית אחרת אז הם כבר יכולים להישאר בבית.

אליהו חסיד: זה כמו מלון, צריך להיות חדרים ככה וחדרים ככה.

אליהו חסיד: זה קיים, דרך אגב.

יפעת שאשא ביטון: בקיצור זה בסדר, זה התפקיד שלנו, להעלות את הכול.

דורון לוין: רק אני רוצה להבהיר, במלוניות החולים כשמוציאים משפחה שהיא מעורבת נותנים חדר לחולים וחדר למבודדים, להעביר אותם למלוניות מבודדים שנועד לשבים מחו"ל מפספס את המטרה.

דורון לוין: אני רק רוצה להגיד עוד שני דברים, בשביל לסגור ברשותך.

דורון לוין: אחת זה אמצעי ניקוי.

דורון לוין: נאמר שם לגבי ניקוי, אמצעי ניקוי ניתן לשוהים, שלא יגידו כאילו – נכון שלא מנקים כי זה יחייב להכניס אנשים בריאים לטפל באזורים שבהם יש רק חולים, אבל אמצעים ניתנים כדי שניתן יהיה לשמור על הסדר בתוך המלון לאורך כל תקופת השהייה.

דורון לוין: כנ"ל לגבי מכונות כביסה וציוד כביסה שנדרש.

יפעת שאשא ביטון: נקודה חשובה, חשובה מאוד אפילו.

דורון לוין: לגבי השאלה של עזיבת המלון.

דורון לוין: צריך להבין, פיקוד העורף יכול לעבוד רק כאשר קופת החולים הגדירה את הבן אדם כחולה ולכן הוא הולך למלון.

דורון לוין: הם לא יכולים על דעת האדם שפונה לפיקוד העורף, צריכה להיות חותמת.

דורון לוין: אותו דבר גם עזיבת המלון, קופת החולים צריכה לאשר את עזיבת המלון.

דורון לוין: אם בן אדם רוצה לעזוב את המלון מסיבה שלו יפנה לקופה, הקופה תוציא אסמכתא לשחרר אותו וישחררו אותו.

דורון לוין: פיקוד העורף לא יכול לעבוד באופן שלא מבוקר כי זה, אמרנו, הרחבה של המענה הבריאותי, זה לא שייך לצבא, זה שייך למשרד הבריאות.

דורון לוין: יאשרו משרד הבריאות לבן אדם לצאת פיקוד העורף יתמכו בזה ויאפשרו לו לצאת מהמלון בחזרה לביתו.

משה אבוטבול: זה משרד הבריאות צריך.

יפעת שאשא ביטון: כן, אנחנו יודעים, הם אמרו שעכשיו הם עובדים על הנוהל.

משה אבוטבול: לא, אבל כשבן אדם רוצה לחזור הביתה, אני רוצה לעשות את הבידוד שלי בבית.

אמיליה אניס: הנוהל בשלבי סיום של הכתיבה.

יפעת שאשא ביטון: והוא מתייחס גם לסוגיה הזו?

משה אבוטבול: השאלה היא אחרת - - -

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת מה אתה שואל.

יפעת שאשא ביטון: הבן אדם עדיין חולה, עוד לא עברו 14 ימים או כמה ימים שאתם תחליטו בנוהל, האם הוא יכול להחליט שהוא לא נשאר במלונית והוא רוצה לחזור לבידוד בבית?

אמיליה אניס: לא, הנוהל הוא מקצועי, זאת סוגיה לוגיסטית.

אמיליה אניס: אני אבדוק לגבי הסוגיה שאת שואלת.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נבקש - - -

משה אבוטבול: כמו שלא מוציאים בן אדם בכוח מהבית, אותו דבר צריך לתת לו לחזור הביתה גם כן כשהוא רוצה.

יפעת שאשא ביטון: טוב, אני רוצה ברשותכם לפני הסיכום, נשאלה כאן שאלה לגבי קו פתוח או כתובת למחלימים, מי יודע לענות אם יש דבר כזה, בבקשה.

איציק בר: קו פתוח באיזה הקשר?

