הוועדה המיוחדת למיגור הפשיעה בחברה הערבית, כנסת 23, פרוטוקול מספר 9, 2020-08-05 09:30

מנסור עבאס: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה המיוחדת למיגור הפשיעה והאלימות.

מנסור עבאס: היום 5 באוגוסט 2020.

מנסור עבאס: הזמן שלנו מוגבל – ביום רביעי אנחנו חייבים לסיים ב-11:00.

מנסור עבאס: לכן ניגש לישירות לדיון עצמו.

מנסור עבאס: כמובן, אנו מגדירים את הדיון הזה כדיון משלים לדיון ראשון שעשינו עם משרד החינוך בנוכחות מר עבדאללה חטיב, שהציג תוכנית שמתייחסת לחלק מהחברה הערבית.

מנסור עבאס: לכן חשבנו שראוי להשלים את התמונה, ושנוכל לעקוב מה קורה בדיוק במגזר הדרוזי ובמגזר הבדואי הדרומי בנגב.

מנסור עבאס: מהבוקר אני חושב שאנחנו צריכים גם לייחד ישיבה ולהסתכל על מערכת החינוך בכללותה ומה קורה בחברה בכלל והאם יש משנה סדורה במשרד החינוך, איך מטפלים בנושא של אלימות ופשיעה במסגרת בתי הספר, ואיך מייצרים חברה סובלנית, חברה לא אלימה שרמת הפשיעה והאלימות הן ברמות הנמוכות ביותר, אבל את זה נשאיר להמשך.

מנסור עבאס: אני חושב שרואי גם שהוועדה הזאת, אמנם היא מיוחדת לחברה הערבית, תתייחס לחברה בכלל.

מנסור עבאס: גם מוסרית אי-אפשר לטפל בפשיעה ובאלימות בחלק מהחברה הישראלית בכלל, ולהשאיר את החלקים האחרים ללא תשומת לב.

מנסור עבאס: אני חושב שהוועדה הזאת מצליחה לשים את הדגש על הנושא של אלימות ופשיעה, כי היא מיוחדת לנושא הזה.

מנסור עבאס: עכשיו מתכנסת ועדת החינוך.

מנסור עבאס: היא מטפלת במספר רב של סוגיות, ונראה לי שהיא לא תספיק לגעת בנושא של אלימות בבתי הספר במשך שעה.

מנסור עבאס: לכן הדיון הזה מאוד חשוב.

מנסור עבאס: אני מברך את האורחים שלנו, האורחות שלנו ממשרד החינוך.

מנסור עבאס: כמובן, ניתן להם זמן מספיק, במה מתאימה כדי להציג את הרעיונות והיוזמות והתוכניות שיש להם.

מנסור עבאס: נשאל כמובן שאלות, אבל מה שמנחה אותנו בנושא הזה, לא רק לקיים דיון ענייני אלא גם להצליח לגעת בנקודת שצריך לשפר, וללמוד איך אפשר לעקוב אחרי יישום התוכנית בפועל, כי כמובן אנחנו לא מעוניינים בתוכניות על הנייר או בתוכניות שמיושמות באופן חלקי ולא מצליחות להשיג את יעדן.

מנסור עבאס: אנו כמובן נמצאים בתקופת משבר הקורונה, ויש היבטים שונים במשבר הזה, כלכלי ובריאותי וכו', אבל כבר למדנו לדעת שבחודשים האחרונים רמת האלימות בתוך המשפחה גאתה, וגם בחברה בכלל, במיוחד בחברה הערבית על רקע פעילות יתר של השוק האפור וכל התופעה של פשיעה כלכלית וארגונים שמתעסקים בנושא הזה.

מנסור עבאס: לכן אנחנו לקראת פתיחת שנת הלימודים, ואם המשבר הזה יימשך, ואת השלכותיו אנחנו יכולים לצפות שיתבטאו בצורה זו או אחרת במערכת החינוך בשלל נושאים, אבל אחד מהם, והחשוב מבחינתנו בוועדה הזאת זה האלימות הבית ספרית, וגם מחוץ לבתי הספר.

מנסור עבאס: כמובן, אני שוב מקדם בברכה את השתתפותם של כל הנציגים, גם ממשרד החינוך אך גם ממשרדים אחרים.

מנסור עבאס: ננסה בדיון הזה לתת במה לכולם, אבל כמובן שהדיון מיוחד לחינוך, לכן נתחיל עם משרד החינוך, ואחר כך גם ניתן הזדמנות לאורחים מהמשרד לביטחון הפנים לומר את דברם ומה מידת שיתוף הפעולה בין שני המשרדים בנושא.

מנסור עבאס: הגב' הילה סגל, בבקשה.

הילה סגל: תודה.

הילה סגל: קודם כל אני רוצה להודות ליו"ר הוועדה.

הילה סגל: אני לא נמצאת כאן פעם ראשונה, ואני יודעת על הדיאלוג המתמשך שלכם עם משרד החינוך.

הילה סגל: יש לו ערך מאוד משמעותי.

הילה סגל: אנחנו לא באים כאן להציג, אלא באים להגיד גם מה נעשה וגם את האתגרים שאנחנו עומדים מולם.

הילה סגל: אני מודה על השיח הזה, הוא לא מובן מאליו.

הילה סגל: הוא שיח מתמשך.

הילה סגל: אני חושבת שמעולם לא הגענו לכנסת לדון בכזאת רזולוציה בהפרדה שאומרת: החברה הערבית- ויש בה חברות שונות, צרכים שונים, אפיונים שונים.

הילה סגל: אני רוצה להודות לך.

הילה סגל: אני מנהלת בשירות הפסיכולוגי הייעוצי אגף שנקרא אגף תוכניות סיוע ומניעה, ונמצאות אתי בחדר ובזום מנהלת היחידה לאקלים, צמצום אלימות, הגב' ורד גיל, ויחד אתנו בזום מפקחות בכירות, מובילות, שעוסקות בנושא הזה על בסיס יום-יומי גם בחברה הדרוזית-צ'רקסית וגם החברה הבדואית בדרום.

הילה סגל: התכוננו יותר משבועיים לדיון הזה, וזה אפשר לנו לעשות דיוק של הדברים.

הילה סגל: אני מקווה שכולן יצליחו לדבר.

הילה סגל: אומר שבהחלט רואים פה רצף.

הילה סגל: אמנם הדיון הקודם שהיה עם מר עבדאללה חטיב – גם אנחנו השתתפנו בו - דיבר על בתי הספר בחברה הערבית בנפרד, אבל הדברים משפיעים אחד על השני.

הילה סגל: יש למידה בין הקבוצות, וזה מדרבן לעשות שינוי ולשאול שאלות - למה אנחנו מצליחים כאן יותר או כאן פחות.

הילה סגל: מהבחינה הזאת, זה מאוד חשוב.

הילה סגל: נשמח להציג לאדוני את התפיסה הכוללת של איך מטפלים באלימות.

הילה סגל: בתי הספר שלנו לא מנותקים מההקשר הרחב.

הילה סגל: בית ספר נמצא בתוך קהילה, נמצא בתוך חברה.

הילה סגל: הרבה פעמים יש לנו ציפייה או משאלה שבתוך בית ספר יקרה משהו שאנחנו המבוגרים לא מצליחים לעשות אותו בחוץ, ועדיין אנחנו דורשים מעצמנו, וזה יעד שאנחנו מציבות לעצמנו כל הזמן, שבתי הספר יהיו מקום של ביטחון ומוגנות; שכשילד מגיע לבית ספר, לפחות בתוך בית הספר תהיה לו חוויה של שייכות ושל ביטחון.

הילה סגל: נעבור בקצרה להצגה של ורד על מטרות העל, ואז נשמח לעבור לתיאור התוכנית בחברה הבדואית בדרום ולאחר מכן לחברה הדרוזית-צ'רקסית בצפון.

ורד גיל: בוקר טוב, תודה רבה על ההזמנה.

ורד גיל: אני ממונה על אקלים חינוכי מיטבי ומניעת אלימות בשפ"י.

ורד גיל: כשאנחנו מדברים על מטרות התוכנית החינוכית שלנו למניעת אלימות, אנחנו מדברים על מספר מטרות.

ורד גיל: המטרה הראשונית היא הגברת המוגנות וצמצום אירועי אלימות בקרב תלמידים במרחבים השונים.

ורד גיל: אנחנו מדברים על המרחבים הפיזיים והווירטואליים, בייחוד בתקופה האחרונה, בתקופת הקורונה.

ורד גיל: אנחנו מדברים על הגברת מוגנות, צוות ההוראה, על קידום אקלים חינוכי מיטבי ופיתוח הדרכה נפשית בקרב התלמידים.

ורד גיל: אנחנו עושים את זה גם דרך שיח רגשי, דרך כישורי חיים ועוד.

ורד גיל: חיזוק יחסי קרבה ואכפתיות בין מורים לתלמידים והגברת הפנייה לעזרה של תלמידים למורים ובכלל לצוות החינוכי, וחיזוק היחסים בקרב התלמידים והגברת האחריות האישית והחברתית שלהם, שאת זה עושים דרך כישורי חיים אך לא רק.

ורד גיל: כשאנחנו מדברים על מדדי הצלחה, אנחנו מדברים על שני הצלחה מרכזיים - על העלאת תחושת מוגנות התלמידים והפחתת המעורבות שלהם באירועי אלימות – פיזית ו-ווירטואלית.

הילה סגל: כשתהיה הצגה של כל אחת מהחברות, נראה נתונים שמראים בדיוק – הם נבדקים במיצב, בתי הספר נדרשים למדידה חיצונית, ויש שם נתונים, ואפשר לראות בדיוק את כל הקשיים, איפה הבעיות והאתגרים.

חמד עמאר: לפני התוכנית הייתי שמח לסקירה על האלימות, ומה התוכנית שלכם למניעה.

חמד עמאר: האם האלימות היא בין תלמיד למורה, בין תלמיד לתלמיד.

ורד גיל: עוד דקה אסיים את המעטפת של התוכנית, וניתן את רשות הדיבור למפקחות גם של חברה הבדואית.

הילה סגל: הנתונים של החברה הבדואית שונים מאלה של החברה הדרוזית.

הילה סגל: אתה תראה את הנתונים בהשוואה לממוצע הארצי.

