הוועדה המיוחדת לעניין נגיף הקורונה החדש ולבחינת היערכות המדינה למגפות ולרעידות אדמה, כנסת 23, פרוטוקול מספר 38, 2020-07-27 12:00

יפעת שאשא ביטון: שלום לכולם.

יפעת שאשא ביטון: שמחה לפתוח את ישיבת הוועדה בנושא מצב תעשיית התרבות בצל משבר הקורונה.

יפעת שאשא ביטון: היום יום שני ו' באב התש"ף, 27 ביולי 2020.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שיש כאן גם אנשים שעוסקים גם בתחום של מוזיאוני המדע ובנושא התערוכות.

יפעת שאשא ביטון: בשני התחומים הללו נעסוק בדיון נפרד.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים להקדיש את כל הדיון הנוכחי למצב עולם התרבות שהוא מורכב ורחב גם כך.

יפעת שאשא ביטון: הדיון עוסק לא רק באומנים, אלא גם באנשים והנשים שמקיפים את העשייה בענף זה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמצאים בתקופת הקיץ, אפשר לקיים מתווים שיאפשרו לקיים את האירועים בפנים ובחוץ, בעיקר בחוץ, אנחנו יודעים שמשרד הבריאות בעד לקיים כמה שיותר אירועים במקומות פתוחים.

יפעת שאשא ביטון: לא יהיה מועד ב' כי אנחנו מתקרבים לחורף ואז לא תהיה אפשרות להחיות את הענף כמו שאפשר עכשיו.

יפעת שאשא ביטון: חשוב לומר שכשאנחנו מחיים את עולם התרבות אנחנו מחיים את הנפש והרוח של החברה.

יפעת שאשא ביטון: זה חשוב מאוד לחוסנה של החברה, לחוסן הלאומי, אם אנחנו באמת רוצים להתמודד בצורה טובה עם הנגיף.

יפעת שאשא ביטון: אשתף בחוויית ילדות שלי: אני גדלתי בקרית שמונה.

יפעת שאשא ביטון: בתקופות הקשות ביותר שבהן נשמעו קולות נפץ בחוץ, ורוחות מלחמה היו חלק מהשגרה, יש דבר אחד שלא ויתרו עליו אף-פעם – אומנים שהגיעו אלינו למקלטים.

יפעת שאשא ביטון: למה אני זוכרת את זה כחוויה מיוחדת?

יפעת שאשא ביטון: כי כל הזמן הייתי עסוקה בלחשוב איך הם הגיעו עד שהם נכנסו למקלט ואחר כך עד שהם יצאו מקרית שמונה.

יפעת שאשא ביטון: נורא דאגתי להם, אמרו שהם חייבים להיות שם כי חשוב לשמור על הרוח של האזרחים ולהפיח את התקווה ולתת קצת מרגוע לנפש וזו הייתה הדרך.

יפעת שאשא ביטון: גם היום אנחנו נמצאים במלחמה קשה ומורכבת מול נגיף שאנחנו עוד לומדים אותו.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר שגם במלחמה הזו אנחנו צריכים לראות איך אנחנו נותנים קצת לנפש ולנשמה הישראלית, ובעיקר לרוח החברה.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שנעשה כאן, ננסה למצוא את הדרך להחזיר בחזרה את הענף הזה לפעילות.

יפעת שאשא ביטון: נתחיל עם חברי הכנסת ואז נעבור לאורחים כאן ובזום, נשמע כמה שאפשר ונקבל החלטות.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת עסאקלה, בבקשה.

ג'אבר עסאקלה: כבוד היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אורחים ואורחות נכבדות ונכבדים.

ג'אבר עסאקלה: אני מסכים שהדבר המשמעותי בימים הללו הוא לרומם את הרוח של האזרחים.

ג'אבר עסאקלה: לצערי זה לא מה שעושים משרד הבריאות וראש הממשלה.

ג'אבר עסאקלה: הם עסוקים בהפחדה כל הזמן.

ג'אבר עסאקלה: אני חושב שהגיע הזמן לפתוח את מוסדות התרבות בכפוף להגבלות המתבקשות ולטפל בכל הנזקים.

ג'אבר עסאקלה: יש הרבה מאוד קורבנות למשבר הקורונה, כוונתי לקורבנות שנאלצו להפסיק לעבוד והפרנסה שלהם נפגעה.

ג'אבר עסאקלה: יושב כאן ידיד שלי, שכן מהצפון, שהוא זמר מאוד מפורסם.

ג'אבר עסאקלה: אנחנו יודעים שאם היה המצב אפשרי, אנחנו מתקרבים לתקופת חג הקורבן, הוא היה יכול להספיק השבוע ארבע, חמש, שבע הופעות.

ג'אבר עסאקלה: כבר חודשים רבים ללא פרנסה, מוסדות התרבות העבירו קצת כספים לעמותות התרבות, לא מספיק.

ג'אבר עסאקלה: מוסדות תרבות עדיין סגורים.

ג'אבר עסאקלה: אפילו מוסדות תרבות בחברה הערבית, התיאטרון הכי משמעותי בחברה הערבית נסגר, לא בעילת הקורונה אלא בעילות אחרות, איומות ונוראות, בזמנה של שרת התרבות הקודמת.

ג'אבר עסאקלה: אבל, העצמאיים מהתחום הזה לא מקבלים סיוע בכלל, וזה הזמן שאנחנו בוועדה נלחץ על הממשלה, על משרד האוצר במיוחד, ועל משרד הבריאות, כדי לפתוח עם הגבלות וכדי לפצות את כל העוסקים בתחום.

ג'אבר עסאקלה: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה לך.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת פרומן, בבקשה.

אורלי פרומן: תודה, גבירתי היושבת-ראש, אני מודה לך על קיום הדיון הזה.

אורלי פרומן: שמחה לראות את עמיתי מעולם התרבות, הלוואי והיינו נפגשים בנסיבות אחרות.

אורלי פרומן: יפעת, אני תוהה, אני נמצאת בשבועיים האחרונים כבר פעם שלישית – הפעם בוועדה זו אבל גם בוועדות אחרות – בדיון על פתיחת עולם התרבות, על חשיבות עולם התרבות במדינה, על השיקום של המשק, כאילו יש פה 200,000 עובדים שקופים שהשיקום של המשק הוא לא חלק מהשיקום שלהם.

אורלי פרומן: בכל דיון כולם תמימי דיון שאם אנחנו רוצים לשקם את עצמנו כחברה, אנחנו חייבים לאפשר לעולם התרבות העשיר הזה, אני רואה פה מגוון קטן ממנו, עולם עשיר, לרומם את רוחנו, זאת הנשמה היתרה של כל אחד מאזרחי מדינת ישראל.

אורלי פרומן: אני שואלת את עצמי מה קורה פה.

אורלי פרומן: ב-14 ביוני אמור היה עולם התרבות להיפתח.

אורלי פרומן: חמישה חודשים המוזות שותקות, הושתקו.

אורלי פרומן: אנחנו השתגענו?

אורלי פרומן: אנחנו השתגענו?

אורלי פרומן: מה קרה מאז 14 ביוני?

אורלי פרומן: מישהו הוכיח שהאנשים שמציפים היום את המוזיאונים כי הם משוועים למשהו אומנותי, מישהו הציג נתונים על אחוז ההדבקה שם?

אורלי פרומן: מישהו אפשר לתיאטראות, לתזמורות, ללהקות המחול, לאירועים הגדולים להיפתח תחת המגבלות?

אורלי פרומן: ואני אומרת שוב, אני סומכת על מנהלי המוסדות.

אורלי פרומן: תן להם מגבלות והם יהיו הראשונים שייקחו את האחריות, אני מכירה אותם אישית.

אורלי פרומן: שש שנים רצוף עבדתי עם האנשים היקרים האלה, תנו להם לפתוח תחת המגבלות של משרד הבריאות.

אורלי פרומן: אם חלילה נגיע למשהו, תעקבו, יהיו נתונים – נעשה חשיבה מחודשת, אבל למה לעצור לפני שניסינו.

אורלי פרומן: חברים, כ-200,000 אנשים מובטלים.

אורלי פרומן: חלקם במוסדות הנתמכים וחלקם עצמאיים בעולם התרבות.

אורלי פרומן: לא יודעת אם ראיתם בטלוויזיה, כל יום מופיעים אנשים שרעבים ללחם, כן, זה לא "חארטה", יש אנשים שרעבים ללחם – וחלקם אומנים.

אורלי פרומן: הם דיברו בטלוויזיה, כולל אמש.

אורלי פרומן: אני שואלת את עצמי איך זה יכול להיות.

אורלי פרומן: סליחה שאני עוברת רגע לעולם הפוליטי: אני לא יכולה שלא לחשוב שיש פה שיקולים זרים במישהו שעוצר את פתיחת עולם התרבות.

אורלי פרומן: התרבות העשירה שלנו שנבנתה במקצועיות רבה ובכוחות מופלאים וכישרונות נפלאים שיש לנו פה ובמשך כל-כך הרבה שנים.

אורלי פרומן: אני גם רוצה לומר לך עוד דבר: אם יש שגריר טוב למדינת ישראל בעולם, אלו גופי התרבות והאומנים.

אורלי פרומן: כשהם מגיעים לשם לא צריך שום הסברה.

אורלי פרומן: אני קוראת לממשלת ישראל ולראש הממשלה: תנו לעולם התרבות להיפתח, תאפשרו לאזרחים ממה שהם מציעים.

אורלי פרומן: ועוד בנקודה, וזה הנושא של התקציב.

אורלי פרומן: יש שני תקציבים, השוטף, בדיון לפני עשרה ימים אמרו שיש אישור של החשב הכללי להעביר 70%–80% מהתקציב השוטף, לא עבר, עברו 50%.

אורלי פרומן: ודבר שני, דובר על פיצוי של 200 מיליון שקלים, איפה הוא?

אורלי פרומן: איפה הפיצוי הזה ולמה הוא לא הגיע לשטח.

אורלי פרומן: חברים, תנו לתרבות לפעול, תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה לחברת הכנסת אורלי פרומן.

יפעת שאשא ביטון: אני אדגיש, בחיזוק לדברייך, ברור לכולם שאנחנו מבקשים את הפתיחה בכפוף לתו סגול או לכל הנחיה בריאותית שתצא מטעם משרד הבריאות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו גם יודעים, וגם ראש הממשלה ציין, שאומן שעומד על הבמה ושר אז הוא יכול להגיע גם לרסס של שמונה מטרים.

יפעת שאשא ביטון: אז יישבו בשורה הרביעית.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מנסים לומר שננסה למצוא את הדרך הטובה ביותר לפתוח את הענף הזה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נדבר על ה-"איך" ולא על ה-"אם" כי ברור לכולנו שזה חייב להתגלגל החוצה ולהתחיל לפעול.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת יואל רזבוזוב, בבקשה.

יואל רזבוזוב: תודה, גבירתי היושבת-ראש, אנחנו בוועדה בזכות וביושר הרווחנו את זה שאנחנו וועדה עניינית.

יואל רזבוזוב: אנחנו מקשיבים לכל הצדדים ומקבלים החלטות ענייניות.

יואל רזבוזוב: כמו שבחדרי הכושר משרד הבריאות לא הצליח לשכנע אותנו שצריך לסגור אותם, אותו דבר אני בינתיים לא ראיתי נתון אחד שיכול להוכיח לי למה צריך לסגור את עולם התרבות.

יואל רזבוזוב: יש לנו כל-כך הרבה פתרונות, יש את הפתרונות של הופעות בחוץ, נבנו כבר מתקנים ייעודיים בשביל להתחיל ולהניע את כל הענף הזה.

יואל רזבוזוב: בפנים – תחת מגבלות חמורות של משרד הבריאות.

יואל רזבוזוב: עדיין, אפשר להישמע להוראות ולמגבלות ולקיים את התרבות.

יואל רזבוזוב: אני אוהב קונקרטיות.

יואל רזבוזוב: לא למה לסגור ולמה לפתוח, אלא איך לפתוח ואיך אנחנו עושים את זה.

יואל רזבוזוב: אני יכול להגיד לכם שמשרד הבריאות הולך לאשר בקרוב בדיקות תוך רבע שעה.

יואל רזבוזוב: כנראה שזה כבר בשלב של אישורים.

יואל רזבוזוב: כבר ניסו את זה במד"א.

יואל רזבוזוב: התוצאות הן טובות מספיק.

יואל רזבוזוב: תיקחו את הבדיקות של הרבע שעה, תביאו פתרונות.

יואל רזבוזוב: משרד הבריאות והממשלה צריכים לתת פתרונות איך אנחנו פותחים.

יואל רזבוזוב: אני אומר שיש, יש פתרונות בחוץ, בפנים תחת הגבלות, עם הבדיקות, עם רישום, עם בדיקה של אנשים שבאים, אי-אפשר לסגור את הענף, פשוט אי-אפשר.

יואל רזבוזוב: תבואו נציגי הממשלה ותשכנעו אותנו למה סגרתם או למה אתם רוצים לסגור.

יואל רזבוזוב: עד עכשיו לא ראינו שום נתום אז כמו שאמרתי אנחנו חייבים לפתוח וזה לא סיסמאות.

יואל רזבוזוב: אפשר לעשות את זה.

יואל רזבוזוב: אנחנו כוועדה צריכים ללחוץ על זה וכמובן על הפיצוי.

יואל רזבוזוב: אנשים לא עבדו במשך ארבעה או חמישה חודשים ולא הכניסו שקל.

יואל רזבוזוב: אני פוגש כל יום אנשים שאומרים שאין להם לחם להביא הביתה.

יואל רזבוזוב: זה מצב של מצוקה אמיתית.

יואל רזבוזוב: אז כמו שאמרתי, פחות דיבורים, אנחנו כוועדה צריכים להפעיל את כל הלחץ כדי לפתוח אלא אם יוכיחו לנו שזה אסון.

יואל רזבוזוב: כמו שאמרתי, בחוץ הפחידו אותנו עם ההפגנות, כמה הפחידו אותנו, אנשים יידבקו, מה יהיה, יהיה אסון עולמי - - -

יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שעוד נראה את ההדבקות בהמשך.

יפעת שאשא ביטון: אבל בינתיים זה לא אותו דבר.

יואל רזבוזוב: בינתיים אף אחד לא נדבק בהפגנות.

יואל רזבוזוב: תאמינו לי, בעולם התרבות זו נישה אחרת שאפשר להפעיל אותה בלי שום סכנה, תודה.

יפעת שאשא ביטון: בואו לא נעשה עוול לעולם התרבות, למרות שהפגנה היא לגיטימית והיא זכותו של האזרח, הייתי שמחה אם הם היו שומרים שם קצת על המרחקים, זה ביי פאר לא דומה לעולם התרבות.

יואל רזבוזוב: ועדיין, לא נדבקו בהפגנות.

יפעת שאשא ביטון: את זה נראה בהמשך.

יואל רזבוזוב: לא כמו שמאיימים עלינו.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת משה אבוטבול, בבקשה.

משה אבוטבול: חברים יקרים, אני בעד לסייע לנושא של התרבות.

משה אבוטבול: הייתי בהפגנות והזדהיתי, הגעתי גם לאוהל המחאה.

משה אבוטבול: אני חושב שבאמת חייבים לעשות את הכול כדי שהענף הזה לא יישבר חלילה.

משה אבוטבול: אני גם בא מתרבות.

משה אבוטבול: בעבר הופעתי בכמה סרטים חינוכיים ככה שיש לנו הערכה למסרים שמעברים בעולם זה, כל אחד ותרבותו שלו.

משה אבוטבול: אני רוצה להגיד בצורה הטובה ביותר.

משה אבוטבול: אצלנו יש עוד סוג של תרבות, ואני מצפה שידונו גם בה, מדובר בתרבות בתי הכנסת, זה המתנ"ס שלנו.

משה אבוטבול: כל אחד והתרבות שלו וצריכים לכבד את זה.

משה אבוטבול: אני יודע שכשהייתי ילד שאלו אותי מה יותר כבד, 50 קילו נוצות או 50 קילו ברזל, בהתחלה התבלבלתי, עד שהסבירו לי שאין שום הבדל.

משה אבוטבול: אני לא רואה שום הבדל בין אולם שמגיעים לשם 100 צופים לבין 100 שבאים כדי לשמוע את החזן בבית הכנסת.

יואל רזבוזוב: אבל אתם פתוחים, משה, אתם פתוחים והם סגורים.

יואל רזבוזוב: נכון?