משה אבוטבול: אותם אנשים, במקום להתקשר אלינו, יפנו אליכם ישירות בזמן אמת להגיד לכם: בואו תראו מה קורה, תנו להם, איך שאומרים, קצת להנגיש מידע.

אליהו חסיד: בן אדם רוצה לעבור ממלון למלון.

משה אבוטבול: אנחנו הפכנו להיות כתובת וזה לא מתאים כי אין לנו מענים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כתובת לכול, חבר הכנסת משה אבוטבול, ברוך הבא לכנסת.

משה אבוטבול: אבל אין לנו מענים, את יכולה להעביר מישהו ממלון למלון?

יפעת שאשא ביטון: לא.

אליהו חסיד: לי אין למי לפנות.

אליהו חסיד: דוגמה, מלון מרגוע, שמו 400 בחורים צעירים ביחד ובאמת יש שם בלגן ועוד איזה 50 משפחות, ה-50 משפחות יוצאות מהדעת, כי זה 400 צעירים.

אליהו חסיד: פונים אליי מהמשפחות האלה: אנחנו לא מסוגלים להיות בבלגן הזה.

אליהו חסיד: למי פונים?

יפעת שאשא ביטון: למי פונים לחזרה הביתה, להעברה?

יפעת שאשא ביטון: פניות ציבור, בקיצור, למי הם פונים?

איציק בר: אני רוצה להתייחס לזה.

איציק בר: המשימה הזאת היא משימה מאוד מורכבת אני ממליץ לבוא לראות את משימת המשל"ט, איך הוא שולט באופרציה ולעשות ביקור במלונות.

איציק בר: אתם יכולים לבקש איזה מלון שאתם רוצים להגיע ולראות.

איציק בר: הסוגיה השנייה זה שצריך להבין כאן שפיקוד העורף נדרש למשימה שלא הייתה קיימת עד היום במדינת ישראל, זו המצאה של איך לוקחים מלון ועושים לו הסבה והתאמה למתקן החלמה ותוך כדי זה אנחנו למדים הרבה מאוד דברים ומשפרים הרבה מאוד דברים.

איציק בר: לדוגמה העליתם פה לא מעט את הסוגיה של השמירה על הניקיון ועל ההיגיינה.

איציק בר: התייחס לזה דורון ואפשר גם לבוא ולראות את זה בביקור.

איציק בר: אותו אזרח ששוהה בחדר הוא אחראי על הניקיון של החדר שלו, פעם בשבוע הוא מחליף את כל המצעים, את כל המגבות, הניקיון של השטחים הציבוריים במלון, בשטח הצהוב, הם באחריות המלון.

איציק בר: פניות לציבור.

איציק בר: אז כל מי ששוהה במלון יש צוות שמאייש אותו 24/7.

איציק בר: גם הקופות עושות שיחות פעם ביום עם מי ששוהה באותו מתקן בהתאם לקופה עצמה, צריך לשפר את המנגנון וצריך לראות לא מעט דברים בהקשר הזה, וגם הוא יודע לפנות לאותו חמ"ל של המלון של אנשי פיקוד העורף וכשיש בעיות אנחנו מנסים לטפל בהן.

איציק בר: אנחנו עושים את כל המאמצים לטפל בהן ולתת את השירות הכי טוב לאותם אנשים ששוהים במתקן ההחלמה.

איציק בר: עושים את המקסימום.

איציק בר: אני לא חושב שאני צריך להטריד את חברי הכנסת המכובדים בכמות הפניות, הזוטות שלפעמים פונים אלינו בהקשר הזה - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מקבלים אלינו גם.

איציק בר: כפי שאתם נותנים שירות לאזרחים גם אני נותן שירות לאזרחים.

איציק בר: אני מציע לבוא ולראות את זה בעיניים ולראות איך אנחנו מנהלים את המשימה המורכבת ואני גם יותר מאשמח שאותם הגופים שאמונים על זה בשגרה, קרי משרד הבריאות, ייקחו את המשימה מוקדם ככל הניתן.