ורד גיל: בתוכנית שלנו יש שלוש מדרגות: הראשונה, תוכנית לטיפול באלימות בכלל בתי הספר.

ורד גיל: נבנית תוכנית לכל בית ספר, תוכנית אקלים שמבוססת על נתוני מיצב שמועבר אחת לשלוש שנים ונתונים פנימיים שנבדקים על-ידי שאלונים וולונטריים שפ"י.

ורד גיל: זו המדרגה הראשונה בהובלת מנהלי בתי הספר והיועצות.

ורד גיל: המדרגה השנייה מדברת על ליווי בתי ספר והדרכת אח"מ – אקלים חינוכי מיטבי.

ורד גיל: המדריכות שם יועצות מובחרות שמגיעות לבתי הספר ומלוות תהליך אקלים ארוך טווח של שלוש שנים.

ורד גיל: הן מגיעות אחת לשלושה שבועות לבתי הספר.

ורד גיל: בבתי ספר שהם במיקוד אקלים המדריכות מגיעות אחת לשבוע לתהליך עומק, ואנחנו רואים תוצאות גבוהות שבתי ספר שמלווים ושמים את המיקוד על תהליך אקלים, אנחנו רואים בנתוני המיצב שהם מצליחים להתקדם ולצאת מהמיקוד, כלומר רמת המוגנות שם גבוהה יותר.

ורד גיל: המדרגה השלישית זה ליווי אינטנסיבי בבתי ספר במיקוד אקלים, שזו המדרגה שדיברתי עליה בחלק הקודם.

ורד גיל: זו המעטפת הרחבה שאנו נותנים במערכת החינוך.

ורד גיל: אשמח להעביר את זכות הדיבור לנג'וא וסנא, מפקחות על הייעוץ במחוז דרום בחברה הבדואית.

ורד גיל: תודה.

נג'וא עבאס: בוקר טוב.

נג'וא עבאס: אני מברכת על הדיון הזה.

נג'וא עבאס: אם אי-אפשר להראות את השקף, אתחיל ישר בנתונים.

נג'וא עבאס: אתם רואים את מיפוי מוסדות החינוך בחברה הערבית.

נג'וא עבאס: מדובר בלא מעט בתי ספר.

נג'וא עבאס: אנחנו מחלקים את זה ליסודי, על יסודי וחינוך מיוחד.

נג'וא עבאס: כלל בתי הספר בחברה הערבית מקבלים את השירותים שלנו בכל- - - בעבודת הייעוץ החינוכי ובמיוחד בטיפול באלימות וקידום אקלים מיטבי.

נג'וא עבאס: סך הכול יש לנו 146 בתי ספר, בתוכם פועלים 161 יועצים.

נג'וא עבאס: אנחנו נותנים מעטפת של ליווי אינטנסיבי ל-32 בתי ספר שמקבלים הדרכת אח"מ על בסיס הנתונים ועל בסיס תוצאות המיצב שהם מקבלים.

נג'וא עבאס: בית ספר שנמצא במיקוד או יש בו אחוז גבוה של תופעת אלימות, אנחנו מצמידים לו מדריכה אינטנסיבית שמגיעה אחת לשבוע, שלושה שבועות, ונותנת את ההדרכה.

הילה סגל: חשוב לי להדגיש - זה לא שכלל בתי הספר מחויבים לעסוק בתוכנית.

הילה סגל: לפי חוזר מנכ"ל, 32 בתי הספר, אלה בתי ספר שבגלל הנתונים שלהם מקבלים ליווי תוספתי מיוחד.

נג'וא עבאס: נכון.

נג'וא עבאס: המיקוד הוא ב-32 בתי ספר.

נג'וא עבאס: כאמור, כלל בתי הספר מקבלים גם את השירותים, ונדרשים כמובן לבנות תוכנית עבודה שנתית שעוסקת בנושא של קידום אקלים מיטבי.

נג'וא עבאס: אפשר לראות בשלושת השקפים הבאים את תוצאות המיצב בשני פרמטרים: אחד מהם, שאנחנו שואלים – הסקר הזה מתייחס לכיתות ד' עד י"ב.

נג'וא עבאס: חילקנו את זה לשלושה שלבי גיל.

נג'וא עבאס: אפשר לראות, שכששואלים את התלמידים על מעורבות באירועי אלימות בחודש האחרון.

נג'וא עבאס: אם מסתכלים על תשע"ו, אפשר לראות שהמגזר הבדואי עבר את הממוצע הארצי.

נג'וא עבאס: זה אומר ש-13% מהמשיבים ענו שהיו מעורבים באירועי אלימות בחודש האחרון לעומת הממוצע הארצי, שהוא 10%.

נג'וא עבאס: על פני השנים אפשר לראות שתשע"ט – התוצאות האחרונות שיש לנו – זה דומה לממוצע הארצי.

נג'וא עבאס: השקף הזה מתייחס לתלמידים ביסודי.

נג'וא עבאס: אותו דבר לגבי הפרמטר השני.

נג'וא עבאס: לפי שני הפרמטרים האלה אנחנו מגדירים גם את ההדרכה שלנו והליווי שלנו לקידום אקלים מיטבי בבתי הספר.

נג'וא עבאס: אפשר גם פה לראות בין תשע"ו לתשע"ט מגמה של ירידה באחוז של היעדר תחושת מוגנות.

נג'וא עבאס: זה אומר שאנחנו שואלים את התלמידים האם הוא מרגיש מוגן בתוך בית הספר.

נג'וא עבאס: 18% מהתלמידים הצביעו על היעדר תחושת מוגנות, לעומת בתשע"ט.

נג'וא עבאס: זה אומר שיש מגמת שיפור ניכר בקרב התלמידים ביסודי.

הילה סגל: השקף הזה היה על היסודי.

נג'וא עבאס: הנושא של אלימות הוא יותר מורכב בחטיבות הביניים ובחטיבה העליונה, ואנחנו יכולים לראות את זה מהשקף הזה, על אותם שני פרמטרים שמשווים בין חטיבת ביניים ותיכון.

נג'וא עבאס: אני אופטימית, כי המגמה היא של ירידה, אבל לצערי אנחנו מתקשים להגיע לממוצע הארצי.

נג'וא עבאס: רואים שבתי ספר שמלווים בהדרכה אינטנסיבית מצליחים הרבה פעמים תוך כדי הליווי, שהוא לפחות שלוש שנים, מצליחים עם בניית תוכנית פעולה ועם בניית תוכנית ממוקדת בתוצאות של המיצב, להגיע למצב של יציאה מהמיקוד של האלימות.

נג'וא עבאס: אותו דבר אנחנו רואים את הירידה בהיעדר תחושת מוגנות ומעורבות באירועי אלימות בחטיבת ביניים.

נג'וא עבאס: אנחנו עוברים לחטיבה העליונה עם אותם שני פרמטרים.

נג'וא עבאס: בשקף של חטיבת הביניים, כפי שמחקרים אומרים ומתריעים כל הזמן, הנושא של האלימות הרבה יותר שכיח בקרב מתבגרים, שזה גיל של חטיבת ביניים, בין ז' ל-ט'.

נג'וא עבאס: אפשר לראות פה אחוזים נמוכים מחטיבת הביניים, אבל עדיין הם אחוזים גבוהים מהארצי.

נג'וא עבאס: שוב אדגיש – אנחנו רואים על פני השנים, מ-14% ל-11%, ירידה במעורבות באירועי אלימות עם השנים.

נג'וא עבאס: גם היעדר תחושת המוגנות – היתה ירידה בתשובות התלמידים, היעדר תחושת מוגנות מבחינת האחוזים.

נג'וא עבאס: נעבור לתוכנית הפעולה שאנחנו עושים בבתי הספר.

נג'וא עבאס: אתם רואים מהלכים שאנחנו עושים בתוך בתי הספר.

נג'וא עבאס: בכל בית ספר יש צוות אקלים.

נג'וא עבאס: מה שאני מתארת עכשיו נדרש בכל בית ספר – עם ליווי והדרכה או בלי – הוא נדרש לעשות את הפעולות האלה.

נג'וא עבאס: אנחנו מלווים אינטנסיבית את אותם בתי ספר שנמצאים במיקוד אלימות גבוה, והליווי של ההדרכה יותר אינטנסיבי, אבל תוכנית העבודה נבדקת על בסיס הנתונים שאנחנו רואים פה.

נג'וא עבאס: מועברים שני שאלונים מכיתה ד' עד כיתה י"ב: אחד זה השאלון של אקלים חינוכי מיטבי, עושים דרך שפ"י.

נג'וא עבאס: בתי הספר מקבלים תוצאות, משהו כמו 65 שאלות, שמתייחסות להיקף רחב של מצבים, או שהם עונים על המיצב.

נג'וא עבאס: אנחנו בודקים את הנתונים האלה, ומבצעים מייד תוכנית על הנתונים.

נג'וא עבאס: כמובן, מי שמוביל את בניית תוכנית האקלים הם צוות האקלים הבית ספרי.

נג'וא עבאס: אנחנו לא מביאים מהמחוז תוכנית מוכנה ואומרים לבית הספר: תטמיעו, אלא אנחנו מתייחסים לנתונים הספציפיים והצרכים של אותו בית ספר.

נג'וא עבאס: לכל מפקח - יש מפגשי מפקח ומנהליו, מה שנקרא מועצת מנהלים.

נג'וא עבאס: כמובן, אנחנו המפקחות על הייעוץ.

נג'וא עבאס: אני ועמיתתי סנא, שנמצאת פה אתנו, מגיעות למפגשים האלה ומנחות ומדריכות את המנהלים, איך הם שמים דגש על הפעולה של אקלים מיטבי בתוך בית הספר.

נג'וא עבאס: הנחיית מפגש בבית הספר – המפקחות לא מגיעות להנחות את הצוותים אלא המדריכות של האקלים מדריכות את היועצות בפועל בתוך בית הספר בשיטת המניפה: אנחנו עובדות מול המדריכות, הן עובדות מול יועצות בתוך בית הספר, והיועצת – והרבה פעמים גם פסיכולוג בית הספר ומרצים מבחוץ - מנחים מפגשי צוות בית ספרי בתחום האקלים וכישורי חיים.