משה אבוטבול: יואל, אנחנו פתוחים עם עשרה מתפללים בלבד.

יואל רזבוזוב: להם אין אפילו את זה, הם סגורים בכלל.

משה אבוטבול: אותם זה לא רנטבילי לפתוח עם עשרה, ואותנו, באולם של 300 מטרים או 400 מטרים, יושבים עשרה אנשים, זו בושה וחרפה.

משה אבוטבול: אני אומר בצורה הברורה ביותר שיש פה עוול שזועק לשמיים.

משה אבוטבול: הבוקר דיבר איתי אריק קלמן, הוא שלח לי כל מיני חומרים לגבי הנושא של תשעה באב, הגבאים לא יודעים איך להיערך לזה.

משה אבוטבול: אנחנו יודעים שבתשעה באב זה כנגד החורבן, אין לנו היום בית מקדש, בתי הכנסיות נקראים "מקדש מעט".

משה אבוטבול: בסך הכול אני מצפה שכמו שעושים תו סגול בכל מיני מקומות, לחשוב גם על הנושא הזה, איך יהיה מצב שאנחנו לא מוצאים את הכול החוצה.

משה אבוטבול: בסיומם של דברים אני רוצה לומר דבר אחד: לקחו את כל הדברים שקשורים באלמנטים דתיים, חיברו אותם – מקוואות, בתי כנסיות, ישיבות – והגיעו לאחוזים גבוהים בהדבקה.

משה אבוטבול: בטח שיגיעו לאחוז גבוה אם יחשבו כך.

משה אבוטבול: אם מפרקים את זה לגורמים אפשר להבין שבבתי הכנסיות כמעט ואין שום נדבק אחד.

משה אבוטבול: כשהייתי צעיר, והייתי עוזר יותר בעבודות הבית, אשתי תמיד הייתה אומרת: תראה איך שהשכן ההוא יודע לתלות כביסה, תראה איך שהשכן ההוא יודע להרים את הפח, תראה איך שהשכן ההוא תופס את הילדים והולך איתם לגינה.

משה אבוטבול: אמרתי לה: אשתי היקרה, את רוצה שאני אחבר את כל השכנים – זה לא הולך.

משה אבוטבול: אני גם אומר, לקחתם את כל האלמנטים של החרדים – מקוואות, ישיבות, בתי כנסיות – חיברתם והגעתם לאחוז הדבקה גבוה ואמרתם - - -

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אבוטבול, אני מחזירה אותך לנושא הדיון.

משה אבוטבול: תרבות, אני לא מדבר על משהו אחר שהוא לא תרבות.

יואל רזבוזוב: אבל אז איימתם לפרק את הקואליציה, פתאום ירדתם מזה- - - פתחו את בתי הכנסת - - -

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת רזבוזוב, אני רוצה לתת לאנשים אחרים לדבר.

יואל רזבוזוב: אנחנו דנים בעולם התרבות.

משה אבוטבול: העם רוצה תרבות, העם החליט שרוצים תרבות.

יפעת שאשא ביטון: תודה, חבר הכנסת אבוטבול.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניתן את המקום לכל נושא.

משה אבוטבול: מתי?

יפעת שאשא ביטון: כל מה שמגיע לשולחן הוועדה יידון בצורה עניינית וממוקדת.

יפעת שאשא ביטון: בואו נשאיר את השיח לענף התרבות שמתפרנס מזה, גם בתי כנסת זה תרבות, אבל אנחנו מדברים על עולם התרבות שמתפרנס מזה ואחר כך נלך לעולם התרבות של המסורת היהודית.

משה אבוטבול: נגיע לזה.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת ח'טיב יאסין, בבקשה.

אימאן ח'טיב יאסין: שלום לכולם.

אימאן ח'טיב יאסין: בערבית יש פתגם שאומר: (אומרת פתגם בערבית שתרגומו: "לא ארחם עליך ולא אתן לרחמי האל שלך לרדת עליך").

אימאן ח'טיב יאסין: בעברית משמעותו: "אני פה השולט ואני לא ארחם עליך, ולא אתן לך כלום, וגם לא אתן שהברכה תרד עליך מהשמיים".

אימאן ח'טיב יאסין: זה המצב שלנו כאן.

משה אבוטבול: אצלנו אומרים בערבית: - - -.

אורלי פרומן: חבר'ה, איך זה יפתח את עולם התרבות?

יואל רזבוזוב: צריכים להפוך את הבימה למרכז רוחני, זה מה שצריך לעשות.

יפעת שאשא ביטון: חברים, אנא תנו לה לדבר.

אימאן ח'טיב יאסין: אני מדברת על אנשי התרבות שבימים כתיקונם, ובמיוחד בתוך החברה הערבית, אין להם הכנסות.

אימאן ח'טיב יאסין: את רוב עבודתם הם עושים בחינם.

אימאן ח'טיב יאסין: הייתי מנהלת מתנ"ס 20 שנה והשתדלתי בכל כוחי להפיק אירועי תרבות.

אימאן ח'טיב יאסין: עשינו את זה כמעט בחינם כדי לאפשר לאנשים לצרוך תרבות.

אימאן ח'טיב יאסין: גם התמיכות שהגיעו ממשרד התרבות ומשרד החינוך לא היו כל-כך גדולות, על אחת כמה וכמה בימים קשים כאלו.

אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת על הדברים משני הצדדים, מצד אחד הם בני אדם ומאחוריהם יש משפחות שצריכות לחיות בכבוד, ומגיעים להם מענקים, לפחות את מה שהוסכם עליו שיועבר ויחולק, מתי?

אימאן ח'טיב יאסין: נושא שני: ודאי שאפשר להחיל תו סגול על אולמות התרבות ולעשות כמו שצריך ושייכנסו ויעשו תרבות.

אימאן ח'טיב יאסין: במקום שיסתובבו ברחובות, במקום שישרפו מסגדים או דברים אחרים.

אימאן ח'טיב יאסין: אז כן, תרבות זה דבר בסיסי וזה אוכל לנשמה, ובתקופה כזו אנחנו צריכים גם קצת לנשמה, בתוך הלחץ הזה.

יפעת שאשא ביטון: תודה, חברת הכנסת ח'טיב יאסין.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מיקי לוי, אתה תסלח לי אם אנחנו ניתן קודם לאחד הנציגים.

מיקי לוי: אין בעיה.

יפעת שאשא ביטון: נעבור לרשימת הדוברים ונתחיל עם הגברת ציפי פינס, בבקשה.

ציפי פינס: שלום לכולם.

ציפי פינס: אני ציפי פינס, מנהלת תיאטרון בית לסין וחברה בוועד פורום התרבות.

ציפי פינס: אני פעילה מאוד בלהשיב את המצב, לפחות בחלקו.

ציפי פינס: חברים, האדמה רועדת, אנחנו יושבים בבית חמישה חודשים.

ציפי פינס: הפתגם המפורסם "ההצגה חייבת להימשך" איבד את המשמעות שלו כמו באבחת חרב.

ציפי פינס: אנחנו הופענו חולים, בריאים, במלחמות, באינתיפאדה, בכל מקום שהיו צריכים אותנו.

ציפי פינס: לא היה מצב שהפסקנו הצגה אי-פעם.

ציפי פינס: זה הדבר החשוב ביותר, להמשיך בכל מחיר.

ציפי פינס: הנה אנחנו יושבים, חמישה חודשים אנשים יושבים בבית.

ציפי פינס: אומנים, יוצרים, פועלי במה, איפור, תלבושות – כל התעשייה הגדולה הזו.

ציפי פינס: אתם יודעים שתיאטרון בישראל הוא מקום ראשון בעולם בצפייה לפי דוח אונסקו?

ציפי פינס: זה נגמר וזה לא קיים.

ציפי פינס: אני ראיתי את המונולוג של ישראל קטורזה בנושא.

ציפי פינס: הוא אומר שאפילו לא מדברים עלינו .

ציפי פינס: בטלוויזיה מפרטים מה עדיין סגור וכלל לא מזכירים אותנו, זה באמת, כאילו מישהו מלמעלה תכנן לא להזכיר אותנו.

ציפי פינס: אני מדברת גם על תחום הפרינג', המוסיקה, כל אומנויות הבמה נעלמו, חוץ מהמוזיאונים.

ציפי פינס: וראה זה פלא, מפוצץ במוזיאונים.

ציפי פינס: אנשים עומדים בתור במשך שעתיים בצורה תרבותית ומחכים להיכנס.

ציפי פינס: אני לא יודעת איך הם הצליחו להשתחל לתוך חלון ההזדמנויות הקטן הזה.

ציפי פינס: אבל עלינו כלל לא מדברים.

ציפי פינס: זה לא ייתכן.

ציפי פינס: חמישה חודשים בבית ואין כלל תאריך יעד.

ציפי פינס: אני שומעת שמדברים על החזרת טיסות, אבל אל על חזרה שלנו.

ציפי פינס: אנחנו עובדים באולמות גדולים, האולמות הגדולים הם הנפגעים הגדולים ביותר, אנחנו לא הכנסנו שקל אחד בחמשת החודשים האלה.

ציפי פינס: תיאטרון כמו התיאטרון שלי שהיה מכניס 45 מיליון שקלים בשנה, לא הכניס שקל אחד.

ציפי פינס: אנחנו לא נוכל להיפתח אי-פעם אם זה יימשך, אם אנחנו לא עושים חזרות אנחנו לא נוכל להיפתח.

ציפי פינס: יש מתווה, קבעו מתווה, כיבדנו את התו הסגול ואת המגבלות הכי קשות.

ציפי פינס: מה זה 19 איש באולם, זה מגוחך.

ציפי פינס: אני לא רוצה אפילו לדבר על זה.

ציפי פינס: באולם של 1,000 מקומות אתה יכול להכניס 100 איש ברווחה עם מסכות, לשבת, יש דרך לפתור את זה.

מיקי לוי: אל תגידי את זה.

יפעת שאשא ביטון: הוא לא רוצה שדברייך שלך יגבילו אותך.

מיקי לוי: אני לא רוצה שתגבילו אותנו, הוועדה מתכוונת ללכת על כמות אנשים גדולה יותר ממה שציינת.

מיקי לוי: סליחה, אני מתנצל.

משה אבוטבול: היתרון הוא שאפשר לרווח.

ציפי פינס: מסעדות פתוחות, חדרי כושר פתוחים, אוטובוסים נוסעים, רכבות נוסעים - - -

מיקי לוי: בזכות הוועדה.

ציפי פינס: טיסות פתוחות, רק התרבות סגורה.

משה אבוטבול: כולם היו בני.

ציפי פינס: חוץ מהתרבות.

ציפי פינס: אנחנו פתחנו לזמן קצר.

ציפי פינס: מר שושני, מנכ"ל הפילהרמונית יסביר לכם איך הוא פתח וכמה אנשים היו.

ציפי פינס: מיד אחרי הפתיחה סגרו אותנו.

ציפי פינס: כאילו משתיקים אותנו.

ציפי פינס: לא רוצים לשמוע אותנו.

ציפי פינס: רבותיי, אני רוצה להגיד לכם: האדמה בוערת.

ציפי פינס: עד עכשיו התנהגנו נורא יפה ולא היינו בהפגנות.

ציפי פינס: מדובר ביוצרים שיש מאחוריהם 150,000 אנשים.

ציפי פינס: אני לא רוצה להגיד שאנחנו נפתח בין אם יתנו לנו ובין אם לאו, אבל זה מה שאנחנו נעשה, סוג של מרד.

ציפי פינס: לא ייתכן שלא מתייחסים אלינו.

ציפי פינס: לא ייתכן, רבותיי.

ציפי פינס: אני מבקשת את העזרה שלכם.

ציפי פינס: שמעתי אתכם, אני מאוד התרשמתי מהגישה שלכם.

ציפי פינס: כבוד השר, חילי טרופר, עובד ימים ולילות כדי לקבל אישורים והוא לא מקבל.

יואל רזבוזוב: אבל הוא שר, הוא הזרוע המבצעת - - -

יפעת שאשא ביטון: בשביל זה אנחנו כאן.

מיקי לוי: בשביל זה הוועדה כאן.

ג'אבר עסאקלה: הבעיה שלנו היא גורם יותר גבוה.

משה אבוטבול: יש קבינט - - -

ציפי פינס: אנחנו כאן כי חייבים לשמר את רוחה של התרבות הישראלית.

יואל רזבוזוב: אתם חייבים להפוך למרכז רוחני ואז אתם תיפתחו.

משה אבוטבול: לא, לא - - -

יפעת שאשא ביטון: חברים, אם נכניס פוליטיקה - - -

משה אבוטבול: - - -

יואל רזבוזוב: בקבינט למעלה הכניסו פוליטיקה, הממשלה היא זו שהכניסה את הפוליטיקה.

משה אבוטבול: בסוף יתנו רק עשר, לא כדאי לך.

מיקי לוי: די, אבוטבול, הוועדה הייתה מקצועית עד עכשיו.

משה אבוטבול: רגע, רוצים עכשיו לדבר עלי - - -

יואל רזבוזוב: הטענה היא לא אליך, הטענה היא לממשלה.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת להניח את הפוליטיקה.

משה אבוטבול: הוא התחיל.

יפעת שאשא ביטון: תעזבו רגע את הממשלה בצד.

יפעת שאשא ביטון: הממשלה לא פה, היא קיימה את הדיונים שלה ואנחנו מקיימים את הדיונים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעשה הכול כדי לייצר את הלחץ שצריף, אז תשאירו בבקשה את הדברים כאן.

יוליה מלינובסקי: יש לפחות נציג של משרד התרבות?

יוליה מלינובסקי: אחרת מה?

יפעת שאשא ביטון: חברים, אנחנו מדברים על התרבות, בואו נשמור על התרבות בחדר.

ציפי פינס: תחושת העלבון שלנו, של התעלמות מנכסי צאן ברזל של התרבות הישראלית, היא מאוד קשה.

ציפי פינס: לא הייתי רוצה שתתחיל פה מלחמת תרבות.

ציפי פינס: אני מבקשת מכם לעזור לנו לפתוח את האולמות ולעזור לנו להופיע בחוץ.

ציפי פינס: אנחנו נעמוד בכל המגבלות, עשינו את הכול, רק לא נתנו לנו לפתוח.

ציפי פינס: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

אורלי פרומן: צריך לסייג.

אורלי פרומן: מוזיאונים למדע ולילדים לא פתוחים, דווקא בתקופת הקיץ הם משותקים.

אורלי פרומן: כשציפי נוקטת על המספר, המוסדות, אחוז גבוה מההכנסות שלהם זה הכנסות עצמיות.

מיקי לוי: וגם יש לפתוח את מוזיאוני הטבע והמדע.

ציפי פינס: אני מצטטת את דברי פרופסור מטות ממשרד הבריאות, בכתבה שהייתה איתה: "מדהים אותי שסגרו את האופציה ללכת להצגות וקונצרטים.

ציפי פינס: הייתי בהיכל התרבות ונוכחתי בעצמי שאפשר לנהל זאת בצורה מאוד פתוחה.

ציפי פינס: ישיבנו במרחק שני מטרים אחד מהשני, כמו שצריך, עם מסיכות".

ציפי פינס: אני חושבת שזה משהו שצריך ליישם.

יפעת שאשא ביטון: תודה לציפי.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת מחברי הכנסת למעט בהערות ביניים.

יפעת שאשא ביטון: בסוף לא נצליח לשמוע את אנשי הענף שהגיעו לכאן.

יפעת שאשא ביטון: ישראל קטורזה, בבקשה.

ישראל קטורזה: שלום לכולם.

ישראל קטורזה: אני רואה כל-כך הרבה אנשים עכשיו וזה עושה לי חשק להופיע.

ישראל קטורזה: אני חייב להגיד לכם, אני רואה איך אתם יושבים בוועדה, בין דובר לדובר יש חוצץ.

ישראל קטורזה: מה שעשו לעולם התרבות, לא שמו חוצץ בצד אחד, אתם פשוט סגרתם אותנו ממש כמו אקווריום.

ישראל קטורזה: אתם נעלתם אותנו בלי שום סיבה.

ישראל קטורזה: כל מה שנאמר זה נכון, לא הייתה סיבה.

ישראל קטורזה: כשאימא שלי הייתה מענישה אותי היא הייתה אומרת לי שיש סיבה לעונש.

ישראל קטורזה: פה אני מרגיש שנתנו לי עונש ואני לא יודע על מה.

ישראל קטורזה: לא עשיתי שום דבר.

ישראל קטורזה: לא הדבקתי.