איציק בר: אם חושבים שיש גופים אחרים שיכולים לעשות את זה בצורה יותר טובה באמת של נורמות השירות מפיקוד העורף, שהוא אנשי צבא, אנשים שנועדו להציל חיים באירוע חירום באתרי חילוץ, אני אשמח מאוד שמשרד הבריאות סוף כל סוף ירים את הכפפה וייקח את המשימה הזו.

איציק בר: לכן צריך להבין גם שיש פה מגבלה שלקחנו אנשי מילואים שהם אנשים מצוינים שתפקידם זה חילוץ ובעצם עשינו להם הסבה לנהל מתקן החלמה ולהתמודד עם האתגרים האלה.

איציק בר: זה לא מתפקידו של פיקוד העורף, פיקוד העורף יעשה כל משימה שהדרג המדיני באמצעות חטיבת המבצעים תטיל עליו, אבל בסוף צריך להבין את המגבלות של הדברים הקיימים.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה לך, איציק.

יפעת שאשא ביטון: אני, ברשותכם, אסכם את הדיון, זה דיון מהיר, עם הדברים שעלו כאן.

משה אבוטבול: בעצם לא קיבלו את ההצעה שלך.

משה אבוטבול: או שלי או שלך, לגבי קו פתוח.

יפעת שאשא ביטון: חכה.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל הם אומרים שקופות החולים נמצאות בקשר עם החולים, זאת אומרת שהחולים יכולים לדווח להם, אבל אנחנו תיכף נבקש שתהיה כתובת.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל תודה רבה, חבר הכנסת אליהו חסיד, שהעלית את הנושא לדיון, דיון מאוד מאוד חשוב ואני מניחה שאנחנו נקיים עוד דיונים בסוגיה וכבר בראשית דבריי אומר שאנחנו נקיים כוועדה ביקור, גם במשל"ט, כפי שהציע איציק, וגם במלוניות, במלונית אחת או שתיים לפי הבחירה שלנו ואנחנו ננסה אפילו לעשות את זה באופן מפתיע כדי לראות את זה בצורה אותנטית.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מבקשים שמשרד הבריאות ייכנס גם למערכה בטיפול או לפחות בפיקוח והבקרה על מה שקורה במלוניות עצמן ובקשר עם החולים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מבקשים ממשרד הבריאות סטטוס של הנוהל שדובר כאן לגבי פינוי מהמלוניות.

אמיליה אניס: אני אעביר לכם עותק ברגע שהוא יופץ.

יפעת שאשא ביטון: מצוין.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו בעוד שבוע כבר נעקוב ונראה אם זה מוכן, ואם לא, בעוד שבועיים.

יפעת שאשא ביטון: אמרת מהר מאוד, אנחנו נבחן את ההגדרה של מהר מאוד.

אמיליה אניס: ברגע שיופץ, נשלח עותק אליכם.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מבקשים גם לבדוק את הנושא של בקשות חזרה הביתה, אמרת שאת תבדקי את זה בתוך המשרד, אז שגם כאן משרד הבריאות ייתן לנו מענה האם זה אפשרי והאם אפשר לייצר נוהל כזה ומה המשמעויות.

יפעת שאשא ביטון: ואנחנו נרצה לקבל עדכונים שוטפים, אפילו פעם בשבוע, לגבי היקף המלונות, מספר המלונות והיקף השוהים במלונות כדי שנוכל לעקוב גם על הפערים בהתאם לתוכנית הרצויה שהוצגה כאן על ידי משרד הביטחון ופיקוד העורף.

יפעת שאשא ביטון: לגבי הקו הפתוח, אני כן מבקשת שיונגש, בין אם תחליטו שזה המוקד או כל דבר אחר, לפי שיקול דעתכם, אבל שיהיה איזה שהוא מוקד שאליו יהיה אפשר לפנות גם אם יש תלונות מסוימות.

יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שלא יפנו על כל שטות, סליחה שאני אומרת את זה, אבל גם אם יש דברים במהות, שאנשים שמחלימים לא ירגישו שהם מבודדים תרתי משמע אלא שיש להם את היכולת ליצור קשר עם מי שנמצא בחוץ.

משה אבוטבול: שגם יפורסם, בלי ספק.

יפעת שאשא ביטון: כן, זה מה שביקשנו.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכולכם, הדיון נעול.