נג'וא עבאס: אנחנו מאוד קושרים את הנושא של אקלים וכישורי חיים כנושא אחד, כי ברגע שאתה נותן לכל תלמיד מיומנויות וכישורי חיים להתמודד עם מצבי חיים שונים, רובם יכול גם מן הסתם להתמודד עם מצב אלימות שהוא נקלע אליו.

נג'וא עבאס: פיתוח מקצועי של יועצים – יש לנו 30 שעות בכל שנה שמתמקדות בנושא של אקלים וכישורי חיים.

נג'וא עבאס: יש- - - למדריכות האח"מ לאורך השנה על-ידי שפ"י, מדריכות האח"מ מקבלות השתלמות דרך המטה.

נג'וא עבאס: גם ורד וגם הילה ומטה שפ"י מלוות אותם לאורך שנת הלימודים, מלוות את כל התהליכים שהם עוברים דרך בתי הספר, בנוסף למפגשים עם הפיקוח המחוזי בתוך המחוז.

נג'וא עבאס: הן מקבלות הדרכה משני גורמים: גם מהמחוז וגם משפ"י.

מנסור עבאס: נתקדם, כי יש רעש, וכבר קראנו את הפירוט.

נג'וא עבאס: אנחנו פועלים בכמה ישובים ברמה בית ספרית.

נג'וא עבאס: בנוסף להשתלמויות יש מפגשים ישוביים לפי תוכנית הערכים הבית ספרית, ושני מרכזים שמטפלים בתלמידים מאתגרים גם מבחינה התנהגותית וגם מבחינת מספר אירועי אלימות.

נג'וא עבאס: חשוב לי להדגיש את ארבע התוכניות האלה, שמתקשרות ישירות לטיפול באלימות: תוכנית הד החיים שמיועדת לעבודה עם הורים לילדים בגיל הרך.

נג'וא עבאס: היא בהובלה של מחוז דרום, מי שמרכזת את התוכנית היא עמיתתי סנא, עם כלל חטיבות הגיל הרך בתוך המגזר.

נג'וא עבאס: ההורים נפגשים לאורך השנה ועוסקים בכל מיני תחומים, במיוחד במניעת אלימות.

נג'וא עבאס: עמיתי לחיים – ערך קדושת החיים - אנחנו שומעים בחדשות על כמה בעיות אלימות יש בתוך החברה הבדואית בדרום, אז לקחנו תוכנית, בנינו אותה, ערך קדושת החיים, כאשר היועצות מקדמות גם דרך בעלי חיים אבל גם באופן עצמאי את התלמידים בתוך בית הספר.

נג'וא עבאס: תוכנית מוביל עתיד בטוח – התוכניות שלנו סובבות סביב מצבי חיים, כישורי חיים וקדושת החיים.

נג'וא עבאס: התוכנית האחרונה – חינוך לחיי משפחה.

נג'וא עבאס: אנחנו מלווים את התלמידים מבית הספר היסודי, חטיבת הביניים ותיכון כדי לעסוק בכל הערכים של חינוך וקידום ערכי המשפחה.

מנסור עבאס: אם נוכל אחר כך, הילה ונג'וא, לקבל את הפירוט של התוכניות האלה, שנוכל גם לעקוב ולבדוק.

הילה סגל: ודאי.

מנסור עבאס: נעבור לחברי הכנסת, בבקשה.

עוזי דיין: תודה רבה.

עוזי דיין: אני חבר בוועדה הזאת.

עוזי דיין: אף פעם לא הייתי בישיבת הוועדה.

עוזי דיין: למה – כי אני חבר בחמש ועדות, והשיבוץ שלי פה, לא הבנתי אם זה סוג של חובה או סוג של חוש הומור, אבל כיוון שהנושא מאוד רציני, איני רוצה להתבדח עליו.

עוזי דיין: מה עושים במצב הזה - יש חברי כנסת חדשים.

עוזי דיין: אשתדל שמישהו ימלא את מקומי, כי מעולם לא הייתי פה, ואני מבקש שההתייצבות שלי פה היום לא תהווה תקדים מחייב...

מנסור עבאס: את זה צריך לפתור עם סיעת הליכוד.

עוזי דיין: אני מביא את זה למשהו.

עוזי דיין: ניסיתי להתנצל למה אני לא בא.

עוזי דיין: שתיים, אשתדל לפתור את הסוגיה.

עוזי דיין: אם לא אצליח, יש לי בקשה-שאלה: לא קיבלתי עד היום מהוועדה הזאת שום חומר של סיכום, ואני מציע שזה יהיה, כי אין טעם שאשאל עכשיו מה דובר עד עכשיו, מה החליטו וכו'.

עוזי דיין: אז אם אפשר לקבל סוג של סיכום, גם אם הוא סיכום קצרצר.

מנסור עבאס: עמאל מנהל הוועדה יעביר לכל חברי הכנסת את כל הסיכומים של כל הישיבות, מאז שהתחלנו עד היום.

עוזי דיין: שנית, איני יודע לאיזה כיוון אתם הולכים, אבל ממה שאני מסתובב בשטח – הייתי בשפרעם, היינו ביאנוח ג'ת, הייתי בזרזיר - אני נמצא בהרבה מקומות, לאו דווקא בעניין הזה.

עוזי דיין: יש בעיה אחת שרוב האנשים, כולל ראשי הרשויות וכו', חושבים שהמשטרה לא פועלת ברשותם כפי שהיתה פועלת ברשות אחרת.

עוזי דיין: כשמעלים את הנקודה הזאת, אומרים: כן, אבל ברשויות אחרות התושבים משתפים פעולה, ופה הם משתפים פעולה הפוך – עם מי שעושה אלימות.

עוזי דיין: אני חושב – אני אומר זאת בזהירות – שאחד הדברים העיקריים שיש לעשות, זה שהמדינה, המשטרה צריכה ללכת על הראש של משפחות הפשע.

עוזי דיין: ממה שאני רואה, זה נעשה בציבור היהודי בשנים עברו, וזה הצליח, ופשוט עבר למקום אחר.

עוזי דיין: ממה שאני רואה, זו הנקודה העיקרית.

עוזי דיין: הם, מי שעובד אצלם, הצעירים, לכן זו עצתי כאורח לרגע.

עוזי דיין: אשתדל לבוא יותר.

מנסור עבאס: נעביר לך את החומר, ונשמח שתשתתף ותתרום את תרומתך.

מנסור עבאס: נעבור לחבר הכנסת אבי דיכטר.

אבי דיכטר: לצערי, אני בבידוד.

אבי דיכטר: אני רוצה לשאול שאלה.

אבי דיכטר: תיארו כאן בהתארגנות, המהלכים המרכזיים, מדובר על מדריכות, על יועצות - הכול בלשון נקבה, ואנחנו מבינים שבחברה הבדואית אולי בבית ספר עממי סביר להניח שמדריכות ויועצות יכולות להיות יותר אפקטיביות.

אבי דיכטר: אני חושב שכשמדובר בחטיבת ביניים, ובוודאי בחטיבה העליונה, אני תוהה – אנחנו כל הזמן מדברים על מדריכות ויועצות או רק כי זו טעות כתיב במצגת?

אבי דיכטר: אחרת זה לא מתחבר למה שאני מכיר והיכולת של מדריכות, של נשים במקרה הזה, להתמודד בצורה הכי אפקטיבית עם אלימות, והאם נותנים את הדעת לנושא?

אימאן ח'טיב יאסין: לא הבנתי את הכוונה.

חמד עמאר: גם אני לא.

הילה סגל: אומר בקצרה - בין היועצים החינוכיים יש גם יועצים חינוכיים גברים, בין המדריכים יש גם מדריכים גברים, אבל אני מתנגדת למשוואה- -

חמד עמאר: אין הבדל בין גבר לאשה.

חמד עמאר: חשוב שיהיה איש מקצוע שמכיר את הנושא, יכול לטפל ולתת תשובות.

הילה סגל: אם יש מורות ועושות, הן אלה שעושות את העבודה.

מנסור עבאס: בבקשה, נעבור למצגת.

הג'ר בדר: שלום לכולם.

הג'ר בדר: אני מפקחת על הייעוץ בחברה הדרוזית-צ'רקסית מזה 12 שנה.

הג'ר בדר: אני עובדת שבני מחוזות – במחוז צפון ובמחוז חיפה, כי החברה הדרוזית מחולקת בין שני מחוזות.

הג'ר בדר: אני עובדת עם מנהלת האגף, הגב' איה חיראדין, ואתחיל להציג.

הג'ר בדר: לא ניתן לראות אותה.

הילה סגל: חשוב שתראו את הנתונים.

ורד גיל: נעזור לך ונדבר על השקף הראשון.

ורד גיל: נתחיל על מיפוי מוסדות החינוך בחברה הדרוזית-צ'רקסית.

ורד גיל: מדובר על בתי ספר יסודיים, 47 בתי ספר דרוזיים ושני בתי ספר צ'רקסיים, ועל-יסודיים - 38 בתי ספר דרוזיים, ובחינוך המיוחד יש 3 בתי ספר דרוזיים.

ורד גיל: מדובר על הצפון ועל חיפה.

ורד גיל: סך הכול יש 88 בתי ספר דרוזיים ושניים צ'רקסיים, בתוכם פועלים 120 חינוכיים שב-17 בתי ספר.

מנסור עבאס: אין בתי ספר צ'רקסיים עם חטיבת ביניים, על יסודיים?

הג'ר בדר: יש, אבל הם לא באחרית משרד החינוך אלא באחריות משרד אחר.

הג'ר בדר: לכן הם לא שייכים אלינו.

הג'ר בדר: הם שייכים למוכר שאינו רשמי, אני חושבת.

הילה סגל: יש בתי ספר של משרד העבודה – עמל, למשל.

חמד עמאר: אז אין לכם הנתון שלהם.

הג'ר בדר: לא.

הג'ר בדר: אנחנו לא אחראיים עליהם מבחינת משרד החינוך.

הג'ר בדר: זה גם מעניין וגם בעייתי ברצף גם שלנו כמשרד מבחינת טיפול בכל העניין של תופעות האלימות ובכלל, כל הנושא של רצף חינוכי ופדגוגי.

מנסור עבאס: זה רק בתחום האלימות?