ישראל קטורזה: יושבת-ראש הוועדה אמרה מקודם שכאילו האומנים יכולים לירוק למרחק שישה מטרים.

ישראל קטורזה: אני יורק יותר רחוק.

ישראל קטורזה: תשאלי את מאיה דגן במועדון לילה כמה היא סבלה מזה.

ישראל קטורזה: האנשים יושבים עם מסכות.

ישראל קטורזה: בבריכות לא יורקים?

ישראל קטורזה: בים לא יורקים כשמדברים?

ישראל קטורזה: במסעדות לא יורקים?

ישראל קטורזה: אני הייתי בחדר אוכל במלון בכינרת בשבוע שעבר, 150 איש בחדר האוכל.

ישראל קטורזה: גם אני רציתי לעמוד ולהופיע.

ישראל קטורזה: אז למה הם כן ואני לא?

ישראל קטורזה: אני חושב שכל מי שעומד בנהלים צריך להיות פתוח.

ישראל קטורזה: בואו נעמוד בנהלים ונישאר פתוחים.

ישראל קטורזה: אני חושב, דרך אגב, דיברו פה על כמויות של 500 ו-1,000.

ישראל קטורזה: את המינימום סגרתם, 50 איש בתיאטרון הסמטה ביפו.

ישראל קטורזה: באני רק בשביל הנהג שלי, של המנהלת הצגה, של הסאונד מן שייצא מהבית.

ישראל קטורזה: גם את זה סגרתם, אתם רציניים?

ישראל קטורזה: 50 איש ואנשים ישבו שם שני מטר אחד מהשני עם מסכות.

ישראל קטורזה: אף אחד לא נדבק.

ישראל קטורזה: אני מצפה ממך, גברת יפעת, אני חושב שאת תותחית על, לא מדברים על זה אבל את תותחית על.

משה אבוטבול: החשבונית בדרך על המופע הנפלא.

ישראל קטורזה: לא, זה עוד לא מופע, יש לי הצעה: שכל אחד ישים מסיכה לפי צבעים, מה אתם אומרים?

ישראל קטורזה: נגיד צבע אדום זה אומר שאדם מפחד ולא רוצה שיתקרבו אליו, ירוק אומר משהו אחר.

ישראל קטורזה: לא מזמן רציתי לתת נשיקה למישהו והוא לא רצה כל-כך, אז הוא הגיש לי את המרפק שלו, אני לא רוצה להגיד לכם איך נראה מישהו שמנשק מרפק.

ישראל קטורזה: אז אני באמת רוצה להגיד לכם שלא ביקשנו עזרה כספית, ביקשנו לעבוד.

ישראל קטורזה: תנו לנו לעשות את מה שאנחנו טובים בו וזהו.

ישראל קטורזה: אנחנו לא ביקשנו עזרה כספית.

ישראל קטורזה: אני רוצה דבר אחד: לפני חמש שנים שיחקתי בקוסם מארץ עוץ.

ישראל קטורזה: שם היה הקוסם.

ישראל קטורזה: הקוסם נתן אפשרות לאריה לקבל אומץ, לאיש הפח לקבל לב, ולדחליל – שאותו אני שיחקתי – לקבל כאילו שכל.

יוליה מלינובסקי: בדגש על כאילו.

ישראל קטורזה: אלו שלושה דברים שצריכים לקבל לגבי עולם התרבות.

ישראל קטורזה: צריכים לקבל אומץ, לב, תנסו להיזכר כמה עשינו גם בשבילכם.

ישראל קטורזה: את סיפרת על קריית שמונה, אני הופעתי למען קניית מזגנים למקלטים בקריית שמונה.

ישראל קטורזה: אבל אני לא רוצה להזכיר מה עשיתי.

ישראל קטורזה: אימא שלי אמרה פעם שכשאתה עושה משהו טוב אל תדבר עליו, אני לא רוצה לדבר על זה.

ישראל קטורזה: עשינו ואנחנו מוכנים לעשות עוד, אבל עכשיו אנחנו צריכים את העזרה שלכם.

ישראל קטורזה: איפה אתם?

ישראל קטורזה: איך מחקתם אותנו.

ישראל קטורזה: יש רשימה בחדשות ואנחנו לא ברשימה, כאילו ירדנו ליגה, אנחנו לא בטבלה.

ישראל קטורזה: תמלאו אותנו בריבוע הריק.

ישראל קטורזה: אני מצפה מכם לקבל את השכל כמו שהדחליל קיבל שכל.

ישראל קטורזה: ישנתי שבוע שלם עכשיו עם כל השחקנים בתיאטרון דימונה כדי שנוכל לעשות חזרות ואף אחד לא יידבק, יכול להיות שזה גם פתרון.

ישראל קטורזה: יש מלא פתרונות, רק תדברו עלינו, אני מתחנן.

יפעת שאשא ביטון: תודה ישראל, קשה לעצור אותך ואני מבינה את הלהט.

ישראל קטורזה: סליחה, סליחה.

יפעת שאשא ביטון: אתה בסדר גמור, זה פשוט כי נהנינו, היה קשה לעצור.

יפעת שאשא ביטון: דני וייס, בבקשה.

דני וייס: צהריים טובים, אני דני וייס, יושב-ראש פורום מוסדות התרבות.

דני וייס: אתייחס לנושא של אומנויות הבמה, כל מה שהוא באולמות.

דני וייס: הסגירה האחרונה של אולמות התרבות נעשתה בדיוק של מכבש דרכים או פיל בחנות חרסינה.

דני וייס: זה לא אפס או מאה, כמו שאמרו גם ציפי וקטורזה.

דני וייס: אני רוצה להזכיר שפורום מוסדות התרבות הגיע לפני שלושה חודשים למתווה מאוד מורכב ומדויק שאושר על ידי משרד הבריאות.

דני וייס: כשפתחנו זה היה מדהים לראות את הקהל בתוך האולמות ששומר על מרחק, מתרגש וכדומה, והכל נעצר אחרי שבועיים וחצי.

דני וייס: אנחנו עד עכשיו מגרדים בראש ולא מבינים למה.

דני וייס: אני רוצה להזכיר שאולמות התרבות יודעים לווסת את הקהל כמעט יותר מכל סוג אחר של התקהלות.

דני וייס: אנחנו יודעים לשלוט בתור שבחוץ, אנחנו יודעים לשגר את הקהל בצורה נכונה ומדודה לאורך המבואות.

דני וייס: מסידורי ההושבה ועד היציאה החוצה.

דני וייס: יש לנו פתרונות איך הם הולכים לשירותים, אנחנו יודעים איך בדיוק זה מתנהל על הבמה ומאחורי הקלעים.

דני וייס: יש לנו תו סגול, וכמו שאמרה חברת הכנסת פרומן שמכירה את העולם שלנו היטב, אנחנו יודעים לנהל את זה.

דני וייס: אנחנו לא מבינים למה סגרו אותנו, למה זה לא מידתי.

דני וייס: תנו לנו לפתוח מחדש כי אנחנו יודעים איך לעשות את זה, תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה, דני.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

מיקי לוי: תודה, גבירתי.

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול, אני רוצה שתדע שאני עושה 50–50 עם אישתי.

מיקי לוי: אני מוריד אשפה, מקפל כביסה, מקלף ירקות, ושוטף את הרצפות.

משה אבוטבול: כל הכבוד.

מיקי לוי: גבירתי, אני חייב לציין לטובה את הממשלה.

מיקי לוי: הממשלה אימצה את כל מה שהוועדה הזו החליטה בחודש וחצי האחרונים.

מיקי לוי: עבדנו מאוד קשה, וראה זה פלא, הממשלה אימצה את החלטותינו לגבי חדרי הכושר, הסטודיו, חופי הים, הבריכות – הכול.

מיקי לוי: נותר לנו לפתור עוד כמה בעיות באומץ ולוועדה הזאת יש אומץ.

מיקי לוי: אז תודה לך על העניין הזה.

מיקי לוי: הגישה שלי לאורך כל דיוני הוועדה היא קודם כל גישה כלכלית.

מיקי לוי: כי המשבר הכלכלי והנזק שייגרם לנינים שלנו הוא אדיר.

מיקי לוי: הדרישה שלי, ושל הוועדה, למשרד הבריאות היא לספק נתונים.

מיקי לוי: בהיעדר נתונים אנחנו נפתח.

מיקי לוי: אם יש לכם נתונים תביאו אותם באומץ.

מיקי לוי: את הנתונים הללו ביקשנו לאורך חודש וחצי, אין לכם נתונים, אנחנו נפתח את עולם התרבות.

מיקי לוי: יש תו סגול, יש מתווה, יש כניסה בדירוג, יש הוראות ישיבה, יש ישיבה עם מסכות.

מיקי לוי: אם אין נתונים לגבי שיעור ההדבקה בתיאטראות, אני מבקש לקיים דיון והצבעה בוועדה הזו, בראשותך, גבירתי, וידעת להביא את הנתונים הללו.

מיקי לוי: יש אומץ לפתוח וללכת על הצד החיובי.

מיקי לוי: אני מבקש שהוועדה תלך על הצד החיובי.

מיקי לוי: אני מתכוון להצביע בעד פתיחה, הנה, אני מצהיר.

יוליה מלינובסקי: אתה לא יכול.

מיקי לוי: אלא אם כן, עם כל הכבוד, יוליה, אלא אם כן יבואו ויגידו לי ש-80% או 60% שיעורי הדבקה.

יוליה מלינובסקי: - - -

מיקי לוי: יוליה, תני לי, אני לא אפריע לך.

יפעת שאשא ביטון: זה לא נכון, זה פשוט לא נכון.

יוליה מלינובסקי: אה, לא נכון?

יוליה מלינובסקי: אוקיי.

מיקי לוי: מכיוון שהנתונים הם חלקיים או אין נתונים אני מבקש, גבירתי, כמו שעשינו בנושאים מסוימים, יומיים לממשלה, תחזירי תשובה מה את רוצה.

מיקי לוי: ולא, נביא את זה לדיון כאן ביחד עם הצבעה, תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה, חבר הכנסת לוי, שרון בר לב, בבקשה.

שרון בר לב: שלום לכולם, תודה ליושבת-ראש.

שרון בר לב: אני שרון בר לב.

שרון בר לב: אני מנכ"לית של הכוריאוגרפים.

שרון בר לב: זהו ארגון גג שמייצג 90 יוצרים עצמאיים במחול, 90 להקות מחול.

שרון בר לב: אני רוצה לזעוק את זעקתם של האנשים בלי הכיסים התפוחים.

שרון בר לב: אמרתם פה כמה פעמים: הם רעבים ללחם.

שרון בר לב: הם לא רעבים ללחם, הם רעבים לבית, זה הרבה מתחת ללחם.

שרון בר לב: אנחנו חייבים להבין, ואני מאוד שמחה שיש כאן אוזניים קשובות שמבינות את החשיבות של תרבות ואומנות.

שרון בר לב: חשוב להדגיש את ההבדל, אנחנו מדברים על אומנים, סקטור גדול שזו המשכורת שהוא מביא הביתה.

שרון בר לב: עולם האומנות הוא דיפרנציאלי.

שרון בר לב: יש גופים גדולים שחשוב להבין איך פותחים אותם ומה התו הסגול שלהם, אבל יש גם המון גופים קטנים שהיו יכולים לפתוח מזמן.

שרון בר לב: הם לא היו צריכים, מאחרי פסח הם היו יכולים לחזור לפעילות כמו שכל המשק התחיל לחזור לפעילות.

שרון בר לב: אין שום סיבה שאולם בסוזן דלל, אולם קטן של 250 מקומות, תחת תו סגול, לא יפתח את עולם המחול בחזרה.

שרון בר לב: יש לנו חללי חוץ מדהימים, אנחנו מבקשים מתווה להופעות בחוץ.

שרון בר לב: כבוד היושבת-ראש אמרה שיש לנו כמה חודשים ספורים, נכון שמזג האוויר פה טוב, אבל אנחנו לא נמשיך לקחת סיכון כשיתחיל פה גשם.

שרון בר לב: תנו לנו לעשות הופעות בחוץ.

שרון בר לב: תנו לנו לעשות הופעות באולמות קטנים.

שרון בר לב: אפילו אדם שעומד ושר עם גיטרה, רקדן שרוקד מול מסעדה שיושבים בה – יכולים לקחת אותו לבית הכלא, לא?

שרון בר לב: ציפי אמרה שאנחנו מוכנים להסתכן בזה.

שרון בר לב: אז אנחנו מתחננים כאן:

שרון בר לב: אפשרו לנו לפתוח את סקטור האומנות.

שרון בר לב: תנו לרקדנים לרקוד ולכוריאוגרפיים ליצור.

שרון בר לב: תנו למעצבים, לתאורנים, למפיקים.

שרון בר לב: אנחנו 150,000 אנשים שמתחננים שישימו אותנו על המפה.

שרון בר לב: אני מאוד שמחה על הדיון הזה, ושיאפשרו לנו תחת כל המגבלות לפתוח את העולם הזה.

שרון בר לב: אין שום סיבה שכל האולמות הקטנים, שני רקדנים שרוקדים על הבמה לא יורקים, הם אולי מזיעים.

יוליה מלינובסקי: מזה אין הדבקה, אנחנו כבר יודעים את זה בוודאות.

שרון בר לב: יפה מאוד.

יוליה מלינובסקי: אחרי הדיון בנושא חדרי הכושר אנחנו מומחים.

שרון בר לב: לא יכול להיות שאנשים באים לעשות ספורט בחדר כושר ושאי-אפשר לרקוד, תנו לנו לרקוד.

שרון בר לב: תבינו שיש שוני בתוך העולם הזה ותנו לכל הגופים הקטנים לפעול.

שרון בר לב: אנחנו ממש מתחננים, זה באמת עניין של חיים ומוות, לא רק רגשי אלא גם כלכלי.

שרון בר לב: קחו בחשבון שאומנות צריכה להיות נתמכת, זו לא אומנות פופולרית שמוכרת כרטיסים ומרוויחה.

שרון בר לב: תבינו שברגע שאנחנו פותחים אנחנו חייבים מתווה של פיצויים לצדנו.

שרון בר לב: לא רק ה-200 מיליון שאנחנו מחכים להם ואנחנו יודעים שכבוד השר עובד על זה ואנחנו מחכים כבר כחודשיים להבין כמה כסף נקבל.

שרון בר לב: מעבר לזה, ביום שאנחנו פותחים אנחנו רוצים שבאותו רגע יתחיל דיון באיך אנחנו משמרים את הפתיחה שלנו כי אנחנו לא יכולים להסתמך על הכנסות עצמיות.

שרון בר לב: אנחנו צריכים להבין שזה נכס לאומי, במיוחד תחום המחול, ואנחנו מבקשים אופק, תנו לנו תוכנית עבודה.

שרון בר לב: לא להגיד שפותחים אותנו ב-14 ביוני ואחרי שבועיים סוגרים אותנו.

יואל רזבוזוב: כבר פותחים להופעות?

שרון בר לב: להופעות.

יואל רזבוזוב: כי המחול היה בתוך הצו שאישרנו.

יואל רזבוזוב: אבל זה הופעות.

שרון בר לב: אנחנו מדברים על הופעות, כמובן.

שרון בר לב: תודה לכם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, שרון.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מרב מיכאלי, ואחר כך פרופסור גרוטו שנמצא איתנו.

יוליה מלינובסקי: למה, מה קרה?

יוליה מלינובסקי: אני באתי קודם.

יפעת שאשא ביטון: לא נורא, מה זה משנה, זה משנה לכם?

יפעת שאשא ביטון: זה לא מכוון.

יוליה מלינובסקי: רק אני רוצה לדייק שכל ההחלטות בוועדה, עם כל הכבוד ליושבת-ראש, וברור שיש כבוד - - -

יפעת שאשא ביטון: זה של כל הוועדה – חד-משמעית.

יוליה מלינובסקי: הייתה פה עבודה מטורפת של כל חברי הכנסת ואחד לא יכול להילחם נגד כל המערכת.

יוליה מלינובסקי: תבינו את זה, בלי תמיכה של כל חברי הוועדה זה לא היה קורה.

יפעת שאשא ביטון: אז התחלת לדבר, המשיכי.

יוליה מלינובסקי: אני רוצה לשאול לגבי הסמכויות, עד כמה אנחנו יכולים להשפיע בנושא המדובר.

יוליה מלינובסקי: מה גבולות הסמכות שלנו.