הילה סגל: זה בכלל.

הילה סגל: זה גם בבתי ספר של דוברי עברית - גם שם יש בתי ספר שכפופים למשרד העבודה, בתי הספר של עמל.

חמד עמאר: אבל בתי הספר של עמל הם בתי ספר מקצועיים, אבל בתי ספר שלומדים את כל המקצועות, שייכים לו משרד העבודה והרווחה?

הג'ר בדר: דווקא בחברה הדרוזית-צ'רקסית בתי הספר של עמל כן שייכים אליי מבחינת האחריות המקצועית על היועצות ועל התהליכים של החינוך.

הג'ר בדר: רק בית הספר בחברה הצ'רקסית בכפר כמא, כי בכפר ריחנייה אין בית ספר חטיבה תיכון – הם לומדים מחוץ לכפר.

הג'ר בדר: יש רק בית ספר יסודי.

הג'ר בדר: כמובן, נקרא לזה חברה ולא מגזר, חברה קטנה יחסית.

הג'ר בדר: אנחנו לא מקבלים המון תקציבים במובן של ימי הדרכה לטיפול בנושא אקלים.

הג'ר בדר: בכל זאת יש לי שתי מדריכות שעובדות כבר שלוש שנים יחד אתי.

הג'ר בדר: אנחנו מלווים 17 בתי ספר השנה, בתש"ף ובתשע"ט הזמינו 12 בתי ספר.

הג'ר בדר: חלקם היו אדומים בישוב מסוים.

הג'ר בדר: ב-12 שנה אני מלווה את הנושא של מניעת אלימות ואקלים ממש צמוד.

הג'ר בדר: התחלתי עם מספר גדול של בתי ספר אדומים.

חמד עמאר: מה זה בית ספר אדום?

הג'ר בדר: זה בית ספר שמוגדר מבחינת אלימות, שהוא באחוז אלימות ברמה גבוהה יחסית לממוצע הארצי.

הילה סגל: לפי נתוני המיצב, 10% מבתי הספר שיש בהם האלימות החמורה הגבוהה ביותר – אנחנו מגדירים אותם כבתי ספר אדומים במיקוד, שדורשים התערבות מיוחדת.

הג'ר בדר: יש לציין שבחברה הדרוזית-צ'רקסית בתי ספר אדומים בחמש השנים האחרונות מופיעים כאדומים לפי ההסבר של הילה בגלל סיבה מסוימת – או זה אלימות ישובית ספציפית בישוב אחד, או זה דינמיקה פנימית של בית ספר או ישוב או בחירת מנהל חדש, ואז כל הנושא של סטטוס קוו חברתי ורגשי ולימודי מתערער, ואז כל הנושא של אלימות כתהליך של אקטינג אאוט, גם של הילדים וגם של המורים וגם של החברה בכלל מופיע לנו בתוך בתי הספר.

מנסור עבאס: אז את לא מדברת על משהו רוחבי בחברה עצמה אלא משהו נקודתי.

הג'ר בדר: כן, ואני עם הממונים ומנהלי המחוזות תמיד עם יד על הדופק, מזהים את הבעיה ואת המוקד, וגם נותנים את המאמץ גם שלי, גם של ההדרכה, גם של הפיקוח הכולל, שעובד יחד אתי צמוד בתהליכים אינטנסיביים בתוך בית ספר, ואנחנו בונים תוכנית ספציפית.

הג'ר בדר: אם זה בית ספר אחד בתוך ישוב אחד, שרמת האלימות היא יחסית גבוהה והוא מוגדר או אפור או אדום, אנחנו נותנים את הפוש הגדול שלנו בעבודה החינוכית שם.

הג'ר בדר: אם זה ישובי, אנחנו עובדים גם במודל ישובי – כמובן בליווי המדריכות שלנו, שמקבלות הכשרה.

מנסור עבאס: לא ברור לי אם אנחנו מעל או מתחת לממוצע הארצי מבחינת שני הפרמטרים של תחושת מוגנות או מעורבות באירועי אלימות.

מנסור עבאס: נעבור לשקפים.

הג'ר בדר: יש לנו נתונים שהם מעל הממוצע, יש לנו נתונים שהם יחסית בהשוואה ויש שמתחת.

הג'ר בדר: זה תומך במה שהסברתי לגבי הבעיות היותר נקודתיות בחברה הדרוזית-צ'רקסית.

הג'ר בדר: זה השקף של התלמידים בבתי ספר יסודיים.

הג'ר בדר: במעורבות באירוע אלימות אנחנו מתחת לממוצע, בתחושת מוגנות - היעדר תחושת מוגנות - בתשע"ט היינו מעל הממוצע.

הג'ר בדר: בחטיבת ביניים – אירועי אלימות – אנחנו מתחת לממוצע.

הג'ר בדר: גם בתחושת המוגנות אנחנו מתחת לממוצע או שווים.

הילה סגל: משום מה במצגת כאן לא רואים את המספר של האחוזים.

הילה סגל: אצל חברי הכנסת מופיע האחוז ממש לפי המיצב.

הג'ר בדר: גם אצלי מופיע האחוז.

הג'ר בדר: אם תרצו, אומר גם את האחוזים.

הג'ר בדר: נעבור לשקף של החטיבות העליונות.

הג'ר בדר: שם היה לנו מוקד של התערבות בשלוש השנים האחרונות, כי היינו מעל הממוצע.

הג'ר בדר: שוב, זה משהו שקשור למשהו יותר נקודתי ולא מאפיין את כל המגזר אלא מאפיין מקומות מסוימים עם תהליכים פנים בית ספריים או פנים ישוביים, כי נכון שאנחנו חברה דרוזית-צ'רקסית, אבל בתוכה יש לנו פסיפס של שונות.

הג'ר בדר: אם נדבר על כפר מסוים, זה לא מאפיין כפר אחר במחוז השני.

הג'ר בדר: כל כפר בתוך החברה עצמה מאופיין גם באפיונים פנים-ישוביים אחרים, שאנחנו גם נותנים עליהם את הדעת.

הג'ר בדר: הנושא של בתי הספר העל-יסודיים והחטיבה העליונה היה משהו שהוא גם אפיין מקומות ספציפיים.

מנסור עבאס: אז אנחנו לא מדברים על הדרוזים עצמם.

הג'ר בדר: כמובן.

מנסור עבאס: כי יש מספר כפרים מעורבים – מע'אר, רמי.

הג'ר בדר: אבל ההתייחסות של הנתונים היא לכל הישוב, כי כולם לומדים בתוך הישוב.

הג'ר בדר: כמובן, מי שלומד בתוך הישוב, כי יש תלמידים שלומדים מחוץ לישוב.

חמד עמאר: הגדרת בהתחלה בתי ספר אדומים.

חמד עמאר: יש לי 88 בתי ספר.

חמד עמאר: מתוכם כמה אדומים וכמה לא?

חמד עמאר: ככה אתה עושה תמונה יותר ברורה.

הילה סגל: באופן עקרוני, כתפיסה, משרד החינוך תמיד לוקח את 10%.

הילה סגל: כל שנה זה יהיה אותו מספר במובן הזה שאנחנו גוזרים את ה-10%.

הילה סגל: גם אם כל המערכת היא במגמת ירידה באלימות, עדיין 10% שיש להם רמת האלימות הגבוהה ביותר, הם מבחינתנו קבוצת יעד להתערבות, אז תראה מספרים לאורך השנים שהם קבועים, כי 10% זה תמיד 10%, אבל לצד זה אנחנו עוקבים אחרי בתי הספר, ורואים את הנתונים שלהם בפני עצמם.

הילה סגל: בכל ההצגות, גם בהצגה שהציג מר עבדאללה חטיב, גם בהצגה של הגב' נג'וא וגם הגב' הג'ר, מגמת הירידה, אנחנו כל הזמן בודקים את עצמנו.

הילה סגל: לכאורה לפי נתוני המיצב יש ירידה קבועה, מתמשכת, יש מקומות עם קצת עלייה.

הילה סגל: אנחנו שואלים שאלות מאוד נוקבות.

הילה סגל: אנחנו לא נחים על זרי הדפנה, כי אנחנו שואלים את עצמנו, עד כמה זה באמת משקף מציאות, עד כמה זה נותן תמונה, אבל בתי הספר האלה, כשהמפקחות מקבלות כל שנה את הרשימה של בתי הספר האדומים של 10%, הן אומרות: בבתי הספר האלה אני מכירה אירועים, אני מלווה אותם, יש שם משבר, יש בעיה עם ההנהלה ועם הישוב, והם היד המכוונת.

הילה סגל: אפשר חד-משמעית לראות – והמיצב נעשה אחת לשלוש שנים, שאלון האח"מ הוא אינדיקציה פנימית, ואנחנו יכולים לראות את בתי הספר שהיתה בהם התערבות אינטנסיבית, יוצאים מתוך קבוצת ה-10% ולא מופיעים בה במדידה הבאה.

חמד עמאר: לא קיבלתי נתון.

הילה סגל: יש 88 בתי ספר בציבור הדרוזי, אז תמיד בין 8 ל-9 בתי ספר יהיו בקטגוריה של ה-10%.

הג'ר בדר: יש לנו פחות.

הג'ר בדר: בתשע"ט היו ארבעה בתי ספר בישוב אחד על רקע אלימות ישובית.

הג'ר בדר: הנתונים הראו שיש שם ארבעה בתי ספר אדומים.

הג'ר בדר: עשינו תהליך אינטנסיבי עם המדריכה, עם הילה והיחידה, ובתי הספר האלה יצאו מהקטגוריה של האדומים.

הג'ר בדר: השנה, לפי הנתונים שקיבלתי ממשרד החינוך, הופיעו ארבעה בתי ספר אדומים אחרים, שכל אחד בישוב אחר, על רקע בעיה ספציפית של אותו בית ספר.

הג'ר בדר: כלומר אנחנו נעים בין נתון של 4 עד 6 בתי ספר בטווח אותן 3 שנים שהם אדומים.

מנסור עבאס: יש ישוב שמוגדר אדום?

הג'ר בדר: בחברה הדרוזית-צ'רקסית - לא.

מנסור עבאס: אני רואה שיש פירוט בכל ישוב, כמה בתי ספר אדומים, כמה ישובים אדומים וכו'.

מנסור עבאס: אשמח שתסכמי.

מנסור עבאס: אני רואה שיש פה פירוט אפילו מעבר למה שהציגה נג'וא בעניין החברה הבדואית.

מנסור עבאס: חשוב לנו, שהתוכניות הללו, גם בשלב היישום, ייושמו בצורה ראויה, אבל גם מבחינת המעקב.

מנסור עבאס: הילה, בעניין הביקורת העצמית, אנחנו כחברה ערבית יודעים לטייח את הנתונים, במיוחד נתונים כמו של פשיעה ואלימות, וכלם רוצים לזכות בתואר של אקלים בית ספרי מיטבי ולקבל ציונים וכו'.

מנסור עבאס: האם יש לכם חלון שבו ההורים, אזרחים רגילים יכולים לפנות למשרד החינוך ולדווח על דברים שלא מדווחים בצורה סדורה דרך המערכת עצמה?

הילה סגל: חד-משמעית.

הילה סגל: בדיון הקודם שהיה עם מר עבדאללה חטיב, הזמנתם את ד"ר חגית גליקמן, מנהלת רמ"ה, וכל שנה כשאנחנו מקבלים את הנתונים, אנחנו יושבים עם חגית ואומרים - אם אנחנו יכולים לקבל את הנתונים האלה, והיא אומרת שאחת האינדיקציות החשובות – ואומרת את זה כסטטיסטיקאית - היא סיפור המגמה.

הילה סגל: היא אומרת שיכול להיות שהנתונים פחות טובים, אבל אם לאורך שנים אנחנו רואים אותה תנועה, יש מגמה לאורך שנים של ירידה, זו בשבילנו אינדיקציה שיש תנועה.

הילה סגל: שנית, היום יש לנו האגף של פניות ותלונות הציבור.

הילה סגל: אנחנו מקבלות באופן קבוע פניות מהורים וצוותים לגבי אירועים ומקרים שנראים להם בעייתיים.

הילה סגל: כמובן, אנו עוקבים בנושא גם עם המטה הלאומי 105 לפגיעות ברשת.

הילה סגל: גם שם, אם אדוני יחשוב שזה נכון, יש עבודה מאוד רצינית עם ילדים והורים מהציבור ומהחברה הערבית.

הילה סגל: גם משם אנחנו מקבלים אינדיקציה ספציפית לחברה הערבית.

חמד עמאר: האם אתם מנתחים את האלימות ומתי היא בתוך בית הספר – אם זה בהפסקה, אם זה בדרך לבית הספר, בחזרה ממנו, בתוך הכיתה?

חמד עמאר: האם יש לכם נתונים לדברים האלה, ומה אתם עושים בהפסקות?

חמד עמאר: בדרך כלל רוב האלימות קורית בהפסקות.

חמד עמאר: יש לכם פעילות בהפסקות?

חמד עמאר: אני בעצמי מייסד שתי תנועות נוער, ואני עושה הפסקות פעילות בהרבה בתי ספר, ואני רואה את הירידה של האלימות בתוך בתי הספר, איפה שאני מכניס את החניכים שלי לעשות בנות שירות.

חמד עמאר: האם אתם מפתחים את זה במגזר הלא יהודי, במגזר הערבי?

הילה סגל: ראשית, בהחלט.

הילה סגל: הנתונים של המיצב – הצגנו היום מידע מסכם, אבל למשל, תחת הנושא של מעורבות באירועי אלימות – יש ממש שאלות ספציפיות ששואלים: איפה מתרחשת האלימות?

הילה סגל: יש אפשרות לבית ספר בשאלון האח"מ למפות אזורים אדומים, כלומר לומר: בפינה הזאת אנחנו חייבים לשים השגחה של מורה.

הילה סגל: נשמח לתת לוועדה את רשימת הנתונים.

חמד עמאר: זה חשוב מאוד.

חמד עמאר: זה יפתור לנו חצי מהבעיה.

הילה סגל: בנוסף, כל הנושא של פעילות חברתית, ויש לנו שותפים מאוד רציניים במה שהיה בעבר ללא אלימות והיום הוא הרשות למלחמה באלימות, סמים ואלכוהול, כל הנושא מדריכי מוגנות, כל הנושא של החינוך החברתי בתוך בתי הספר ומחוצה לו.

הילה סגל: יכולות לספר המפקחות.

מנסור עבאס: תודה.

מנסור עבאס: מה שמדאיג אותי, המעבר בחברה הדרוזית מבתי ספר יסודיים וביניים, ואז מתהפכת המגמה ביחס לנתון הארצי, ואז יש לנו אלימות מעבר בפרמטרים של מעורבות באירועי אלימות וגם בתחושת הביטחון.

מנסור עבאס: התלמידים שלנו בבתי ספר בחטיבה העליונה מאבדים את תחושת הביטחון, והמגמה מתהפכת.

מנסור עבאס: דיברנו כבר על זה שאחוז האלימות בבתי הספר היסודיים כמעט קרובים לרמה הארצית, אבל ברגע שעולים לחטיבת ביניים, אבל במיוחד פה בחטיבה העליונה- - -

הילה סגל: זו אותה מגמה.

הילה סגל: גם בחטיבה העליונה בסופו של דבר הממוצע הארצי והנתונים של המגזר הדרוזי מאוד קרובים בתשע"ט.

הילה סגל: הם התחילו בפער מאוד גדול.

הילה סגל: אם אתה עוקב מתשע"ו, תשע"ז, כפי שהוצג, מגיעים לנתונים מאוד דומים בין הממוצע הארצי.

הילה סגל: נכון שאנחנו מודאגים, ויכולת לראות את זה עובר בין כל ההצגות – גם של מר עבדאללה חטיב, גם בהצגה של הגב' נג'וא וגם בזו של הגב' הג'ר, אין ספק שהתלמידים בחטיבה העליונה גם בממוצע הארצי וגם בכלל – הנתונים שלהם גבוהים יותר ומדאיגים יותר.

חמד עמאר: בכל הארץ או במגזר הדרוזי?

הילה סגל: בכל הארץ אבל בחברה הערבית במיוחד.

הג'ר בדר: הנושא של החטיבות העליונות נבדק לעומק עם שני המחוזות, והבנו מהבדיקה, שכל הנושא של כישורי חיים ועבודה רגשית-חברתית פחות מורגשת בחטיבות עליונות לעומת יסודיים וחטיבות ביניים, ואז עשינו תהליך של הכשרת מחנכים של חטיבות עליונות בכל הנושא של כישורי חיים לפי תוכנית יחסית חדשה ששפ"י כתב לחטיבות העליונות, ואז התחלנו לראות מגמת ירידה בנושא של אלימות, כלומר התהליכים, שנעשו בחטיבות העליונות, היו צריכים יותר תמיכה שלנו כמשרד, ואז התחלנו לראות תהליכים.

הג'ר בדר: לגבי מה שאמרה הילה לגבי שיתופי פעולה – כשדיברתי על ישובים, דיברתי ברמה ישובית, כי אני עובדת כמפקחת על הייעוץ גם ברמה ישובית.

הג'ר בדר: אני עובדת בשיתוף פעולה המון שנים עם מר ג'דען ספאדי בכל הנושא של עיר ללא אלימות, רכזי מוגנות.

הג'ר בדר: אנחנו עובדים במובן ישובי בחברה הדרוזית-צ'רקסית עם כל בעלי התפקידים, שהם גם אחראיים על כל הנושא של מניעת אלימות.

הג'ר בדר: איפה אני כמפקחת על הייעוץ במשך המון שנים רואה את הבעיה – אני רואה את החוסר של מסגרות טיפול דווקא לתלמידים שכבר נמצאים בתהליך של בעיית אלימות.

הג'ר בדר: אם אני רוצה להפנות תלמיד שמעורב באירוע אלימות למסגרת טיפולית, אין לי בחברה הדרוזית.

הג'ר בדר: יש לי מחוץ לחברה וזה פחות רלוונטי.

הג'ר בדר: אם אני רוצה להפנות תלמידה שהיא בבית אלים, אין לי מסגרת בחברה הדרוזית.

הג'ר בדר: כל הנושא של מסגרות, שכן קיימות בחברה הערבית הלא דרוזית וכן קיימות בחברה היהודית, בחברה הדרוזית הם לא קיימים.

הג'ר בדר: לכן כל הנושא של פשיעה, שהוא מעבר לטיפול של בתי ספר, לטעמי לוקה בחסר.

הג'ר בדר: אם נדבר על כל הנושא של התמכרויות, כל הנושא של התאמה תרבותית חברתית היא חסרה כי אין לנו שום מסגרת טיפולית מעבר לטיפול שלנו בתוך בתי הספר, וזה פוגע בכלל בטיפול בתלמידים שכבר נפלו למקרה אחד של פשע ויש להם תיק פלילי, להחזיר אותם למוטב.

הג'ר בדר: לי כמפקחת על הייעוץ יש לי פחות פרטנרים בחברה הדרוזית.

מנסור עבאס: נקודה חשובה.

מנסור עבאס: אנחנו צריכים תשובות בקשר אליה ואיך השירותים של משרד החינוך עוברים בין חברה לחברה.

מנסור עבאס: אנחנו צריכים גם לשים דגש בנושא הזה.

מנסור עבאס: לא דנו בהיגיון של לחלק את התוכנית של מיגור פשיעה, אלימות בבתי הספר למגזרים שונים.

מנסור עבאס: יכול להית שיש היגיון מסוים, אבל נראה לי שהמערכת היא מערכת אחת שצריכה לתפקד כמקשה אחת ולהעביר גם ידע וגם תוכניות ושותפות וכו'.

מנסור עבאס: אנו רוצים להתייחס גם לנושא תקציבים.

מנסור עבאס: אני זוכר שמר עבדאללה חטיב דיבר על 30 מיליון שקל שהוקצו במיוחד לתוכנית של מניעת האלימות.

מנסור עבאס: איני יודע אם יש סכום דומה או האם התוכניות של החברה הדרוזית והבדואית מתוקצבות גם כראוי, או מסתמכים על מה שיש ועל עבודה שוטפת של היועצים החינוכיים וכו'?

מנסור עבאס: האם יש משהו מובנה בתקציב של משרד החינוך בנושא?