יוליה מלינובסקי: דבר שני, בלי שום קשר לעולם התרבות, שמחתי לשמוע שכנראה הפרויקטור החדש של הקורונה ישב וצפה בכל דיוני הוועדה, כי שמעתי אחד לאחד את כל מה שדיברנו פה במשך חודש וחצי.

יוליה מלינובסקי: הגישה צריכה להיות לא איך סוגרים אלא איך פותחים ומביאים חיים.

יוליה מלינובסקי: הקורונה לא הולכת לשום מקום ויש לפנינו חורף.

יוליה מלינובסקי: אם עכשיו המגמה היא לסגור הכול ולשים גרזן על הגרון – לא זו הדרך.

יוליה מלינובסקי: שמחתי לשמוע שפרופסור גמזו אימץ את הגישה של ועדת הקורונה.

יוליה מלינובסקי: אילו לא ועדת הקורונה, אילו לא אנחנו פה בוועדה הזו, הסוף שבוע האחרון במדינת ישראל היה נראה אחרת לגמרי, הכול היה סגור.

יוליה מלינובסקי: ותבינו את ההבדל, הממשלה דיברה כל הזמן על סגר, סגר, סגר, כולנו נמות עוד מעט.

יוליה מלינובסקי: פתאום פתחנו הכול ואף אחד לא מת, וכבר לא מדברים על סגר, זאת אומרת שהיה אפשר אחרת פתאום אנחנו שומעים את פרופסור גמזו שמדבר כבר בגישה אחרת.

יוליה מלינובסקי: משהו פה השתנה ואני מקווה מאוד שלטובה.

יפעת שאשא ביטון: אמרתי, הנהגנו שיח חדש.

אורלי פרומן: אי-אפשר לסגור את ההפגנות, יוליה, את יודעת.

יוליה מלינובסקי: ברור שעולם התרבות צריך לקחת על עצמו את האחריות לשמירה על ההגבלות הבריאותיות, ואנחנו צריכים לראות איך אפשר לפתוח אותו.

יוליה מלינובסקי: כל דבר זה עניין של רצון.

יוליה מלינובסקי: אם ירצו לסגור תמיד ימצאו סיבות.

יוליה מלינובסקי: לפתוח זה יותר קשה, כי אז צריך לחשוב.

יוליה מלינובסקי: לסגור זה יותר קל.

יוליה מלינובסקי: אני מקווה שפרופסור ייתן לנו, הוכחנו שאפשר אחרת ואני מקווה שגם בממשלה הזו זה קצת עשה להם שכל.

יפעת שאשא ביטון: תודה, חברת הכנסת מלינובסקי.

יפעת שאשא ביטון: את צודקת, הנהגנו שיח חדש ואנחנו רואים אותו בא לידי ביטוי.

יפעת שאשא ביטון: פרופסור גרוטו, אנחנו נשמח להתייחסות שלך, אני אמשיך את יוליה, היום אנחנו כבר תמימי דעים, זה כבר לא מה שהוועדה אומרת ולא השקפים שאני מציגה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמצאים במציאות אחרת מבחינת היקף התחלואה, מקדם ההדבקה, קצב ההכפלה של חולים קשים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמצאים במקום שניתן לאט-לאט לשחרר את המשק תוך כדי שאנחנו מהדקים את ההנחיות, והדברים יהיו מאוד ברורים.

יפעת שאשא ביטון: ברור לנו שעולם התרבות, כשמו כן הוא, יכול לווסת ולנהל את האירועים שלו בצורה שתקפיד על כל כללי הריחוק.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שתיתן לנו בשורה לגבי פתיחת הענף הזה בכללותו, על כל גווניו, בבקשה.

איתמר גרוטו: שלום לכולם ותודה על ההזדמנות להגיב.

איתמר גרוטו: לגבי מה שתיארת בהתחלה, גבירתי, לא הייתי יכול לתאר זאת טוב יותר מבחינת מצב התחלואה, ואני שמח על כך.

איתמר גרוטו: בסוף זה קשור במאמצים של הציבור ושלנו לעשות את הצעדים במטרה להפחית את רמת התחלואה.

איתמר גרוטו: אנחנו רואים שיש התייצבות.

איתמר גרוטו: אני לא רוצה לחגוג מוקדם מדי אבל אפשר בהחלט אפשר להתחיל לחשוב על שינויים בתוך המתווה.

איתמר גרוטו: זה המתווה הכולל וזה בהחלט משהו שאני עובד עליו.

איתמר גרוטו: פרופסור גמזו ואנוכי התמודדנו עם כמה אירועים גדולים בעבר ולכן אני חושב שיש לנו הזדמנות ליצור שינוי.

איתמר גרוטו: הרוח שפרופסור גמזו מביא והרוח הטובה שהייתה לי איתכם בוועדה, אני חושב שהייתה חיובית בסופו של דבר ואני רוצה שנעזור כמה שיותר למקומות שנסגרו.

איתמר גרוטו: עוד משהו: נתבקשתי על ידי הפרופסור גמזו ועל ידי השר לבוא עם הצעה.

איתמר גרוטו: חוק הקורונה יצר הזדמנות לחשוב מחדש על כל התחומים ואנחנו רוצים לבוא עם חבילה כוללת ולהתייחס בצורה שתהיה גם יותר בהירה לציבור וגם יותר שקופה, וגם שתתבסס על מדדי תחלואה מדויקים יותר כדי שבסוף נוכל להגיד: "אנחנו נגיע למצב כזה, נוכל לפתוח פה, נגיע למצב כזה נוכל לפתוח פה".

איתמר גרוטו: זה מודל השלבים.

איתמר גרוטו: אנחנו עושים כל מאמץ שהיום או מחר הוא יהיה מוכן.

איתמר גרוטו: אחר כך נציג אותו לממשלה ונפעל בהתאם.

יואל רזבוזוב: על פי אלו קריטריונים סגרתם?

יפעת שאשא ביטון: יואל, עזוב את הסגירה, אנחנו עכשיו במגמה לפתוח.

יואל רזבוזוב: אבל למה הם סגרו ?

יפעת שאשא ביטון: "למה" לא מעניין אותי, מעניין אותי שהם יפתחו מחר בבוקר.

אורלי פרומן: אבל איזה מתווה מכינים - - -

יפעת שאשא ביטון: חברים, אני מבקשת לאפשר לו לדבר.

ג'אבר עסאקלה: - - - שבוע.

יפעת שאשא ביטון: לא באנו להתנצח, באנו לפתוח.

איתמר גרוטו: - - - נפגשתי - - -לתו הסגול - - - לאולמות התרבות - - - שנפתחה, ואפשרנו גם לכל מיני דברים שאינם מוגדים אולמות להיפתח.

איתמר גרוטו: כגון הבארבי ומקומות אחרים.

איתמר גרוטו: כול אלו מתווים שאני הובלתי אותם ולכן אני חושב שהגישה שלי חיובית ואני מנסה לשכנע גם במשרד הבריאות.

איתמר גרוטו: אדבר על הסטטוס כרגע וגם על היעד שאנחנו רוצים להגיע אליו, כמובן שזה תלוי באישור ממשלה, אני לא מחליט לבד.

איתמר גרוטו: מה אפשר לעשות היום?

איתמר גרוטו: אני אישרתי את המתווה של הדרייב אין, אני יודע שהוא לא נותן מענה מלא אבל בהחלט איזשהו שינוי משמעותי, במסגרת המגבלות שמותרות, אמרו מקודם שאם מישהו יופיע במסעדה הוא ילך לכלא, זה לא נכון.

איתמר גרוטו: לצורך העניין, אם עומדים במגבלות ההתכנסות – 20 בחוץ או 10 בפנים – אז אפשר להופיע שם בהתאם לתנאים שקבענו מה מותר ומה אסור.

איתמר גרוטו: זה כולל ריקוד שמותר במסגרת הדרייב אין, זה לא משהו שהוא אסור.

איתמר גרוטו: פנו אלינו ואנחנו שוקלים לעצב מתווה שיאפשר הפרדה בין אנשים לא רק בדרייב אין אלא גם הפרדה פיזית שתאפשר הופעה בכל מיני מקומות, גם לקהל גדול יותר, בתנאי שתישמר ההפרדה של הקפסולות של עשרה או עשרים אם זה בחוץ.

איתמר גרוטו: זה כבר אפשר במסגרת הקיימת.

איתמר גרוטו: יחד עם זאת, במסגרת הדיונים שבעקבות הצעת החוק החדשה, אנחנו בהחלט ניקח בחשבון את הצורך של התרבות.

איתמר גרוטו: הכוונה שלי היא להציע פתיחה של יותר דברים בתחום התרבות, וגם לעשות בשלבים.

איתמר גרוטו: אם אנחנו נראה שיפור ברמת התחלואה ולא ימשיכו לעלות החולים הקשים, אז נוכל כמובן לעבור לצעד הבא, ובשלב הבא לחזור למתווה שדומה למה שהיה כבר.

איתמר גרוטו: בהמשך ננסה לשפר אפילו את זה.

יואל רזבוזוב: יש לוח זמנים?

איתמר גרוטו: יש לנו שבועיים להגיש את התקנות לכנסת.

איתמר גרוטו: הן הונחו במסגרת חוק הקורונה החדש, ובמסגרת הזו הכוונה שלנו היא להביא לפחות בשלב הראשון, לפחות להציג מתווה לציבור וגם לכם שיאפשר לכם - - -

משה אבוטבול: כולל בתי כנסיות?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עכשיו בתרבות.

משה אבוטבול: סיכמנו שגם זה תרבות.

יפעת שאשא ביטון: אבל אמרנו שעכשיו אנחנו דנים בתרבות שמתפרנסים ממנה.

משה אבוטבול: אבל מותר לי לשמוע מה דעתו בנושא, למה הביאו אותו?

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אבוטבול, תן לי רגע להתמקד בנושא - - - אנחנו נערוך דיון בנושא בתי כנסיות.

משה אבוטבול: מתי נעשה?

יפעת שאשא ביטון: לאט-לאט.

יפעת שאשא ביטון: בוא נעשה את זה מכובד.

איתמר גרוטו: אני רוצה לומר שבין היתר אחת המטרות של המתווה היא ליצור אחידות.

איתמר גרוטו: שלא יהיה מצב שפה מותר כך ושם מותר אחרת.

איתמר גרוטו: הכול כמובן במסגרת המגבלות האפשריות.

איתמר גרוטו: ננסה לאפשר כמה שיותר שוויון.

איתמר גרוטו: כמובן שצריך לקחת בחשבון שיש מקומות שבהם אי-אפשר להיות במסכה, כמו מסעדה, ואז אנחנו נצטרך להחמיר.

איתמר גרוטו: העיקרון הוא שבאותם מקומות שאפשר לשמור על מרחק והתנאים בהם הם דומים אז גם אנחנו - - -

יואל רזבוזוב: - - -

משה אבוטבול: - - -

יפעת שאשא ביטון: אני אתן לכם, רק רגע.

יפעת שאשא ביטון: פרופסור גרוטו, כמה דברים.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל, לא צריך לחכות שבועיים ולא עד אוגוסט.

יפעת שאשא ביטון: לוועדה הזו יש עדיין הסמכות לאשר צווים, ראה מה שאנחנו נאשר מחר - - -

איתמר גרוטו: אבל אנחנו לא יכולים להגיש לכם צווים ללא עילה, אתם לא יכולים לאשר בעצמכם וזה המצב.

יפעת שאשא ביטון: לא.

איתמר גרוטו: זה לא יעזור, זה לא משהו שמוכן למחר בבוקר.

איתמר גרוטו: תנו לנו להתארגן ולעשות מתווה אחר.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, זה סיפור אחר.

איתמר גרוטו: כדי שהמתווה יהיה אחיד ולא יהיו שאלות שבאמת - - -

יואל רזבוזוב: יש 36 שרים, שילכו לעבוד.

יואל רזבוזוב: אנשים יושבים חמישה חודשים בבית בלי אוכל, שילכו לעבוד.

יואל רזבוזוב: 36 שרים.

יפעת שאשא ביטון: רזבוזוב, הפוליטיקה הזו לא תביא אותנו לשום מקום.

יואל רזבוזוב: לא פוליטיקה, שילכו לעבוד.

יואל רזבוזוב: לא נותנים מתווה, לא נותנים תשובות, לא שמעתי תשובה אחת לגבי עולם התרבות.

יואל רזבוזוב: אין תשובות, זה מרגיז, תקענו את האנשים.

יפעת שאשא ביטון: זה כבר משהו אחר, פרופסור גרוטו - - -

איתמר גרוטו: הביקורת לגבי השבועיים היערכות לא מקובלת עלי.

איתמר גרוטו: אני יכול לרדת מהשיחה ולהתפנות לעשות את העבודה שלי - - -

יפעת שאשא ביטון: פרופסור גרוטו, כמה דברים, אני מבקשת רק שתתנו לי להשלים את הדברים ואתם תראו לבד שאני מביאה את זה לעולם התרבות.

יפעת שאשא ביטון: כל מה שמתואר שמותר היום הוא לא רלוונטי.

יפעת שאשא ביטון: ענף התרבות סגור, נקודה.

יפעת שאשא ביטון: גם אם הם יכולים לשיר במסעדה – אנחנו בכלל לא מכוונים לשם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים - - -

איתמר גרוטו: אני קיבלתי הרבה מאוד פידבקים מאנשים שרצו לעשות מופעי תרבות - - - אז אל תגידי שלא עשינו שום דבר - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים את הדבר הגדול, רוצים שיאפשרו לאולמות להיפתח, רוצים שיאפשרו למרחבים בחוץ שמקיימים הופעות, ומקיימים הצגות – שהם ייפתחו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מכוונים לשם.

יפעת שאשא ביטון: גם הסיפור של הדרייב אין הוא נחמד, אבל תראו מה עשיתם, אתם יכולים להכניס חמישה אנשים לתוך רכב וזה בדיוק הפוך ממה שאנחנו רוצים.

איתמר גרוטו: מדובר במשפחה גרעינית שהם ממילא ביחד.

יפעת שאשא ביטון: או שלא, אתה לא יודע מי ברכב.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא יודעים מי בא ברכב.

איתמר גרוטו: - - - אפשרנו לאנשים - - -ביחד.

יפעת שאשא ביטון: אני בסך הכול מנסה לומר - - -

איתמר גרוטו: - - - קניית הכרטיסים, אז - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים לייצר מציאות שבה אנחנו פותחים את הענף הזה בשום שכל.

יפעת שאשא ביטון: אולמות גדולים שיכולים להכיל את האנשים במרחקים יותר גדולים ממה שקבעתם, ושורה כן ושורה לא, עם ויסות נכון של הקהל שמגיע, עם הרבה מאוד מגבלות – בסופו של דבר ייצרו את המענה לענף הזה.

יפעת שאשא ביטון: לחכות שבועיים?

יפעת שאשא ביטון: אני לא יודעת מה זה ייתן.

איתמר גרוטו: לא אמרתי שזה ייקח שבועיים.

איתמר גרוטו: אני מחר יהיה לי מתווה אני אציג אותו.

איתמר גרוטו: אני מבחינתי עובד מהר יותר מכל אחד.

יפעת שאשא ביטון: נכון, ובשביל זה אנחנו ביום שני יכולים להתכנס כאן לייצר מתווה לענף התרבות.

איתמר גרוטו: היום או לכל המאוחר מחר אני אגיש מתווה.

איתמר גרוטו: אחר כך יש את התהליכים החוקיים שצריכים לעבור.

איתמר גרוטו: את זה אני משאיר לפוליטיקאים להתעסק עם זה.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו לגבי התהליכים החוקיים והפרוצדורה: ברגע שאתם מקבלים מתווה עד סוף שבוע זה, ביום שני אנחנו יכולים להתכנס כאן ולאשר את הצו.

יפעת שאשא ביטון: עדיין בסמכות הוועדה לאשר את הצווים שאתם מקבלים, לא חייבים לחכות עם זה לסוף אוגוסט, לאנשים האלה אין זמן לנשום.

איתמר גרוטו: אני איש מקצוע ותפקידי להציג מתווה שיהיה בהלימה ואתם יודעים שהמתווה שאני מייצר המטרה שלי היא להגיע למצב שאנשים יוכלו לפעול ולא לסגור.

יפעת שאשא ביטון: מצוין, אני מבקשת שזה יהיה מהר.

איתמר גרוטו: מחר בערב יהיה מתווה שיתייחס לכך - - -

ג'אבר עסאקלה: הוא התחייב למחר או מחרתיים.

יואל רזבוזוב: אז אנחנו יכולים לעשות את זה ביום חמישי?

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו ממש מבקשים ממך שזה יהיה כמה שיותר מהר כי לאנשים האלה אן זמן לנשום וגם לרוח הישראלית כבר אין זמן לנשום.

יפעת שאשא ביטון: אנשים, אתה מכיר את האווירה בחוץ.

יפעת שאשא ביטון: אגב, רק אתמול התפרסמו נתונים על אווירה מאוד קשה.

יפעת שאשא ביטון: זה הלחם והמים של הנפש.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מחויבים גם לזה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מבקשים שהמתווה יאורגן לצו שיאושר בממשלה עוד השבוע.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מתחייבים כוועדה לאשר את הצו הזה עוד כשהוא יגיע בתחילת השבוע.

יפעת שאשא ביטון: ממך אנחנו רק צריכים את המהירות.

יפעת שאשא ביטון: כל השאר עלינו.

איתמר גרוטו: מהירות גיבוש מתווה לא תהיה הגורם שיעכב את הדברים.

יפעת שאשא ביטון: מצוין.

איתמר גרוטו: למרות שדרך אגב, אני גם רוצה לעשות אותו בשיח עם הנציגים.

איתמר גרוטו: אנחנו לא - - -

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה שהוספת זאת, חשוב מאוד שזה יהיה בשיתוף עם האנשים שאמונים על התחום הזה.

יפעת שאשא ביטון: שלא ננחית איזה משהו שהוא מופרך, נגיד להם: "תכניסו 20 אנשים או 50 אנשים" שאמת יהיה הגיון בדבר הזה ולא נתחיל עוד פעם פינג-פונג ביננו.

איתמר גרוטו: תודה, גבירתי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, פרופסור גרוטו.

ג'אבר עסאקלה: פרופסור גרוטו, אתה צריך לבוא עם מתווה גם לעניין של סופי שבוע.

יפעת שאשא ביטון: זה מטופל.

יוליה מלינובסקי: - - -

יפעת שאשא ביטון: סופי שבוע יבוטל, חבר הכנסת עסאקלה.

יפעת שאשא ביטון: אני חוזרת חזרה לדוברים.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מיכאלי, בבקשה.

מרב מיכאלי: אני אקח את תפקידו של אבי שושני ואגיש שהוא דוגמא לתזמורת שיש בה אולם של 2,300 מקומות.

מרב מיכאלי: הם הכניסו בתוך האולם הזה 500 צופים שישבו בפער של שורה כשהם עטויי מסכות.

מרב מיכאלי: הקהל של הפילהרמונית הוא קהל מבוגר אז אין בעיה של הרבה הזעה, יש רק לבדוק איך זה משפיע על האקוסטיקה של התזמורת בפערים האלה.

מרב מיכאלי: זה שלא מאפשרים לכל אחד מהאולמות הגדולים, תקרות גבוהות, למה לא נותנים להכניס לשם אנשים?

מרב מיכאלי: זה דבר הזוי ומופרך.

מרב מיכאלי: ולשמוע את פרופסור גרוטו אומר שהמתווה לא יהיה הבעיה, איפה הייתם עד עכשיו?

יואל רזבוזוב: חמישה חודשים.

יוליה מלינובסקי: בדיוק באותו מקום - - -

מרב מיכאלי: אתם - - - חברות וחברים יקרים שלי.

מרב מיכאלי: זה באמת מפוצץ.

מרב מיכאלי: היה מתווה, המתווה עבד, הפסיקו אותו.

מרב מיכאלי: למה?

מרב מיכאלי: השאלה חוזרת, התשובה היא ככה.

מרב מיכאלי: כי ככה.

מרב מיכאלי: אנחנו עברנו את זה כאן עם הבריכות וחדרי הכושר

יוליה מלינובסקי: עם חופי ים, חופי ים.

מרב מיכאלי: עם חופי ים, אלוהים אדירים.

מרב מיכאלי: אבל אני רוצה להגיד שספציפית בעניין של התרבות זאת ממשלה שחלק ניכר ממנה, התמצית של מה שהיה לה להגיד בנושא התרבות זה: " "Cut the bullshit וככה היא מתנהגת אל תחום התרבות.

מרב מיכאלי: תחום התרבות הוא אחד התחומים שנכנסו למשבר הזה הכי מורעבים מכל התחומים כולם, ואלוהים יודעת שיש תחרות – העובדות הסוציאליות, האחיות, מערכת הבריאות, מערכת הרווחה – אבל תחום התרבות מורעב יותר מכולם.

מרב מיכאלי: זה רגע ממש דרמטי מאוד להמשך הפעילות ההכרחית לקיומה של חברה אנושית.

מרב מיכאלי: אמר חברי חבר הכנסת לוי שהזווית של הוועדה הזו היא כלכלית, אני כופרת בזה מכל וכל.

מרב מיכאלי: הזווית של הוועדה הזו היא אנושית ממדרגה ראשונה.

מרב מיכאלי: אנחנו צריכים להתייחס למדינה הזו ולחברה שחיה בתוכה מכל האספקטים.

מרב מיכאלי: כלכלה זה אחד מהם, אבל קיום אנושי בסיסי בלי ביטוי עצמי, בלי שיש אומנות, בלי שיש מגוון של דעות שבא לידי ביטוי אפילו בחילופי דעות מנומסים במרחבים פוליטיים, אלא בתוך משלים וסיפורים ודימויים, ושפת גוף.

מרב מיכאלי: כל זה הכרחי ואי-אפשר להתקיים בלי זה.

מרב מיכאלי: ממשלות נתניהו לדורותיהן, ותסלח לי חברת הכנסת פרומן שאז לא הייתה חברת כנסת והייתה משרתת ציבור נאמנה, מתוך תנאים בלתי-אפשריים, כבר אז, צריך להגיד את זה – ממשלות נתניהו פוגעות בתחום הזה כל הזמן וברצף.

מרב מיכאלי: מה שנדרש היום זה תוכנית להצלת התרבות בישראל.

מרב מיכאלי: סדר הגודל שנדרש הוא לא 200 מיליון, אלא מיליארד שקל.

מרב מיכאלי: זה מה שנדרש כאן עכשיו.

מרב מיכאלי: מהגופים הקטנים ביותר ועד הגופים הגדולים והיחסית מסובסדים.

מרב מיכאלי: צריך לאפשר להם לפעול במקומות הפתוחים, לפעול בכל האולמות שלהם.

מרב מיכאלי: זה בדיוק כמו שעשינו עם חדרי הכושר ועם כל דבר אחר.

מרב מיכאלי: כל רגע שעובר בלי שזה קורה הוא באמת לא פחות משערורייה.

מרב מיכאלי: גבירתי, בשבוע שעבר אמרתי בוועדה שאנחנו חייבים לפתוח את האולמות, אז עמדנו בפני הבעיה שלא היה צו הולם, שהצו הנוכחי הוא לא בסמכותנו.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

מרב מיכאלי: אנחנו בעצם צריכות צו חדש.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שביקשנו עכשיו מפרופסור גרוטו, יביאו צו חדש בתחילת השבוע, אנחנו מאשרים.

מרב מיכאלי: - - - בחסדי הממשלה האם הם יואילו לעשות את הדבר הזה.

מרב מיכאלי: אני מקווה שתימצא דרך - - -

יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שכן, ובזכות הלחץ שאנחנו נפעיל כאן אז זה יקרה במהרה בימנו.

יפעת שאשא ביטון: תודה, חברת הכנסת מיכאלי.

יפעת שאשא ביטון: אבי שושני, בבקשה.

אברהם שושני: שלום לכולם, נדמה לי שמכל הגופים התרבותיים שאני מכיר, אנחנו היחידים שבחלון ההזדמנויות הקצר קיימנו תריסר קונצרטים.

אברהם שושני: היינו אמורים להופיע ב-14 והופענו ב-21, ואז הופענו בתריסר קונצרטים – חיפה, ירושלים ותל-אביב.

אברהם שושני: אני רק יכול לחזור על מה שאמרה ידידתי מרב מיכאלי: 2,400 מקומות בהיכל התרבות, 3,000 מקומות בבנייני האומה בירושלים, 1,500 מקומות באודיטוריום חיפה, לכל מקום כזה הכנסנו 500 איש, הקפדנו מאוד על שני מושבים אחד מהשני, שורה כן ושורה לא, הקפדנו מאוד איך מכניסים את הקהל ואיך מוציאים אותו.

אברהם שושני: הקפדנו מאוד גם איך התזמורת יושבת על הבמה.

אברהם שושני: ברור לכם שאם אין 50 איש על הבמה אז אין קונצרט.

אברהם שושני: הנגנים שלנו, מאוד קשה לנגן במרחק של שני מטר בין נגן לנגן.

יוליה מלינובסקי: זה גם יכול לפגוע בסאונד.

אברהם שושני: אני באתי לישיבה הזו ברצון מכיוון שנוכחתי לדעת שהוועדה הזו מתנהלת על פי נתונים שהיא מקבלת.

אברהם שושני: אני שמח להגיד לכם שהצלחנו לעשות קונצרטים באולמות גדולים, שבהם הכנסנו תמיד 500 איש, לא היה אפילו נדבק אחד, והקהל שלנו הוא קהל מבוגר.

אברהם שושני: לא יודע אם ראיתם את פרופסור מטות אבל גם היא העידה על כך.

אברהם שושני: כל העניין הוא גם כלכלי.

אברהם שושני: אם התזמורת לא תחזור להופיע בעתיד הקרוב, אנחנו נגווע ברעב.

אברהם שושני: 200 מיליון השקלים המדוברים קיימים, אבל אף אחד עוד לא זכה לקבל מהם.

אברהם שושני: אם אנחנו לא נחזור - - -

יוליה מלינובסקי: אלוהים גם כן קיים, אבל אף אחד לא ראה אותו.

יוליה מלינובסקי: שאלה פרקטית, אדוני, הנגנים הם שכירים או עצמאיים?

משה אבוטבול: אני מוחה על מה שהיא אומרת.

יפעת שאשא ביטון: עזוב.

משה אבוטבול: לא לדבר שטויות, יוליה.

משה אבוטבול: ממש שטויות היא מדברת.

יוליה מלינובסקי: אם הנגנים הם שכירים והם יצאו לחל"ת אז לפחות שם יש איזשהו משהו.

יוליה מלינובסקי: הבעיה היא שאני מבינה שרוב-רובם של האומנים הם עצמאיים.

אברהם שושני: תני לי לסיים, אני לא הפרעתי לך.

יוליה מלינובסקי: רק חשוב לי להבין איפה ה- - -.

אברהם שושני: גם בנושא של חל"ת, המצב עם מוסיקאים, בעיקר מוסיקאים מבצעים, אי-אפשר להוציא את האנשים האלה לחל"ת, הם חייבים לנגן יום-יום.

אברהם שושני: כלי נגינה זה אחד מהדברים הבוגדניים ביותר.

אברהם שושני: אם אתה לא מתאמן יום-יום, אתה מתגלה בערוותך כשאתה מגיע להופעה.

אברהם שושני: העניין של שיפוי שטרם קיבלנו, ומה יהיה איתנו בעתיד, אם אנחנו לא נפתח באוקטובר-נובמבר 2020 לכל המאוחר - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים - - -

שרון בר לב: אנחנו רוצים לפתוח מחר.

אברהם שושני: רבותיי - - -

יוליה מלינובסקי: מה שחשוב לי, אני באה ממשפחה שעודדו את כל הילדים ללמוד מוסיקה, לא צלח.

יוליה מלינובסקי: צריך להבין שיש את הדברים המקצועיים שנגן צריך לנגן על מנת לא לאבד את המקצועיות שלו, ואני שואלת עכשיו משהו מאוד פרקטי: האנשים האלו צריכים לאכול ולשלם שכירות.

יוליה מלינובסקי: הנגנים שלך, אבי, הם שכירים או עצמאיים?

יוליה מלינובסקי: אם הם עצמאיים יש לנו בעיה בגלל כל - - - של הממשלה, בן אדם שהוא שכיר, הוא לפחות מקבל משהו.

אברהם שושני: האנשים שלי, רובם ככולם, שכירים.

אברהם שושני: כדי להמשיך ולהתגייס קיצצנו בשכר שלהם בצורה אכזרית.

אברהם שושני: אני צריך אותם לאימונים יום-יום כדי שאם הוועדה הזאת תצליח לארגן שנוכל לפתוח אולמות, אם אנחנו נוכל לפתוח אולמות ל-500 איש זה המון, מפני שאנחנו מסוגלים לבצע שני קונצרטים ביום.

אברהם שושני: יצרנו שתי תזמורות, כל אחת בת 50 נגנים.

אברהם שושני: נעשה קונצרט אחד ב-18:00 ואחד ב-21:00.

אברהם שושני: יש לנו אלף איש - - -

יוליה מלינובסקי: לא שלחת אנשים לחל"ת.

אברהם שושני: חלק כן, הרוב לא.

שרון בר לב: חברת הכנסת, מתוך 150,000 איש רובם עצמאיים.

שרון בר לב: כי אנחנו מדברים גם על סקטור של אומנים עצמאיים וגם על המון נותני שירותים מסביב.

שרון בר לב: כל הטכנאים והמעצבים.

שרון בר לב: נכון שבמוסדות הגדולים רובם שכירים אבל גם הם בבעיה, העצמאיים בוודאי בבעיה.

יוליה מלינובסקי: זה חטא על פשע, אם הם היו שכירים היו מקבלים חל"ת, אם פה הם גם עצמאיים ובגלל כל הבלגן זה - - -

יפעת שאשא ביטון: והסיפור של התרבות הוא מעבר לכלכלה.

יפעת שאשא ביטון: פה זה במובהק נושא חברתי ורוחני ולשם אנחנו מכוונים.

אברהם שושני: אני רק רוצה להוסיף, כמו שאמרה גם חברת הכנסת פרומן, אין שגריר טוב יותר למדינת ישראל מאשר התזמורת הפילהרמונית.

אברהם שושני: אתם צריכים לבוא לראות אותנו כשאנחנו מופיעים בבואנוס איירס למשל.

אברהם שושני: השגריר אומר: מה שאתם עשיתם בקונצרט אחד, אני לא עשיתי בחמש שנים.

אברהם שושני: הופענו בקוראה, בסינגפור, בכל מקום שאתם יכולים להעלות על דעתכם כאשר אנחנו לא מקבלים כסף מהממשלה לצורך העניין הזה.

אברהם שושני: אנחנו עושים את זה בכוחות עצמנו.

אברהם שושני: אנא אנו באים?

אברהם שושני: זה הולך ונעלם.

אברהם שושני: מוסיקאים, כמו שאמרה ציפי, זה אומנים מבצעים.

אברהם שושני: אם הם לא מנגנים ולא עושים אז תבוא עליהם כליה.

יוליה מלינובסקי: זה כמו ספורטאים.

יפעת שאשא ביטון: תודה, אבי.

יפעת שאשא ביטון: נשמע את פרופסור אייל לשם, מומחה למחלות זיהומיות מתל השומר.

אייל לשם: צהריים טובים ותודה על ההזמנה.

אייל לשם: אני רוצה לפתוח בהיגד שלמגיפה יש נזק ישיר, הפגיעה בחולים, יש גם נזק בריאותי עקיף ברור, ניתן יהיה למדוד אותו לאורך השנים, הוא נובע מחרדה, דיכאון, הידרדרות כלכלית, ומהידרדרות לעוני.

אייל לשם: בכל צעד שאנחנו מתכננים כדי להילחם במגיפה צריך לתכנן את העלות של הנזק המשני שנובע מהפגיעה במקומות עבודה וכדומה.

אייל לשם: זאת צריכה להיות עבודתם של גורמי המקצוע בבריאות הציבור.

אייל לשם: שהם מסוגלים למדוד את היעילות של צעדים מסוימים או להעריך מה היעילות של סגירת אירועים המוניים בהפחתת המגיפה, לעומת הערכה של העלות הכלכלית בסגירת ענף כמו אומנות או אירועים.

אייל לשם: מטרת אנשי המקצוע צריכה להיות ניסיון לקבוע איפה נקודת איזון בין פתיחת אירועים שאינם מסכנים את הציבור בצורה גבוהה, וכן מאפשרים להפעיל מחדש את תחום התרבות.

אייל לשם: ישנים גופי בריאות ציבור במדינות אחרות, בקנדה, בארצות הברית ובעוד מדינות, שהגדירו אירועים שבהם יש יותר בני אדם כאירועים בסיכון נמוך.