הילה סגל: בשלב הזה – ואני אומרת שוב את האפקט ואת ההשפעה הטובה שנוצרה מהתוכנית עם מר עבדאללה חטיב.

הילה סגל: אנחנו נמצאים בדיון ובשיח, יחד עם השותפים שלנו.

הילה סגל: מי שמובילה את החינוך בחברה הדרוזית-צ'רקסית – הגב' איה - לצערי כנראה לא היתה יכולה להצטרף אלינו, אבל גם איתה וגם עם מי שמוביל את החינוך בחברה הבדואית אנחנו בדיאלוג כדי שהחברות הללו יקבלו משאבים ותהליכים מקבילים.

חמד עמאר: אין להם תקציב ייעודי לנושא הזה?

הילה סגל: כבר היום 25% מהתקציב שלנו, של היחידה למניעת אלימות, מיועד לחברה הערבית על גוניה ועל החברות שבתוכה, וגם ההוצאה של המשאבים ניתנת בצורה יחסית.

הילה סגל: זה לא חדש.

חמד עמאר: כמה תקציב הוקצה בשנת 2019 לנושא מיגור האלימות בתוך בתי הספר וכל התוכניות שדיברתם עליהן?

הילה סגל: אומר בגדול, שבאופן קבוע – ואני יכולה לתת מספרים; אין לי אותם כרגע בשלוף, אבל כל משאב שמקבלת היחידה, אם לוורד ביחידה היום יש 200 מדריכים שעוסקים ומלווים בתי ספר, מתוכם כ-45, 5- מדריכים מוקצים לחברה הערבית – שוב, לפי המפתח של כל אחת מהמפקחות.

הילה סגל: אוכל לתת לכם את הדברים בצורה מסודרת דרך היחידה שלנו.

הילה סגל: לאורך כל השנים זה נעשה לפי המפתח של מפקחת.

הילה סגל: לכן זה ניתן לפי הגודל.

הילה סגל: כל מה שקשור לתקציב תוספתי – זה שאלות שאנחנו עדיין עסוקים בהן עם מקבלי ההחלטות גם בשנה המורכבת הזאת עם מובילת החינוך בחברה הדרוזית-צ'רקסית ועם מוביל תחום החינוך בחברה הבדואית.

מנסור עבאס: אבל יש לכם נתיב.

מנסור עבאס: משרד החינוך הוא שותף בוועדה הבין-משרדית, ועדת המנכ"לים, ושם אמור כל משרד, ואנחנו עוקבים אחרי כל משרד, מה מגיש.

מנסור עבאס: משם לבקש תקציב תוספתי.

הילה סגל: ביקשנו משם תקציב תוספתי לכל החברות.

הילה סגל: בינתיים לא התקבל, לפי הידוע לי.

הילה סגל: אנחנו נשענים על תקציב המשרד.

מנסור עבאס: נעבור למשרד לביטחון הפנים, אפרת, בבקשה.

אפרת אלטהולץ: אני ראש אגף מדיניות, המשרד לביטחון הפנים.

אפרת אלטהולץ: כמה דברים שיש לנו לומר בהקשרים האלה.

אפרת אלטהולץ: המשרד לביטחון הפנים יחד עם משרד החינוך ביצעו לפני כמה חודשים סקר משותף ברמה הארצית לגבי התנהגויות אנטי חברתיות, בדגש על אלימות וסמים בבתי הספר, הן היסודיים, הן חטיבות הביניים והן החטיבות העליונות.

אפרת אלטהולץ: הפילוח הוא לחברה ערבית וחברה יהודית – אין לנו פילוחים יותר ספציפיים, אבל הדברים שעלו פה מתבטאים גם בסקר הזה.

אפרת אלטהולץ: הוא יפורסם בימים הקרובים, ומה שמעניין שם הוא גם השוואה בין-לאומית, כלומר לא רק בין-מגזרית בתוך החברה הישראלית לאורך שנים אלא גם בין-לאומית, והתוצאות בהקשר החברה הערבית לא מפתיעות אבל גם לא פשוטות כפי שאנו מכירים את הנתונים.

אפרת אלטהולץ: כאמור זה יפורסם בימים הקרובים, ואני מניחה שהוועדה תתעניין בנתונים האלה.

מנסור עבאס: כמובן.

מנסור עבאס: נשמח לקבל את התוצאות או ממשרד לביטחון פנים או ממשרד החינוך.

אפרת אלטהולץ: זה שיתוף פעולה ישיר שלנו.

אפרת אלטהולץ: הרשות לביטחון קהילתי עברה, עוברת בימים אלו למשרד חדש, ולכן כל עולם התוכן של המניעה בהקשר אלימות יוצא מהמשרד לביטחון פנים.

אפרת אלטהולץ: כמובן נמשיך לעבוד בשיתוף פעולה, אבל האחריות הישירה יוצאת מאתנו, והמשמעות היא שכל הפעילות של מדריכי המוגנות או ההיבטים שנאמרו על-ידי חלק מהנוכחים בישיבה, תהיה באחריות המשרד החדש.

אפרת אלטהולץ: כמובן, יש התוכנית הכוללת שמנכ"ל משרד ראש הממשלה מוביל.

אפרת אלטהולץ: יש שם פרק מאוד משמעותי של המשרד לביטחון הפנים בדגש על המשטרה, בתכלול כל הדבר הזה והמאמצים מול משרדי הממשלה האחרים.

אפרת אלטהולץ: ככל שהתוכנית הזו תתוקצב, אנו מדברים על הרחבה משמעותית של שירותי המשטרה בישובים הערביים, וכמובן של הנוכחות והאכיפה.

אפרת אלטהולץ: הדבר הזה יקרין גם על הדור הצעיר בבתי הספר, אבל זו תוכנית כוללת.

אפרת אלטהולץ: אנחנו מדברים על הקמת תחנות משטרה חדשות, על הרחבה של תחנות קיימות.

מנסור עבאס: על התוכנית של המשרד לביטחון הפנים והמשטרה קיימנו כמה דיונים ונמשיך לקיים, כי תפקידם קריטי וחשוב בנושא.

מנסור עבאס: התייחסות במשפט – דיברת על שיתוף פעולה עם משרד החינוך.

מנסור עבאס: האם יש משהו ספציפי בקשר לבתי הספר?

מנסור עבאס: אני יודע שהמשטרה עשתה גם הדרכות וכו'.

אפרת אלטהולץ: נכון.

אפרת אלטהולץ: יש תוכניות מניעה של המשטרה, יש פה גם נציגת המשטרה בדיון - תוכנית מילא ותוכניות מניעה אחרות.

אפרת אלטהולץ: הדברים הללו ממשיכים.

אפרת אלטהולץ: עיקר פעילות המניעה היתה בהקשר של הרשות לביטחון קהילתי.

אפרת אלטהולץ: היא כרגע עוברת לאחריות המשרד החדש.

מנסור עבאס: חברת הכנסת ע'דיר מריח, בבקשה.

ע'דיר כמאל מריח: אני שומעת את כל הגורמים והמשרדים השונים.

ע'דיר כמאל מריח: אין ספק שהם עושים עבודה ברוכה וחשובה, ויש מאמצים בשנים האחרונות כדי למגר את התופעה.

ע'דיר כמאל מריח: יחד עם זאת, אני חושבת שיש לתת דגש על הייחודיות.

ע'דיר כמאל מריח: אני מחזקת את דבריה של הג'ר בדר שדיברה על הייחודיות.

ע'דיר כמאל מריח: יש כפרים שבהם יש ייחודיות ויש בתי ספר שיש בהם ייחודיות בגלל סיבות כאלה ואחרות, בגלל משתנים בתוך הכפר, לעתים בגלל משחקים פוליטיים ומינויים של מנהלים או לא.

ע'דיר כמאל מריח: אני חושבת שיש מקום לפרוט ולרדת לרזולוציות גבוהות יותר.

ע'דיר כמאל מריח: אדוני יושב-ראש הוועדה, אני ממליצה לקיים סיור בכפר דליית אל-כרמל.

ע'דיר כמאל מריח: קיימתי ישיבה עם הקב"ט, עם מר נאסר נסרלדין, שפיתן מודל רוחבי שנותן מענה לאלימות גם בבתי הספר, גם במעורבות הורית וגם תלמידים, משולש שהוא קדוש וחשוב.

ע'דיר כמאל מריח: למרות כל הנתונים, שאומר באופן זהיר – מעודדים – התמונה מדאיגה.

ע'דיר כמאל מריח: להזכירכם, רק לפני יומיים היה אירוע ירי חמור בעוספייה.

ע'דיר כמאל מריח: רק לפני חודש היה ב- - - רצח.

ע'דיר כמאל מריח: אם מדברים על המגזר הדרוזי ספציפית, כן יש מגמה חיובית מדאיגה, יש עלייה במקרי האלימות.

ע'דיר כמאל מריח: גם היה רצח כפול בכרמל לפני חודשיים, אז אני מחזקת את ידיכם וחושבת שאין מנוס מהחלטה ממשלתית רחבה.

ע'דיר כמאל מריח: חברים, זה לא הון תועפות.

ע'דיר כמאל מריח: אנחנו מדברים על מיליונים.

ע'דיר כמאל מריח: כבוד היושב-ראש, אני מניחה שאתה מסכים אתי.

ע'דיר כמאל מריח: אם נוכל לפתח את זה כהחלטה מחייבת שתרד אל השטח ויהיו בה מעורבים גם ראשי הרשויות עם בתי הספר, עם ההורים, עם מעורבות נכונה וחכמה, נוכל עוד יותר להצליח ולמגר את התופעה המדאיגה הזאת.

מנסור עבאס: תודה.

מנסור עבאס: ברשותך, תזמי את ארגון הסיור בדליית אל-כרמל כדי שנלמד את המודל שדיברת עליו.

ע'דיר כמאל מריח: בשמחה אזום, ואני חושבת שמודל כזה, אם ניישם אותו, יכול להשליך נכון, כי זה תובנות משטח, ואין מנוס משטח.

ע'דיר כמאל מריח: לצד כל גורמי המקצוע השונים, בסוף אנחנו חשים את השטח.

ע'דיר כמאל מריח: קב"טים בישוב מבינים מה עובד ומה לא עובד בשטח.