אייל לשם: ניתן בקלות להגיד שאירועים שנערכים באוויר הפתוח, ומדינת ישראל מתאימה מאוד לאירועים כאלה, שבהם מקפידים על מספר האנשים ואל הרווח בין האנשים, כל האנשים יעטו מסיכות ואפשר למדוד חום ולנהל רישום, כל אלו אירועים שניתן להגדירם "אירועים בסיכון נמוך".

אייל לשם: אני הייתי שמח אם האנשים התפעוליים במגזר האומנות היו מגישים הצעה אופרטיבית לקיום הופעות באוויר הפתוח, שעיריות ומועצות יקצו פארקים לשם כך, יגדרו אותם, ולהפעיל את כל התחום הזה קודם כל על ידי הפקת אירועים בסיכון נמוך, כאמור, ואם ניתן יהיה אז גם לאסוף את המידע על אותה רשימת אנשים שנכחה בכל אירוע על מנת לראות שאותם אנשים לא נדבקו, וכך בתוך חודש–חודשיים להוכיח שהאירועים האלה הם בסיכון נמוך, ולהתקדם לשלב הבא – יותר אנשים ואירועים קטנים באולמות.

אייל לשם: לטעמי, פתיחת אירועים באולמות סגורים שבהם מופיעים מאות אנשים, עלולה עדיין להיחשב בסיכון.

אייל לשם: תחשבו שיהיה אירוע אחד של הדבקה המונית בקונצרט של 500 אנשים בפילהרמונית – הדבקה של כמה עשרות או מאות – זה אירוע שיכול להזיק יותר מלהועיל.

אייל לשם: ולכן, כדאי לתכנן בתור מטרה מידית, שורת אירועים שהם בסיכון נמוך, ולהוכיח למשרד הבריאות, לגורמי המקצוע, לאסוף את המידע ולהוכיח שאכן הסיכון הוא נמוך ולהתניע בחזרה כך את תחום האומנות.

אייל לשם: בזה אסיים, אשמח לענות לשאלות.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לפרופסור לשם.

יוליה מלינובסקי: למה לא דיברת ככה בבוקר?

יוליה מלינובסקי: אני שמעתי אותך כל-כך הרבה פעמים בכל תחנות הטלוויזיה, וזו הפעם הראשונה שאני שומעת שאפשר לחיות עם זה ולחשוב איך לפתור.

יוליה מלינובסקי: אתם כל הזמן הייתם בעד הפחדות.

יוליה מלינובסקי: זאת הערת ביניים, אדוני.

יוליה מלינובסקי: אני מצטערת שזה לא נאמר קודם.

יפעת שאשא ביטון: תודה, פרופסור לשם.

יפעת שאשא ביטון: דליה שימקו, בבקשה.

דליה שימקו: אני דליה שימקו, אני מייצגת את פורום היוצרים העצמאיים בתיאטרון, אני יושבת-ראש איגוד במאי התיאטרון, ואני מייצגת את הפרינג' בתיאטרון הישראלי.

דליה שימקו: בניגוד לחבריי, שאמרו דברים מאוד נכונים, אני לא מתכוונת להתחנן בפניכם, רבותי.

דליה שימקו: לא חושבת שאנחנו צריכים להתחנן על כלום.

דליה שימקו: אני זועמת, ואני מודיע לכם חד-משמעית שאם לא יחליטו על מתווה ברור ופתיחה מידית, אנחנו נפתח בעצמנו, אנחנו – הפרינג'.

דליה שימקו: אנחנו אולמות קטנים, יש לנו קהל צמא, נמאס לאנשים לשבת שישה חודשים בבית ולקבל נתונים רק על כמה ומתי.

דליה שימקו: איזה מן מורל זה?

דליה שימקו: איזה מן חברה זו?

דליה שימקו: איפה הדבר הזה שנקרא אחריות חברתית-לאומית של הממשלה?

דליה שימקו: מה אתם מספרים לציבור, שהמקום הכי מסוכן להם זה המקום שבו הם מקבלים קצת מסאג' לנפש?

דליה שימקו: זה המקום שבו הם יידבקו הכי הרבה?

דליה שימקו: את המקום הזה סוגרים מידית?

דליה שימקו: לא מזמנים אותנו, לא שואלים אותנו על מתווים.

דליה שימקו: המתווים האלה של אוויר פתוח נמצאים במשרד התרבות כבר חודשים.

דליה שימקו: אנחנו זועקים למתווים של אולמות קטנים שבהם אנחנו מכניסים 30–40 איש במרחקים של שני מטר אחד מהשני עם מסכות.

דליה שימקו: אני עשיתי הצגה כזאת, אנשים בכו מהתרגשות.

דליה שימקו: אתם מנותקים לחלוטין מהציבור, לא כל הציבור קורא לנו בשמות גנאי כאלה ואחרים.

דליה שימקו: רוב הציבור אוהב את האומנות, וכדאי להשתמש במילה "אומנות" יש אומנות ויש אומנים, והם יושבים בבית כבר שישה חודשים, מבוזים, אין להם בכלל פה.

דליה שימקו: אנחנו אחרונים ברשימה, כמו שאמר קטורזה.

דליה שימקו: אנחנו לא קיימים כלל על הלוחות, אף אחד לא בודק מה קורה אצלנו.

דליה שימקו: מה הדבר הזה?

דליה שימקו: מדינה צריכה דבר ראשון לדאוג לזהות הלאומית שלה.

דליה שימקו: איפה הזהות הלאומית נמצאת, רבותיי, איפה נמצאת אותה זהות לאומית, רק במדי צה"ל?

דליה שימקו: איפה היא נמצאת?

יוליה מלינובסקי: גם.

דליה שימקו: גם, ולא רק.

דליה שימקו: אבל אצלנו זה הפך להיות ספרטה, לא אתונה.

דליה שימקו: איזו מן מדינה אנחנו רוצים להיות?

דליה שימקו: זה פשוט איום ונורא.

דליה שימקו: איום ונורא שכל פעם מחדש אני שומעת את חבריי המנומסים שיודעים לשמור על מתווה יותר מכל אחד אחר.

דליה שימקו: אנחנו ממושמעים, מנומסים, מתורבתים, מדברים מדם לבנו.

יוליה מלינובסקי: אז אולי צריך לעשות משהו - - -

דליה שימקו: - - -

יוליה מלינובסקי: - - -

דליה שימקו: אז אנחנו - - -

יוליה מלינובסקי: להגיד: "אנחנו נפתח - - -

ג'אבר עסאקלה: היא אמרה.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מלינובסקי, בואו נרגע - - -

יוליה מלינובסקי: ואז תראי איך פתאום הכול יתהפך.

דליה שימקו: אנחנו הבנו את זה, אבל רצינו להאמין - - -

יוליה מלינובסקי: לא צריך.

דליה שימקו: אז אנחנו נפתח, ואנחנו נעשה את זה כיוון שהציבור צמא ואנחנו צמאים, ואנחנו צריכים לעבוד, ליצור ולהישמע.

דליה שימקו: לא יתכן שמקום שהוא ממושמע ושהציבור שלו מזוהה, אנחנו יודעים בדיוק מי בא לאולם ובאיזה כרטיס אשראי הוא שילם.

דליה שימקו: זה יותר מדויק מאיכונים של טלפונים.

דליה שימקו: אנחנו יודעים איפה יושב כל אחד שבא לאולם, הוא נמצא שם כי הוא רוצה להיות שם.

דליה שימקו: אנחנו האנשים הכי אחראיים שיש, שבאים לשרת את החברה.

דליה שימקו: כמו שאמר קטורזה וכמו שאמרה ציפי, ברגעים המשבריים הכי גדולים ובלי פחד, כשאני אומרת לחבר'ה שלי: "בואו נופיע בחוץ" הם לא חושבים על עצמם, הם רוצים לשרת את הציבור.

דליה שימקו: אנחנו פטריוטים, אנחנו נמצאים שם עבור החברה כל הזמן, זה לא ייתכן שישתיקו אותנו ויסגרו אותנו באבחת חרב, בלי לזמן אותנו, בלי לדבר איתנו, בלי להתייעץ עם אנשים ששנים עובדים במקצוע הזה ויודעים בדיוק מה הם צריכים ואיך הם עובדים.

דליה שימקו: פטרונות, ביזוי, והפיכתנו למפיצי המגיפה, זה פשוט לא יאמן.

יפעת שאשא ביטון: תודה.

דליה שימקו: והפרופסור גרוטו לא ענה על שאלה אחת שקשורה למתווה לאומנות – לאולמות, לבחוץ, להכול.

דליה שימקו: זה שוכב אצלם, רבותי.

דליה שימקו: זה שוכב אצלם חודשים והם מתעלמים מאיתנו.

דליה שימקו: עד שלא יהיה לחץ ציבורי, לא יקרה כלום.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, דליה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו דרשנו מפרופסור גרוטו וצוותו הכנה של המתווים על כל ההיבטים שהעלית.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר משהו לגבי דברייך: חברים, אנחנו יושבים במשכן הכנסת ואנחנו אנשי חוק, אנחנו לא רוצים שתיקחו את החוק לידיים, בשביל זה אנחנו כאן.

יפעת שאשא ביטון: בשביל אלא תצטרכו להגיע למקום הזה.

דליה שימקו: אנחנו לא רוצים לקחת את החוק לידיים.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת.

דליה שימקו: אתם מכריחים אותנו.

דליה שימקו: - - -

יפעת שאשא ביטון: - - -

אורלי פרומן: לעולם התרבות יש מיקרופונים והם צריכים להשתמש במיקרופונים - - -

יוליה מלינובסקי: - - - יצאו לרחוב, גם אתם תצאו לרחוב.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כאן כדי לעזור לכם - - -

יוליה מלינובסקי: כי - - - לא מבינה דרך אחרת.

יוליה מלינובסקי: - - -

יפעת שאשא ביטון: חברים.

משה אבוטבול: את לא יכולה לעודד לעשות דברים נגד החוק.

משה אבוטבול: - - - לבתי כנסת - - -

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אבוטבול - - -

משה אבוטבול: גם בתי כנסת את מרשה או שרק בדברים אחרים?

יוליה מלינובסקי: להפגין - - -

משה אבוטבול: אני יכול גם כן להביא 50 איש לבתי כנסת, תגבי אותי?

משה אבוטבול: שם את לא אומרת את זה.

משה אבוטבול: - - -

יפעת שאשא ביטון: אתם יודעים מה קורה בשיח שלכם?

משה אבוטבול: - - - היא לא תגיד - - -

יפעת שאשא ביטון: אותם לא מעניינת עכשיו הפוליטיקה שלכם.

משה אבוטבול: אני לא מוכן שתהיה פוליטיקה פה.

יוליה מלינובסקי: אני - - -

משה אבוטבול: את עושה פוליטיקה פה.

יפעת שאשא ביטון: אז די.

יוליה מלינובסקי: - - - טענה שלי - - -

משה אבוטבול: מה זה פה?

משה אבוטבול: להגיד להם, לעודד אותם לעבור על החוק?

משה אבוטבול: אף אחד לא יעבור על החוק.

ג'אבר עסאקלה: הם לא צריכים את האישור שלנו.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת משה אבוטבול, אני קוראת אותך לסדר בפעם הראשונה.

משה אבוטבול: - - - בצדק.

יפעת שאשא ביטון: אני מרגישה כמו באיזה כיתה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים לשמוע את האורחים.

יפעת שאשא ביטון: בנוסף, אנחנו אנשי חוק, אנחנו לא מסיתים אף אחד למרד ולא לדברים שאינם חוקיים.

יפעת שאשא ביטון: אני שמחה שחברת הכנסת יוליה מלינובסקי גם אמרה שכולנו תמימי דעים גם לגבי הנושא הזה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כאן כדי לעזור לכם לא להגיע למקום הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני גם לא רוצה להגיע למקום שהם צריכים לצאת להפגין.

יפעת שאשא ביטון: הם צריכים להיפתח כי הם צריכים להיפתח.

משה אבוטבול: בכבוד.

יפעת שאשא ביטון: כל מה שנאמר כאן הוא נכון ויש כל כך הרבה כלים להחזיר את הענף – קבלת קהל, מעקב אחרי מי שנכנס.

יפעת שאשא ביטון: אין שום סיבה שלא ייפתח - - -

ג'אבר עסאקלה: אם תגיעו למצב הזה, אל תחכו לאישור שלנו.

אברהם שושני: אני רק יכול להגיד שהקהל שבא לקונצרטים, חוץ מצעקות "תודה", הם הודו לנו הרבה.

אברהם שושני: התזמורת היא מ-1936 ואין ערב שהיא לא מופיעה בו.

אברהם שושני: כל המלחמות - - -

אורלי פרומן: בצוק איתן הייתם במקלטים ובכל מקום.

ג'אבר עסאקלה: למה צריך מלחמות עכשיו?

ג'אבר עסאקלה: פה מדברים על תרבות.

יפעת שאשא ביטון: אמירה נוספת שצריכה להיאמר, הצבא שלנו זה הגאווה שלנו וזה חלק מהגאווה הלאומית.

מרב מיכאלי: רק שלא נגיע לזה ש - - -

ג'אבר עסאקלה: בישראל יש כמה זהויות.

יפעת שאשא ביטון: אבל צריך להכיר בזה שזו הגאווה הלאומית שלנו.

ג'אבר עסאקלה: יש לזכור שיש כמה לאומים וכמה זהויות.

משה אבוטבול: אפשר לשכוח אותך?

ג'אבר עסאקלה: לעולם לא תשכח אותי.

יפעת שאשא ביטון: עיסאם קאדרי, בבקשה.

עיסאם קאדרי: אני אתחיל - - - יש לי חבר שמנגן איתי בלהקה שזרקו אותו מהבית כי אין לו לשלם שכר דירה.

עיסאם קאדרי: עכשיו, במגזר שלנו יש בעיה מיוחדת, אנחנו סגורים תשעה חודשים, לא חמישה חודשים.

עיסאם קאדרי: הסיבה לכך היא שהעונה שלנו נפסקת באוקטובר.

עיסאם קאדרי: אז נובמבר, דצמבר, ינואר, פברואר, אפריל.

עיסאם קאדרי: בדרך כלל אנחנו מתחילים במרץ לראות שוב עבודה, אבל השנה לא.

עיסאם קאדרי: נושא שני: אבי שושני דיבר על הנגן של מנגן בכלי שלו.

עיסאם קאדרי: אני זמר, אני לא משתמש בקול שלי כבר חמישה חודשים.

עיסאם קאדרי: אני כבר שכחתי איך לשיר.

עיסאם קאדרי: ברצינות, בבית אני מנסה.

עיסאם קאדרי: אין חשק ואני לא משתמש בקול שלי, זה עניין פיזי.

עיסאם קאדרי: לפני חמישה חודשים אני הגשתי הצעה ל - - - משותפת.

עיסאם קאדרי: אבל - - - הדיגיטל לייף - - - אנחנו כמעט 400 מוסיקאים, זמרים ונגנים.

עיסאם קאדרי: בואו נעשה במתנ"סים, באמפי-תיאטרון, וכל יום יהיה זמר שיופיע היום בכפר הזה, מחר בעיר הזאת.

עיסאם קאדרי: הצעתי לא נענתה.

עיסאם קאדרי: לפני פחות חודש פניתי למנהלת תחום התרבות הערבית היא אמרה שהם קיבלו כספים והעבירו לעמותות.

עיסאם קאדרי: אנחנו לא ראינו 200 מיליון שקלים, ולא 200,000 שקלים, ולא 200 שקלים.

עיסאם קאדרי: התקשרו אלי ושאלו: "אתה זמר ויש לך להקה, אתה מוכן לבוא אלי לנצרת להופיע?".

עיסאם קאדרי: אמרתי שכן ושאלתי כמה משלמים.

עיסאם קאדרי: התשובה הייתה שעם הלהקה הם ישלמו 3,500 שקלים.

עיסאם קאדרי: שאלתי: "אתה רציני"?

עיסאם קאדרי: והוא אמר שכן.

עיסאם קאדרי: 3,500 שקלים לזמר וחמישה נגנים.

משה אבוטבול: זה הדלק.

אימאן ח'טיב יאסין: זה רק ההסעה.

עיסאם קאדרי: הממשלה לא שלחה 200 מיליון.

עיסאם קאדרי: זה דלק ופיתה שווארמה.

עיסאם קאדרי: אני מבקש לתת סיוע דחוף לאומנים או שנחזור לשיטה - - -.

עיסאם קאדרי: או שתתנו עבודות כדי שנחזור לשיר.

עיסאם קאדרי: 400 אנשים מוזיקאים וזמרים.

עיסאם קאדרי: אני עצמי משלם למוסדות מאז שנת 1988 ואני יושב בבית תשעה חודשים.

עיסאם קאדרי: אז מה הפתרון?

יפעת שאשא ביטון: הנקודה ברורה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה על הדברים, עיסאם.

יפעת שאשא ביטון: גיא ממשרד התרבות, בבקשה.

גיא גוטמן: שלום גבירתי, אני ראש מטה השר.

גיא גוטמן: אתייחס לכמה דברים שנאמרו: ראשית, אנחנו נכנסנו למשרד ב-18 במאי 2020 ומצאנו את עולם התרבות סגור כבר חודשיים וחצי.

גיא גוטמן: כשנכנסנו לא היה מתווה חזרה, בראשותו של השר התחלנו להכין מתווה יחד עם פורום מוסדות התרבות ויחד עם גופים פרטיים, כדי ללחוץ ולשכנע להחזיר את עולם התרבות.

גיא גוטמן: לפי המתווה שלנו עולם התרבות היה אמור לחזור ב-27 במאי 2020.

גיא גוטמן: לצערנו זה נדחה, והוא נפתח בפועל ובצורה לא מלאה ב-14 ביוני.

גיא גוטמן: דיבר פה קודם אבי שושני, השר ביקר אצלו בקונצרט בבנייני האומה בירושלים.

גיא גוטמן: הייתי יחד עם השר, זה היה אחד הערבים המרגשים בחיי.

גיא גוטמן: עמדנו בכניסה, אני חושב שהיו משהו כמו 250 איש באולם של מעל 2,000 מקומות.

גיא גוטמן: אנשים מבוגרים שהיו חודשים כלואים בביתם.

גיא גוטמן: ראינו שם אנשים אפילו בני 80 ו-90 שנכנסו לאולם.

גיא גוטמן: לראות את האור שהיה להם בעיניים זו באמת חוויה מרגשת.

גיא גוטמן: זה רק חידד את ההבנה עד כמה התרבות היא צורך הכרחי ואיננה מותרות.

אורלי פרומן: זה המזון של הנפש.

יוליה מלינובסקי: אנחנו יודעים את זה.

אורלי פרומן: אבל מה יקרה - - -

יוליה מלינובסקי: אוקיי, קיבלנו - - -

יואל רזבוזוב: עד עכשיו אתה בצד שלנו, בו תגיד מה אתה עושה בדיוק.

אורלי פרומן: איך אתם פורצים את המחסום הזה, שאולי גם אתם - - -

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, גיא.

גיא גוטמן: אני לא יודע מה אתם חושבים.

גיא גוטמן: אתם חושבים שמשרד התרבות בעד לסגור את עולם התרבות?

יואל רזבוזוב: אז למה אתם לא נלחמים בממשלה?

יוליה מלינובסקי: - - -

יפעת שאשא ביטון: חברים, תנו לו לדבר, אנחנו לא נתקדם ככה.

יוליה מלינובסקי: הוא נתן אחלה נאום ואני מאוד התרגשתי.

יוליה מלינובסקי: מה הם עושים?

יוליה מלינובסקי: הם הגוף הממונה, הם יודעים - - -

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מלינובסקי, בואי ניתן לו להמשיך ואולי נשמע תשובה.

גיא גוטמן: מרגע שנפתח עולם התרבות, במתווה שהכנו, זה מתווה שמתבסס על כך שאנחנו סומכים על מנהלי מוסדות התרבות שהם יכולים לעמוד בו.

גיא גוטמן: מדובר בכניסה מדורגת לאולם, ישיבה לפי קפסולות, רכישה דיגיטלית, מרווחים.

גיא גוטמן: את כל הדברים הללו הצענו למשרד הבריאות והוא קיבל.

גיא גוטמן: לצערנו , עקב התגברות התחלואה, יחד עם ענפים נוספים במשק, בצער רב נאלצנו לסגור את מוסדות התרבות.

גיא גוטמן: מאז ועד היום, כולל בישיבה שהייתה אתמול במשרד הבריאות יחד עם שני השרים וכל הצוות המקצועי, הצגנו בפני שר הבריאות מתווים לפתיחת אולם התרבות, מתווים שברובם הם מחוץ לאולמות, כיוון שמשרד הבריאות הבהיר לנו שכרגע צריך לדבר רק על אופציות למופעים מתחת כיפת השמיים.

גיא גוטמן: אנחנו הצגנו מתווה שכולל הופעות בקפסולות בלי הגבלה של מספר משתתפים.

יואל רזבוזוב: את זה הבנו, מה התשובה?

גיא גוטמן: התשובה הייתה בדיוק מה שפרופסור גרוטו אמר פה.

יוליה מלינובסקי: - - -

גיא גוטמן: הם קיבלו את, משרד הבריאות היה קשוב, ביקש כמה ימים לבחון את כל מה שהצענו.

גיא גוטמן: אני חושב שפרופסור אמר פה שהם יחזירו תשובה תוך כמה ימים.

גיא גוטמן: התשובה תהיה מתוך מתווים שאנחנו הצענו.

גיא גוטמן: מעבר לזה, הוקם צוות בתוך המשרד, אני חושב שחלק מהיושבים פה יודעים זאת כי הם היו שותפים.

גיא גוטמן: מדובר בצוות למחשבה מחוץ לקופסה, איך אנחנו מקיימים תרבות גם בימים הקשים האלה.

גיא גוטמן: שיתופי פעולה יחד עם הרט"ג, הופעות במקבצים קטנים – העיקר להנגיש תרבות גם בימים אלה.

גיא גוטמן: אנחנו פרסמנו קול קורא להגשת רעיונות לתרבות מחוץ לקופסה.

גיא גוטמן: אנחנו מקיימים ביום שלישי - - - במוזיאון תל אביב עם כ-100 משתתפים, חלקם בזום וחלקם בחדרים נפרדים, זאת על מנת לפתח תרבות ולקדם תרבות גם בימים האלה.

גיא גוטמן: עושים כל מה שאפשר ולא ממתינים למשרד הבריאות שיאשר את המתווים הגדולים יותר, אלא מנסים להנגיש תרבות גם בימים האלה - - -

אורלי פרומן: מה באמת מונע מהם להיענות למתווה שהיה מוכן כבר ב-14 ביוני, מה מונע?

אורלי פרומן: אתם מנסים כל הזמן כל מיני דברים, מישהו תוקע את זה בצד השני.

אורלי פרומן: אני רוצה לדעת מי תוקע את עולם התרבות ולמה.

יואל רזבוזוב: - - -

יפעת שאשא ביטון: גיא, אני אעזור לך: אנחנו רוצים תרבות בתוך הקופסה, בתוך התיאטראות, בתוך האולמות.

יפעת שאשא ביטון: תרבות זה לא מותרות, חייבים לצעוק את זה, זה לא מותרות.

דליה שימקו: אתם צריכים לצעוק את זה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים כל הזמן על תזונה נכונה, מפחדים שבמצב הזה יש אנשים שלא באמת קיבלו את כל אבות המזון.

יפעת שאשא ביטון: התרבות היא המזון של הנפש.

יפעת שאשא ביטון: הנפש של החברה שלנו שבורה, גיא.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לראות איך מחיים את כל הדבר הזה מחדש.

יפעת שאשא ביטון: אני לא אומרת לכם איך לעשות את זה, אבל ברור שבאולמות כל כך גדולים שאפשר להושיב בהם מאות אנשים אז לא יהיו 1,000 או 2,000 – יהיו 500, יהיו 700.

יפעת שאשא ביטון: תנסו לראות איך אתם מרווחים, הרי ברור שמי שנמצא, הרי כל הזמן שאלנו מה ההבדל בין – ויסלחו לי בעלי אולמות האירועים שגם שם נדרש פתרון – מה ההבדל בין אולם אירועים של חתונה לבין תיאטרון?

יפעת שאשא ביטון: שמי שיושב בשורה העשירית לא בא בכלל במגע עם מי שיושב בשורה הרביעית.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת "שורה רביעית" כי ברור שלא נרצה להושיב אנשים בשורות הראשונות, כך לשיטת אלו שאומרים שאסור לשבת קרוב לבמה.

יפעת שאשא ביטון: בסוף מישהו צריך לדפוק על השולחן וזה אתם.

יפעת שאשא ביטון: תעזרו לנו לעזור להם.

יפעת שאשא ביטון: אם אתם תחליטו שאתם מתעקשים שיגיע מתווה, אני משנה את כל הלו"ז, נתכנס בתחילת השבוע ונאשר.

יפעת שאשא ביטון: אבל מישהו כאן חייב לעשות את הצעד הזה.

יפעת שאשא ביטון: לא בקולות קוראים שאנחנו ממציאים את הכול מחדש, ולא במתווים שהם רק בחוץ.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו תשתיות וכלים – תשתמשו בהם.

יוליה מלינובסקי: פרופסור מטות אמרה שכבר - - -

יפעת שאשא ביטון: זה לא רק פרופסור מטות.

יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, יש פה כל כך הרבה אנשי מקצוע, יוליה, שהם תמימי דעים איתנו.

יוליה מלינובסקי: אני - - -לפנות בוקר - - -

דליה שימקו: - - -

אורלי פרומן: יש כל כך הרבה פתרונות אצל האנשים הללו.

אורלי פרומן: תאמינו לי שאנשי התרבות והמנהלים יודעים מה לעשות.

יוליה מלינובסקי: היתרון כבר על השולחן, לא צריך להמציא אותו.

יואל רזבוזוב: אני מציע שנערוך דיון מהר יותר.

יואל רזבוזוב: למה לחכות ליום שני הבא, זה עוד שבוע.

אורלי פרומן: יש מתווה מוכן, יש מתווה מוכן.

יפעת שאשא ביטון: גיא, מה אתם יכולים לעשות כדי שזה יקרה עד סוף השבוע.

גיא גוטמן: אתם מתפרצים פה לדלת פתוחה.

יפעת שאשא ביטון: אני שמחה.

אורלי פרומן: הדלת הזו סגורה וזאת הטעות.

אורלי פרומן: הדלת הזאת סגור הרבה זמן.

משה אבוטבול: - - - הנגזרת, אתה חייב להבין שתהיה נגזרת.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, גיא.

גיא גוטמן: אנחנו פועלים מול משרד הבריאות ברמה יום-יומית.

גיא גוטמן: אנחנו מנסים לשכנע ומנסים לפתוח את עולם התרבות.

גיא גוטמן: השר נמצא באופן אישי בתוך המאבק הזה מכיוון שאנחנו מאמינים, מתוך אחריות, אנחנו מאמינים - - -

יואל רזבוזוב: גיא, אנחנו רוצים לעזור לכם.

יפעת שאשא ביטון: רגע, שנייה.

גיא גוטמן: אנחנו מאמינים שעולם התרבות צריך להתקיים ויכול להיפתח.

גיא גוטמן: אנחנו סומכים על אנשים התרבות שישמרו על הכללים ועל התו הסגול.

גיא גוטמן: חשוב להבין, ואי-אפשר להתנתק ממה שקורה בעולם, ב-14 ביוני כשפתחנו היינו המדינה בעולם שאפשרה מופעים עד 500 איש, היחידה בעולם.

אורלי פרומן: ואתה יודע כמה כספים קבלו אנשי התרבות והתעשייה, פיצוי כדי שיוכלו להמשיך לשרוד, ולחזור חזרה אחר כך להופיע.

אורלי פרומן: את זה מדינת ישראל לא השכילה לעשות.

דליה שימקו: מצב הקורונה פה שונה מאשר מקומות אחרים וצריך להיות ספציפיים.

דליה שימקו: זה פשוט מדהים אותי שמפרסמים נתונים שנאספו בארצות הברית.

דליה שימקו: מה הקשר בין זה לבין מדינת ישראל, ואיפה הלוחמנות של המשרד?

דליה שימקו: השר הוא שר מדהים, הוא מאוד-מאוד בעדנו - -

יפעת שאשא ביטון: נכון.

דליה שימקו: - - אבל אתם חייבים להבין שכנראה יש כאן מישהו שלא רוצה אותנו.

דליה שימקו: זה הרבה מעבר לבדיקות כאלה ואחרות ובריאות הציבור.

דליה שימקו: סליחה, בריאות הציבור זה גם בריאות הנפש.

יפעת שאשא ביטון: גיא, חד-משמעית, אנחנו רוצים להיות פרקטיים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מתקרבים לסיום הדיון ואני אומרת לך שאנחנו נקבע דיון נוסף לדון במתווה אם תגישו אותו.

יואל רזבוזוב: ליום רביעי, תכינו מתווה ליום רביעי, יש לכם יומיים.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת רזבוזוב, עלינו להיות ריאליים.

יואל רזבוזוב: למה לא? יומיים.

יפעת שאשא ביטון: כי אנחנו לא יכולים להכין מתווה ולאשר אותו, המתווה צריך לעבור החלטת ממשלה.

יפעת שאשא ביטון: אסור לנו לעשות כאן מה שאנחנו רוצים.

שרון בר לב: בלי דרייב אין, דרייב אין זה לא הופעה.

אורלי פרומן: למה, דרייב אין זה לא - - -

יפעת שאשא ביטון: אל תתייחסו לדרייב אין, אני כבר אמרתי את זה.

שרון בר לב: זה קוריוז, זה לא מעניין.

יפעת שאשא ביטון: אתם מסוגלים - - -

גיא גוטמן: יש מתווה מוכן - - -

יפעת שאשא ביטון: קדימה, יש לכם זמן עד יום שני להעביר החלטת ממשלה.

גיא גוטמן: המתווה של ה-14 ביוני הוא מתווה מוכן.

שרון בר לב: מעולה.

גיא גוטמן: מתווה מוכן - - -

מרב מיכאלי: את יודעת שהממשלה יכולה לאשר גם במשאל טלפוני כשהיא רוצה.

גיא גוטמן: ניתן לשנות את מספר האנשים, את מספר הכניסות - - -

משה אבוטבול: וגם את האופי.

גיא גוטמן: המתווה מוכן.

יפעת שאשא ביטון: יפה.

יוליה מלינובסקי: - - -

גיא גוטמן: על הכול, מאל"ף ועד תי"ו.

יואל רזבוזוב: אז איפה הבעיה, גיא?

יפעת שאשא ביטון: - - -

אורלי פרומן: - - - שיש מתווה - - -

יפעת שאשא ביטון: מה שאנחנו מבקשים - - -

יוליה מלינובסקי: - - - שמשרד התרבות לא מספיק חזק מול משרד הבריאות, אין לו כוח להשפיע, עובדה - - -

אורלי פרומן: יוליה, יש פה מגמה פוליטית כבר הרבה מאוד שנים.

יוליה מלינובסקי: - - - אני חייבת להגיד את זה: כששר התרבות פונה לוועדת הקורונה אחרי שהוא בעצמו הצביע בישיבת הממשלה בעד סגירת מוזיאונים בסופי שבוע, בשיא חוצפתו הוא פונה לוועדה הקורונה שאנחנו בוועדה נאשר את פתיחתם, איפה אתם?

יוליה מלינובסקי: למה אתם לא נלחמים?

גיא גוטמן: מה שאת אומרת פשוט לא נכון.

יפעת שאשא ביטון: גיא.

יוליה מלינובסקי: כן, זה נכון.

יפעת שאשא ביטון: גיא.

גיא גוטמן: זה פשוט לא נכון - - -

יפעת שאשא ביטון: בואו נתקדם בדיון.

יפעת שאשא ביטון: זה לא יקדם אף אחד לשום מקום.

יוליה מלינובסקי: פשוט אתם חלשים ולא מסוגלים להתמודד מול משרד הבריאות, - - -, אז - - -

יפעת שאשא ביטון: גיא, בוא נסכם שאתם תביאו מתווה - - -

מרב מיכאלי: - - -

יוליה מלינובסקי: - - -

יפעת שאשא ביטון: יש לנו גם פרויקטור חדש.

אורלי פרומן: זה גם מעל משרד הבריאות.

יפעת שאשא ביטון: חבר'ה, אי-אפשר לנהל כך דיון.

יפעת שאשא ביטון: אני אשאיר לכם 10 דקות בסוף ותתווכחו פוליטית.

יוליה מלינובסקי: מה זה קשור לפוליטיקה?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים להתקדם, אנחנו רוצים לאכול את הענבים ולא להרוג את השומר.