ע'דיר כמאל מריח: אשמח לארגן את הסיור הזה.

הג'ר בדר: אם יורשה לי להתייחס לנושא של קב"ט - אני מסכימה עם מה שאמרה חברת הכנסת, אנחנו במשרד החינוך עובדים בשיתוף פעולה מלא עם הקב"טים.

הג'ר בדר: יש לנו תוכנית שדווקא החברה הדרוזית-צ'רקסית חלוצה ביישום.

הג'ר בדר: סיימנו את היישום של הכשרת צוותי חירום בית ספריים יחד עם הכשרת צוות חירום ישובי.

הג'ר בדר: המודל שדיברה חברת הכנסת הוא מודל משותף שלנו שאנחנו מעבים אותו בכל התהליכים של אקלים בית ספרי יחד עם כל האקלים של הישוב עצמו יחד עם ההתאמה הישובית הספציפית כמובן למה שקורה בישוב.

מנסור עבאס: נשלב את הרשויות המקומיות והקב"טים בתוך הישובים בנושא.

מנסור עבאס: בבקשה, נחזור למר ספאדי.

ג'דען ספאדי: בוקר טוב.

ג'דען ספאדי: אני רוצה להתייחס לשתי נקודות.

ג'דען ספאדי: אני מהרשות למאבק באלימות, סמים ואלכוהול.

ג'דען ספאדי: אני מנהל מחוז חוף וגם מתכלל את כל הנושא של החברה הערבית, בתוך זה גם הנושא של החברה הדרוזית והצ'רקסית.

ג'דען ספאדי: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא עם משרד החינוך.

ג'דען ספאדי: אני רוצה להדגיש את הנושא של מדריכי המוגנות.

ג'דען ספאדי: אנחנו עובדים בשני צירים: הראשון, מדריכי מוגנות בעיקר בחטיבות הביניים – היכן שמתפתח הנוער, ושם יותר אלימות ויותר התנהגות אנטי חברתית, והציר השני הוא ציר הכשרות גם לבני נוער וגם לחדרי מורים במידת הצורך והאפשר וגם בשיתוף פעולה ועל-פי הרשאת משרד החינוך.

ג'דען ספאדי: מודל מדריכי המוגנות הוכיח עצמו הלכה למעשה, ואנו חייבים למנף את זה בשיתוף פעולה, שבכל בית ספר יהיה נטו מדריך מוגנות, שכל תפקידו הוא להתעסק בתופעות האנטי חברתיות בתוך בתי הספר – גם בהפסקות וגם כשהילדים בתוך הכיתות וכשיוצאים לשירותים וגם במקומות החשוכים והחמים בתוך בתי הספר.

ג'דען ספאדי: זה תפקיד מאוד משמעותי, ואנו חייבים להוביל שבכל בית ספר יהיה מדריך מוגנות שיתעסק בדבר הזה בצורה המרכזית.

חמד עמאר: כמה מדריכים יש לנו היום?

ג'דען ספאדי: ברוב חטיבות הביניים – אין לי מספר מדויק כרגע, אבל הבעיה שלי - שלא בכל חטיבות הביניים נמצאים מדריכי המוגנות בגלל חוסר תקציב.

ג'דען ספאדי: אנחנו מתקצבים- - - לכן אני רוצה להעלות את זה על השולחן ולמנף את זה שתהיה החלטה מערכתית, שבכל בית ספר יהיה מדריך מוגנות.

ג'דען ספאדי: חסרים הרבה מדריכי מוגנות בתוך בתי הספר בגלל חוסר תקציב לצורך העניין.

ג'דען ספאדי: ברצף הטיפולי, מה שאמר הג'ר, אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא, אבל כשאתה מאתר נערים כאלה, הרצף הטיפולי מאוד חשוב, ושיהיו מסגרות טיפוליות חיצוניות מחוץ לבית הספר או בתוך החברה עצמה, ולכן חייבים לבנות את הרצף הזה בצורה נכונה, למרות שאנחנו נותנים עדיין הכשרות מקצועיות גם לבני נוער וגם סדנאות תהליכיות כמובן לאורך השנה, להוציא שנת 2020 בגלל התקציב, שלא היה תקציב פעילות בכלל.

ג'דען ספאדי: לכן צריך לקבל החלטה מערכתית למנף את זה, שבכל בית ספר יהיה מדריך מוגנות שכל עבודתו היא לטפל בתופעות האנטי חברתיות.

ג'דען ספאדי: כאן אני חושב שנוכל להוריד את רף האלימות בקרב התלמידים בתוך בתי הספר בצורה מאוד משמעותית.

מנסור עבאס: נשמח לקבל ממך דף של צרכים כדי שנוכל לעקוב, למרות שאנחנו בעבודה משותפת עם המשרד שלכם ועם חברת הכנסת אורלי לוי.

מנסור עבאס: נשמח להיות בקשר.

מנסור עבאס: בבקשה.

הילה סגל: כיום פועלים 400 מדריכי מוגנות בכלל בבתי הספר בארץ, מתוכם כ-100 בחברה הערבית כולה.

הילה סגל: אחת הבקשות שלנו, כשהצגנו את תוכנית העבודה למשרד ראש הממשלה בדיוק זו – שיהיה לנו, ודאי בכל בתי הספר העל יסודיים, מדריך המוגנות יש לו ערך מוסף.

הילה סגל: היכולת שלו להיות אדם לא פורמלי, לייצר מרחבים שיצמצמו את החוויה של הבדידות, לדעת מראש על מצבים של אלימות היא קריטית.

הילה סגל: במובן הזה אנו שותפים מלאים לבקשה.

מנסור עבאס: בבקשה.

מיטל אברהמי: שלום, אני מהמשטרה, מדור נוער.

מיטל אברהמי: התפקיד שלי הוא ראש חוליית מניעה והסברה.

מיטל אברהמי: יש לי שבעה קציני מניעה והסברה מחוזיים שפרוסים ברחבי הארץ, שמטרתם היא להיות אמונים על כל המניעה וההסברה לכלל החברות ולכלל בני הנוער.

מיטל אברהמי: החברה הערבית בכללותה מעבירים, מעבר להרצאות שמועברות להם גם בשפה הערבית - מצגות בשפה הערבית, יש גם לנו תוכניות ארוכות טווח, שנעשות הרבה, אם זה לחברה הבדואית ברהט, לבני נוער, לבנות נוער.

מיטל אברהמי: אנחנו שמים שם המון דגש, וזה על קצה המזלג.

מנסור עבאס: תודה.

מנסור עבאס: עו"ד מיטל בק, המועצה לשלום הילד, בבקשה.

מיטל בק: שלום, אני עורכת דין במועצה לשלום הילד, ואני מצטרפת לברכות על הדיון החשוב.

מיטל בק: אני מודה לכל השותפים בתוכנית ובדיון היום.

מיטל בק: מדובר בתוכנית חשובה וחיונית.

מיטל בק: אנו שמחים שהיא יוצאת לפועל, בתקווה כבר בשנת הלימודים הקרובים.

מיטל בק: אתמול משרד החינוך הודיע לחברה למתנ"סים שאין תקציב לתוכניות לנוער בסיכון, לנוער נושר.

מיטל בק: בקרוב ייצאו מכתבי פיטורים לכל העובדים בתוכנית הילה, ואלפי תלמידים – כך נודע לנו אתמול – אלפי תלמידים נושרים יפתחו את שנת הלימודים ברחוב.

מיטל בק: משרד החינוך הודיע גם שאין תקציב לכיתות אתגר ואומץ ותקציבים למניעת נשירה.

מיטל בק: אנו מבינים שמשרד החינוך סוגר תוכניות מאוד חשובות.

מיטל בק: יש לוודא שעם כל ההצהרות החשובות היום בדיון, התוכנית של משרד החינוך במגזר הערבי על כל גווניו ייצא לפועל.

מיטל בק: אין ספק שהתוכנית צריכה לתת מענה הוליסטי לבעיות במגזר יחד עם הקצאת משאבים בתחומים נוספים שיש בהם אלמנט של מניעה, למשל מתן מענה לנוער נושר, מועדוניות, מתנ"סים, חוגים, דברים שדוברו בהרחבה בדיון הקודם – לא רק בחינוך הפורמלי אלא גם מחוצה לו.

מיטל בק: במצב ברור שבו אין לנוער מקום לבלות, הדרך לשוטטות ברחובות, לאלימות ולפשיעה - הדרך קצרה.

מיטל בק: במגזר הבדואי בפרט חייבת להינתן תשומת לב להשקעה הוליסטית.

מיטל בק: אין שם תשתיות מתאימות לחינוך ולתרבות מדובר בתשתיות בסיסיות כמו כבישים ומדרכות.

מיטל בק: אין דרכי הגעה לחינוך הפורמלי, וגם החינוך הבלתי-פורמלי לוקה בחסר.

מנסור עבאס: במיוחד מדברים על הכפרים הלא מוכרים.

מיטל בק: בפרלמנט הנוער שהמועצה מקיימת מדי שנה משתתפים עשרות בני נוער מכל הארץ, בין היתר גם מרהט, ויחד הם דנים בסוגיות שונות שבמרכז החיים שלהם.

מיטל בק: בני הנוער הבדואים העלו באופן בולט את סוגיית התשתיות כמקור למגוון בעיות שהם מתמודדים אתן ביום-יום.

מיטל בק: תשתיות זה חלק מחינוך, והיעדר תשתיות קשור ישירות לשוטטות, לאלימות, לפשיעה ולתאונות דרכים.

מיטל בק: אני קוראת לוועדה הנכבדה ולכל השותפים בתוכנית היום לוודא שאכן תיתן מענה הוליסטי מלא ושאכן תצא לפועל ולא תבוטל חלילה.

מנסור עבאס: תודה.

מנסור עבאס: בבקשה.

עולא נג'מי: בוקר טוב.

עולא נג'מי: אתייחס בקצרה.

עולא נג'מי: אני מתחברת גם לדבריה של מיטל, האחרונים, לגבי הנשירה מבתי הספר בחברה הערבית.

עולא נג'מי: אני חושב שזה צעד מבורך שיש התוכנית של משרד החינוך, אבל יש לי כמה שאלות.