יפעת שאשא ביטון: אתם חושבים שאכפת למישהו מה היה?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים לתת מענה בתחילת שבוע הבא, זה מה שמעניין.

יפעת שאשא ביטון: גיא, יש כבר מתווים, יש פרויקטור חדש, שיח חדש, נתוני תחלואה חדשים.

יפעת שאשא ביטון: הכוכבים מסתדרים לטובתנו בעניין הזה.

יפעת שאשא ביטון: בואו תביאו את הדברים הללו, תביאו אותם בהחלטת ממשלה ואנחנו נאשר אותם.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו, רק כדי שאנשים יהיה רגועים: ברגע שהממשלה מאשרת את המתווה בצו, הוא נכנס באופן אוטומטי לתוקף, אנחנו עדיין נמצאים בעולם הזה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יכולים גם ביום שני להתכנס ולאשר את זה רטרואקטיבית.

יואל רזבוזוב: ואם הממשלה לא תוציא צו?

גיא גוטמן: אנחנו מבחינת משרד התרבות, מוכנים.

יפעת שאשא ביטון: זה בידיים שלכם, תילחמו.

יפעת שאשא ביטון: אם לא, אנחנו נתכנס שוב ביום שני ונמשיך להפעיל לחץ עד שנבין שהדברים הללו קורים.

גיא גוטמן: אנחנו מוכנים.

גיא גוטמן: ישבנו אתמול בישיבה גדולה במשרד הבריאות, דיברנו שוב, לחצנו שוב לקיים את זה.

גיא גוטמן: ביקשו ממשרד הבריאות כמה ימים, דיבר פה קודם פרופסור גרוטו ואמר שתוך כמה ימים.

יפעת שאשא ביטון: תוך יומיים.

גיא גוטמן: הם לא מכינים מתווים חדשים, זה על בסיס המתווים שמשרד התרבות יצר.

יפעת שאשא ביטון: לא משנה, תוך יומיים יהיה מתווה, יהיה צו?

יפעת שאשא ביטון: דיינו – זה מה שאנחנו צריכים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כבר מתחייבים לאשר את זה מיד כשזה יגיע לשולחן הוועדה.

יפעת שאשא ביטון: חייבים ללחוץ – אנחנו אתם והאומנים – כולם חייבים להיות מאוד ממוקדים בעניין הזה, יש לנו הזדמנות לעשות זאת בצורה מושכלת, זה לא אמור ליצור שום משבר רפואי חדש.

יוליה מלינובסקי: השר טרופר יהיה לא רק - - - אלא גם כן - - -

יפעת שאשא ביטון: יש הרבה אורחים ולא כולם יוכלו לדבר.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת מכל דובר לדבר שתי דקות.

מרב מיכאלי: גבירתי, רק מילה אחד לראש המטה של משרד התרבות: אדוני, אני מבינה שהמתווה שלכם לא מתכתב עם הדברים שנאמרו פה מבחינת מספרים.

מרב מיכאלי: מבחינת השימוש באולמות, ולא רק פתוח.

מרב מיכאלי: וגם המספרים, לא להיצמד למספר של 50 איש.

יפעת שאשא ביטון: ברור.

גיא גוטמן: אני רוצה להבהיר: המשרד הכין מתווה שעבר את אישור משרד הבריאות ונכנס - - -

יפעת שאשא ביטון: דברו עם האומנים.

גיא גוטמן: עם האומנים, ביחד עם פורום מוסדות תרבות, ביחד עם ועד הפעולה של אומנים עצמאיים.

גיא גוטמן: על פי המתווה הזה נפתח עולם התרבות ב-14 ביוני 2020.

גיא גוטמן: המתווה הזה הוא מצוין והוא קיים, ואפשר להפעיל אותו כבר היום.

שרון בר לב: מה המתווה אומר?

גיא גוטמן: מכיוון שסגרו, אני אוכל להעביר אליכם את המתווה.

גיא גוטמן: מכיוון שסגרו את עולם התרבות ב-14 ביוני, בנינו מתווים נוספים בלי לוותר על המתווה הקיים, גם למופעים בחוץ וגם אותם הצלנו.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שאנחנו רוצים, שתקדמו את זה.

דליה שימקו: צריכים לקחת את המתווה וליישם אותו, נקודה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמע את נציגי השלטון המקומי, את רות דיין.

יפעת שאשא ביטון: השלטון המקומי הם שותפים אמיתיים שלנו בכל המאבקים לפתיחה הדרגתית של המשק.

יפעת שאשא ביטון: אז בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: בסוף הם גם יצטרכו לקיים את זה.

יפעת שאשא ביטון: רות נמצאת?

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: נדבר עם ענת רדנאי, מנכ"ל אירגון עצמאיים יוצרים בתיאטרון.

יפעת שאשא ביטון: ענת, בבקשה.

ענת רדנאי: שלום לכולם, תודה עבור זכות הדיבור.

ענת רדנאי: אני חושבת שרוב הדברים נאמרו.

ענת רדנאי: נדמה לי ששרון דיברה על היוצאים העצמאיים במחול, אני מנהלת את ארגון יוצרי התיאטרון.

ענת רדנאי: אני רוצה להגיד שיש מתווה ששוכב על שולחנכם שאיגודי היוצרים, יחד עם פורום מוסדות תרבות, שביחד אנחנו מכסים את כל משק התרבות בישראל למעט התרבות המסחרית.

ענת רדנאי: הגשנו את המתווה הזה ולא קיבלנו הזדמנות לנסותו, מכיוון שתוך עשרה ימים נסגרנו.

ענת רדנאי: פרופסור לשם שדיבר קודם הרים לנו להנחתה: הוא בפירוש אמר שצריך לנסות למדוד אותנו, אז בואו תמדדו אותנו, אנחנו יכולים לעשות את זה.

ענת רדנאי: אני דתייה אדוקה, הדת שלי היא דת התרבות, מבחינתי רוחניות וכלים לביקורת נמצאים גם ביהדות ובדתות אחרות אבל הדת שלי היא תרבות ואני לא יכולה לחיות בלעדיה.

ענת רדנאי: כמוני רבים מתושבי ישראל.

ענת רדנאי: אחת הדאגות של כולנו זה האם קהל יגיע, אבל אם האולמות לא ייפתחו אז הקהל לא יגיע.

ענת רדנאי: בואו נעשה הכול כדי שהאולמות ייפתחו.

ענת רדנאי: עוד מילה קטנה על המיליה שלי: יוצרי תיאטרון והמחול העצמאיים מופיעים בעיקר באולמות קטנים.

ענת רדנאי: אני רוצה שגם הגדולים ייפתחו אבל הקטנים זה אולמות שנעים בין 100–200 אנשים באולם.

ענת רדנאי: קל לנו לנטר את האולם, אנחנו יודעים את השם, תעודת הזהות, והטלפון של כל אחד שנכנס לאולם כזה, ואנחנו יכולים לשמור באדיקות רבה על הנכנסים לאולם.

ענת רדנאי: תנו לנו לעשות זאת ותמדדו אותנו.

ענת רדנאי: אנחנו נוכיח, כמו שפרופסור לשם הציע, שאנחנו יכולים לנהל את זה באופן אחראי מאוד.

ענת רדנאי: צריך לזכור שגם כך הקהל חושש להגיע ומי שבאמת חושש לא יגיע.

ענת רדנאי: מי שזקוק לדת שלו ולבית הכנסת שלו יגיע, כי זה המקום הקדוש שלנו.

יפעת שאשא ביטון: תודה, ענת.

יפעת שאשא ביטון: עופר שטרית, בבקשה.

עופר שטרית: אני מבקש אם זה אפשרי, לתת לחברי לוועד הפעולה של התרבות והאירועים, גיא בסר, לדבר בשמנו.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: גיא בסר, בבקשה.

גיא בסר: שלום לכולם, אני גאי מוועד הפעולה, אני רוצה לדבר על כמה דברים, תודה רבה עבור זכות הדיבור.

גיא בסר: היינו שקטים, היינו מנומסים, הקשבנו לכל ההוראות ומילאנו אחריהן באדיקות.

גיא בסר: ביטלנו הופעות, סגרנו אולמות, סגרנו לוקיישנים פתוחים, יצאנו עם האומנים להופיע על משאיות ולעודד את רוח העם.

גיא בסר: כשהיה סגר הופענו בהתנדבות עם האומנים והיכולות של התעשייה, אנחנו אורזים חבילות מזון לחברים שלנו, אלה שגוססים.

גיא בסר: ואז אנחנו מבינים, באיחור גמור, מעל חמישה חודשי איחור, שעושים מאיתנו צחוק גמור.

גיא בסר: המסעדות פתוחות, מכוני הכושר פתוחים, בתי המלון מפוצצים – אם מישהו ראה איך נראה תור לחדר אוכל בבית מלון אז אולי הוא מבין מה זה "מפוצץ – בים יש 10,000 איש בכל חוף, נסו למצוא שם חנייה בסוף שבוע, הפרקים פתוחים, אתרי התיירות פתוחים.

גיא בסר: באיזה עולם הגיוני אוסרים עלינו להופיע במקומות הפתוחים?

גיא בסר: אלה שאפשר לשמור בהם על הוראות הבריאות.

גיא בסר: אנחנו לא יכולים להופיע בדרייב אין, זה לא פתרון.

גיא בסר: נכון, זה צעד קטן, אבל זה חלק מתרבות "שלוף" ישראלית.

גיא בסר: אף אחד לא בדק נתונים עולמיים.

גיא בסר: אנחנו שותפים של תאגיד הבידור הגדול ביותר בעולם שמאגד 40 מדינות, ב-39 מדינות מצאו פתרונות איך לפתוח את עולם התרבות ואיך לאפשר מופעים.

גיא בסר: יש טכנולוגיות, יש בדיקות מהירות, יש נהלים חדשים.

גיא בסר: אף אחד לא הולך ללמוד אותם ולראות מה קורה, כל מדינה מצאה פתרונות, רק מדינת ישראל לא הצליחה למצוא פתרון לעולם התרבות?

גיא בסר: אני לא מצליח להבין את זה.

גיא בסר: אנחנו תעשייה מקצועית שמפוקחת בזמן אמת.

גיא בסר: כשאנחנו עושים אירוע אז המשטרה, מד"א וכב"א נמצאים באירוע ויכולים לעזור לנו לעשות.

גיא בסר: אנחנו תעשייה שמסוגלת לבצע חינוך קהל.

גיא בסר: אתם לא משתמשים בנו לצורך זה, כדי לעשות את האכיפה והפיקוח.

גיא בסר: איפה ניהול המשבר?

גיא בסר: איפה תגובה במשך חמשת החודשים האחרונים?

גיא בסר: אנחנו לא מצליחים להבין.

גיא בסר: אני מרגיש שיש פה משהו נסתר שלא רק ששמו אותנו בסוף התור אלא הורידו אותנו מהשולחן לגמרי.

גיא בסר: תעשיית התרבות נמחקה לחלוטין במדינת ישראל.

גיא בסר: באף מדינה בעולם זה לא קורה, לכו תלמדו נתונים, לכו תלמדו סטטיסטיקות, לכו תראו אזורי הדבקה.

גיא בסר: מישהו עשה ניסוי עם 1,000 איש לראות איך זה מתנהל?

גיא בסר: לא, פשוט סגרו, עונש סלקטיבי.

גיא בסר: אף אחד לא בא לבחון איתנו את האפשרות של פתיחת התעשייה בשלבים.

גיא בסר: אנחנו יודעים לשמור על זה, אנחנו יודעים לעשות זאת נכון, אנחנו תעשייה יצירתית שמביאה עשרות פתרונות.

גיא בסר: אף אחד לא בא לבדוק את הפתרונות.

גיא בסר: כולם נתפסים למתווה מלפני שלושה חודשים ואומרים: הנה, יש מתווה.

גיא בסר: יש עשרות מתווים מאז, אף אחד לא בא לחדש אותם ולבדוק אותם.

גיא בסר: אני מבקש שתחזירו אותנו, אנחנו רוצים לפתוח את עולם התרבות.

גיא בסר: נעשה את זה באופן אחראי ונשמור על החוקים, אנחנו נאכוף את כל ההנחיות שתתנו לנו.

גיא בסר: אבל אנחנו, ואני מדבר בשם 300,000 עובדים, אתם טועים בספירה, אנחנו סיימנו לשתוק.

גיא בסר: אעזור גם למשרד התרבות: אנחנו הולכים לפתוח את עולם התרבות, תרצו או לא.

גיא בסר: ככה זה הולך להיות מעכשיו וכך אנחנו נתנהל.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

גיא בסר: יהיה מה שיהיה, אם אתם לא תתנו מענה ותגובה בזמן אמת - - -

יפעת שאשא ביטון: גיא, תודה.

גיא בסר: לשמוע את גרוטו אומר עכשיו: "יש איזה מתווה שיפורסם ביום חמישי הקרוב", איפה המתווה הזה?

גיא בסר: מה, זה במחשכים?

יפעת שאשא ביטון: תודה, גיא, הנקודה ברורה.

גיא בסר: למה לא מפרסמים את המתווה הזה, למה אנחנו לא רואים את הדברים הללו.

גיא בסר: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה.

יפעת שאשא ביטון: אסכם את הדברים: אנחנו כל הזמן נזעקים כשמדובר בחרפת רעב, אנחנו בחרפת רעב בדיון הזה.

יפעת שאשא ביטון: חרפת רעב רוחני, אומנותי, וגם במובן של פרנסת האנשים.

יפעת שאשא ביטון: המשבר שדיברנו עליו הוא רב-מימדי ואני מרגישה שזו תהיה חרפה מצדנו לא לפתור אותו.

יפעת שאשא ביטון: זה לא רק לטובת האנשים שיושבים כאן ולא רק לטובת האומנים המפורסמים.

יפעת שאשא ביטון: ככל שאנחנו מרחיבים את השיח אנחנו רואים שיש הרבה מעגלים שאוכלים מהענף הזה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו חייבים לראות איך עוזרים להם לפתוח את הענף בצורה שלא פוגעת בהיבט הבריאותי.

יפעת שאשא ביטון: זה אפשרי, אנחנו שמענו את זה וזה אפשרי.

יפעת שאשא ביטון: הסיכום שלי הוא פשוט: אנחנו דורשים מהממשלה מתווה ברור, שיגיע לאישורנו עד יום שני הקרוב.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יכולים לאשר את זה עוד הרבה קודם, בהחלטת ממשלה זה ייכנס לתוקף מידי, ואנחנו בוועדה מתחייבים כולנו לאשר את המתווה הזה כדי שהענף יוכל לקבל בחזרה את החמצן לו הוא זקוק.

יפעת שאשא ביטון: עד יום שני אנחנו מבטיחים לכם ללחוץ על כל מי שצריך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמשיך לנהל שיח ולעזור למשרד התרבות.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת על מה גיא מדבר, אני יודעת עם מה הם מתמודדים, אנחנו נעזור לכם מול משרד הבריאות ומול הפרויקטור החדש שמביא איתו רוח אחרת וקשובה, ממקום של חיים עם הנגיף ולצדו.

יואל רזבוזוב: אם הם לא מגישים בפני הוועדה את המתווה, מה אנחנו עושים?

יואל רזבוזוב: נגיד הממשלה תגיד "אנחנו רוצים - - -

יפעת שאשא ביטון: אז נתכנס כאן לדיון שוב, נביא את כולם ונזעק את הזעקה שוב ושוב.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להאמין שלא נגיע למקום הזה.

יפעת שאשא ביטון: אין לנו שום עדות, לא רפואית ולא אחרת, שהענף הזה פוגע בבריאות.

יואל רזבוזוב: אבל אנחנו חייבים לחכות לצו של הממשלה, אין לנו דרך אחרת?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו חייבים לחכות לצו של הממשלה.

יפעת שאשא ביטון: כל התקנות עוברות בממשלה.

יפעת שאשא ביטון: התפקיד שלנו הוא להפעיל את הלחץ.

יואל רזבוזוב: לפקח על פעולות הממשלה.

יואל רזבוזוב: רק שיעשו פעולות, רק שהממשלה תעשה פעולה שנוכל לאשר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מתחייבים להעביר את זה וחשוב שהממשלה תדע זאת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו גם מקיימים איתם שיח.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעזור למשרד התרבות כדי שהמתווים האלה יבואו גם בחוץ וגם בפנים.

יפעת שאשא ביטון: אפשר לייצר מתווה שלא יפגע כהוא זה בניסיון שלנו למנוע את התפשטות הנגיף.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, הישיבה נעולה.