עולא נג'מי: כיוון שהחלוקה למגזרים לא נגזרת גם מהחלוקה לתקציבים, כי אם כן, אנחנו יודעים שהתקציב שמוגדר לחברה הדרוזית הוא כמעט לא מספיק לבצע תוכניות בשטח, ואם כן, מה התקציב המוקצה לתוכנית?

עולא נג'מי: אשמח לדעת מה התקציב שמשרד החינוך מקצה, ואם התוכנית מתייחסת ל-150 בתי הספר שאובחנו על-ידי מר עבדאללה חטיב בלפני כחודש בוועדה, האם יש ראייה הוליסטית של כל המשרדים?

עולא נג'מי: אנחנו יודעים שיש פער בשירותי שפ"י בחברה הערבית, ואתם יכולים לפנות גם לשירותי שפ"י ולשאול לגבי הקצאת תקנים של שירותי שפ"י בחברה הערבית.

עולא נג'מי: ידוע לכולנו שהתלמידים שמוגדרים כנוער בסיכון יותר נמצאים במערכת בבתי ספר טכנולוגיים כמו עתיד, עמל וכל הרשתות האלה, כולם לומדים לפי תוכנית הלימוד של משרד החינוך, אך הם שייכים למשרד העבודה והרווחה.

עולא נג'מי: כאן נשאלת השאלה – מהם בתי הספר שמוגדרים לנוער הסיכון?

עולא נג'מי: שמענו שהם לא, אז מי מטפל בהם?

עולא נג'מי: כי אנו יודעים שמקור הבעיה הוא בתי הספר שיש בהם נוער בסיכון.

עולא נג'מי: נקודה נוספת שיש לשים לב אליה – הפרטת השירותים החברתיים החינוכיים, כלומר כשמשרד החינוך עכשיו מוציא תוכנית, הוא יוציא אותה לפועל דרך מכרזים?

עולא נג'מי: ואם כן, איך תתבצע הבקרה על התוכניות?

עולא נג'מי: עוד נקודה שחווינו אותה בשטח במסגרת מיזם קהילות בטוחות – הצענו תוכנית חינוך ללא אלימות.

עולא נג'מי: אנחנו יודעים שהצוות החינוכי הוא מעגל מאוד משמעותית בעיצוב חיי בני נוער, ויכולים למנוע מצעירים להיכנס למעגל האלימות, אבל כדי לעשות זאת יש צורך לתגבר ולתת כלים למורים.

מנסור עבאס: עולא, אני מכיר אותך.

מנסור עבאס: את חייבת לשלוח לנו נייר עמדה בנושאים האלה, ותעלי את השאלות האלה, שנוכל לעקוב.

מנסור עבאס: תודה.

מנסור עבאס: יש לנו שמונה דקות.

מנסור עבאס: ניקח התייחסות קצרה מהחברים וממשרד החינוך, שנוכל לעשות סיכום.

מנסור עבאס: בבקשה.

חמד עמאר: כמה משפטים.

חמד עמאר: אין לנו יכולת להפריד בין האלימות בתוך הישוב לאלימות בתוך בית הספר.

חמד עמאר: הכול קשור אחד בשני.

חמד עמאר: זה אחד הדברים שמשרד החינוך צריך לחבר – בין האלימות בתוך הישוב לאלימות בתוך בתי הספר, כי אחד קשור בשני.

חמד עמאר: שתיים, מהדיון מתברר שיש מחסור אדיר בתקציבים, ואין תקציבים ייעודיים.

חמד עמאר: בדרך כלל עושים תוכניות חומש, עושים תוכניות למגזר הדרוזי, עושים תוכניות למגזר הערבי, אך לא ממקדים את הכסף היכן שיש מחסור.

חמד עמאר: נקודה של אלימות ונקודה של אלימות בבתי ספר והנושא של תקציבים צריך לבוא לידי ביטוי בנושא הזה.

חמד עמאר: שלישית, רצף טיפולי.

חמד עמאר: לא ייתכן שילד אלים ואלים מאוד, שיכול להגיע לתיקים פליליים, לא יהיה לו רצף טיפולי.

חמד עמאר: אחרי זה מסגרות טיפול שונות – שימשיכו.

חמד עמאר: אני מציע את זה גם למשרד החינוך – במגזר הדרוזי – ואני מכיר אותו היטב, אני חי אותו - אין שיתוף הפעולה בין בתי ספר לחינוך הפורמלי לחינוך הבלתי פורמלי.

חמד עמאר: נכון, הפרידו לנו היום את זה.

חמד עמאר: משרד החינוך הוציא את כל תנועות הנוער.

חמד עמאר: צריך לעשות את הרצף של החינוך הבלתי פורמלי עם החינוך הפורמלי.

מנסור עבאס: נשמח לקבל את הנקודות שלך שיהיו חלק מהסיכום.

מנסור עבאס: בבקשה.

אימאן ח'טיב יאסין: אני רוצה להתייחס לסוגיה – הטיפול בסוגיית האלימות בקרב תלמידים בתוך בתי הספר, ודווקא היום עם כל ההפגנות ועם כל מה שקרה בתוך ועדת החינוך, וחוסר הוודאות לגבי פתיחת שנת הלימודים והתוכניות שקיבלו כבר הודעות הפסקתן ממשרד החינוך כמו תוכנית הילה, תכנית קרב, תוכנית סל תרבות.

אימאן ח'טיב יאסין: זו נקודת האור היחידה לתלמידים שיכולים לשחרר דרכה את הכעס שיש בתוכם.

אימאן ח'טיב יאסין: איך אפשר לבטל דברים כאלה, ואחר כך לבוא ולדבר איך אנחנו יכולים- - -

חמד עמאר: איך נוכל לתקצב את כל השרים וכל סגני השרים וכל המשרדים החדשים?

מנסור עבאס: תודה.

מנסור עבאס: בבקשה.

אוריאל בוסו: אדוני היושב-ראש, עד עכשיו לא דיברתי.

אוריאל בוסו: זו פעם ראשונה שאני משתתף בוועדה החשובה הזו, ללא ספק חשובה.

אוריאל בוסו: כפי שציינו, חזרתי מהפגנה בחוץ של תוכנית קרב.

אוריאל בוסו: אני מבין את המשמעות.

אוריאל בוסו: תוספת כוח וצמצום פערים והגדלה ובסיוע בחינוך בתוכניות החברתיות הללו במוסדות החינוך הן בסופו של יום החלק המסייע הנכון ביותר שמשרד החינוך ומשרד האוצר צריכים להבין את החשיבות שלה.

אוריאל בוסו: שמעתי על התוכנית ברב קשב, תוכנית מקצועית ומוסדרת.

אוריאל בוסו: שאני חושבת שהיושב-ראש מקיים עליה דיון - היא חשובה ולא רק לחברה הבדואית, הדרוזית והצ'רקסית אלא כללית, כרעיונית בחברה.

אוריאל בוסו: אני חושב שהעבודה של הוועדה הזו כמי שרוצה בסופו של יום לתת, ואני חושב שחברי הכנסת מהמגזר, שאני מכיר אותם מהמליאה ובדיונים - אנשים רציניים שמסייעים לשלטון ולמינהל כדי שהחברה שלהם תהיה משולבת ונכונה ומתקדמת, שאו ברכה.

אוריאל בוסו: אני רואה ברכה להשתתף בדיונים האלה ולהיות שותף בכל תוכנית שתגיע לכאן.

אוריאל בוסו: תודה.

מנסור עבאס: תודה.

מנסור עבאס: בבקשה, אבי.

אבי דיכטר: הציגו פה את הנתון של תשע"ו עד תשע"ט, ובתשע"ט יש עלייה.

אבי דיכטר: לא שמענו שום הסבר לעלייה ברמת האלימות, והאם עושים עם זה משהו ואיך נראית תש"ף בהקשר הזה.

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, אמרת משפט שלא הבנתי אותו עד הסוף: אנו מכירים את עצמנו במגזר הערבי, יש מגמה של טיוח נתונים וכיוצא בזה.

אבי דיכטר: זה משפט חמור, ואם תוכל להסביר, ממה הוא נובע.

אבי דיכטר: שלישית, וזה מתחבר לדברים שאמר חמד עמאר ידידי – הסיפור של תנועות הנוער, החינוך העל-פורמלי במגזר הערבי, הדרוזי, הצ'רקסי ובמגזר בכלל הישראלי עבר ממשרד החינוך למשרד של אלקין, להשכלה גבוהה, לחינוך העל-פורמלי, ובין שלושת המשרדים האלה – החינוך, השכלה גבוהה והאוצר התקציב נעצר.

אבי דיכטר: הכסף שם, אם יורד, בטפטוף.

אבי דיכטר: כשמדובר על זה כדבר שמסייע מאוד להתמודד עם נושא האלימות בבתי הספר, אני לא מבין איך זה לא נפתר.

אבי דיכטר: אני ממליץ לך כיושב-ראש ועדה להוציא מכתב בהול לראש הממשלה, לשר האוצר, לשני השרים, חינוך ואלקין, לדרוש שם לפתור את הסוגיה לאלתר ולא לחכות לנושא תקציבים.

אבי דיכטר: אני יודע שהכסף קיים, הוא פשוט תקוע אצל החשב הכללי.

אבי דיכטר: תודה רבה.

מנסור עבאס: אני מקבל את זה, וגם אתה מכיר את החברה הערבית – לא רק אני.

מנסור עבאס: אנחנו חייבים לסיים, חברים.

מנסור עבאס: משפט סיכום – עמאל, מנהל הוועדה, הוא מנהל חרוץ, לא מפספס אף נקודה.

מנסור עבאס: נסכם את זה בכתב, נשלח לחברי הכנסת.

מנסור עבאס: נשמח לקבל את ההערות שלכם.

הילה סגל: משפט אחד - בסיכום של הוועדה, נעלה בכתב את הנקודות.

הילה סגל: אם אוכל לבקש להבא – נתנו תשומת לב בעיקר לחברה הדרוזית.

הילה סגל: אם תהיה אפשרות לקיים דיונים נפרדים, שבהם תינתן תשומת לב ייחודית בכל פעם לצרכים הייחודיים, נודה.

מנסור עבאס: נשמח.

מנסור עבאס: תודה רבה, הישיבה נעולה.

מנסור עבאס: נשלח את הסיכום, ונשמח לקבל הערות.