הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 23, פרוטוקול מספר 11, 2020-07-27 10:09

יוסף ג'בארין: בוקר טוב לכולם, סבאח אל ח'יר, אני שמח לפתוח את הישיבה, היום יום שני, 27 ביולי, שהיא בעצם ישיבת המשך לישיבה הראשונה שהייתה לנו בוועדה בסוגיה המאוד חשובה ולדעתי גם בוערת של ילדים ונוער בסיכון.

יוסף ג'בארין: באותו דיון עלה הצורך לדון באופן מיוחד בקשיים איתם מתמודדים נערים בסיכון בקרב אוכלוסיות ייחודיות, לעניינו, האוכלוסייה הערבית והאוכלוסייה החרדית.

יוסף ג'בארין: האמת היא שזה עלה גם בדיון שהיה, אבל גם אפשר לראות התייחסות מאוד מפורשת בדוחות של מבקר המדינה, התייחסויות מהשנים האחרונות שבעצם מצביעות על כך שיש תת איתור או איתור לקוי, בחסר של נוער ונערות בסיכון בקרב האוכלוסייה הערבית ובקרב האוכלוסייה החרדית, שתי אוכלוסיות ייחודיות שההתמודדות עם נוער ונערות בסיכון בקרבם מצריך הנגשה, התאמה אבל גם מאמץ מוגבר בהתחשב בעובדה שיש מציאות של תת איתור.

יוסף ג'בארין: ברור גם ששתי האוכלוסיות סובלות ממצב סוציואקונומי קשה במיוחד בהשוואה ליישובים אחרים, והנתונים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מדברים בעד עצמם בעניין הזה.

יוסף ג'בארין: הרוב המוחץ של היישובים שנמצאים בתחתית הסולם הסוציואקונומי הם בעצם יישובים ערבים ויישובים חרדים, לכן גם המחקר מצביע על הקשר בין מציאות סוציואקונומית קשה וכמובן הימצאות של נוער בסיכון.

יוסף ג'בארין: זה מעלה את הסוגיה של המצ'ינג ובאיזה מידה הקשיים הכלכליים של היישובים הערביים והיישובים החרדים או האזורים החרדים ביישובים מסוימים.

יוסף ג'בארין: זה גם נושא שאולי מהווה אתגר שצריך להתייחס אליו, עד כמה המצ'ינג בשירותים שקשורים לאיתור נוער בסיכון, דרישת המצ'ינג גם בעצם מקשה יותר על הטיפול.

יוסף ג'בארין: אני כבר אומר שיש לנו מוזמנים ודוברים רבים, אז אני רוצה לבקש מכולם פשוט להתייחס בקצרה ולהתמקד.

יוסף ג'בארין: אני רואה גם אורחים שהיו איתנו בדיון הקודם, אז היום נתמקד בסוגיה הספציפית של תת האיתור וכמובן הצעות והמלצות איך אפשר להגביר ולטייב את ההתמודדות עם נוער בסיכון.

יוסף ג'בארין: איתנו כאן בוועדה חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן שהייתה לא מכבר יושבת-ראש הוועדה למעמד האישה וגם משם היא ליוותה את הנושא הזה, במיוחד אולי נערות במצוקה, נושא שאולי היא מלווה בכל הקריירה המקצועית שלה, אז תיכף נשמע גם את דבריה.

יוסף ג'בארין: גם חבר הכנסת יוסי טייב, חבר הוועדה, ביקש גם להתייחס לנושא בכל מה שקשור גם לאוכלוסייה החרדית, אז חבריי, תרצו לפתוח עכשיו או לשמוע קודם את נציג משרד העבודה?

עאידה תומא סלימאן: אולי נשמע מאלין מה התחדש מאז?

יוסף ג'בארין: אז מה שאני מציע, לפתוח את הדיון עם אלין, סמנכ"לית בכירה וראש מנהל תקון וסיוע לבתי המשפט, ואולי גם נשמע את אחיה מהתוכנית הלאומית לילדים ונוער.

יוסף ג'בארין: כל אחד חמש דקות ואחר כך נעבור לדיון עם חברי הכנסת.

יוסף ג'בארין: תודה לכם.

יוסף ג'בארין: אלין איתנו?

אלין אלול: אני אתכם.

אלין אלול: אני מתנצלת, אני פשוט נמצאת באזור שלא ממש יש בו קליטה ואני מגיעה ממש עוד כמה דקות למקום יותר עם קליטה.

אלין אלול: אם אפשר שאחיה יתחיל ובחמש דקות הבאות אני מקווה שכבר אני אמצא באזור שיש בו יותר קליטה.

יוסף ג'בארין: אוקיי, תודה אלין.

יוסף ג'בארין: אחיה, בוקר טוב.

אחיה קמארה: בוקר טוב, תודה רבה לכם.

אחיה קמארה: אני רציתי להציג כמה נתונים שכמובן לא אומרים יותר מדי על אלה שלא אותרו, כי אנחנו תמיד יודעים את אלה שמתחת לפנס ואת אלה שלא מתחת לפנס, אנחנו לא מכירים וזו הבעיה כמובן שהוועדה מציגה.

אחיה קמארה: אני רק רוצה להגיד את מי כן איתרנו.

אחיה קמארה: בעשור האחרון ב-185 יישובים שבהם פועלת 360, שזה אומר כל היישובים הערבים, כל היישובים החרדים ועוד הרבה מאוד יישובים אחרים באשכולות 1 עד 5, 16% מהילדים נמצאו כילדים בסיכון, מלידה עד 18.

אחיה קמארה: בקרב הערבים האחוז גבוה יותר, הוא 23%.

אחיה קמארה: בקרב החרדים באופן מפתיע האחוז נמוך יותר, 12% ילדים בסיכון לפי ההגדרה הבין-משרדית.

אחיה קמארה: ההערכה שלנו, שזה לא המצב האמיתי בקרב האוכלוסייה החרדית אלא שזה נובע מהבדלים תרבותיים של חוסר רצון שהיה של אנשי מקצוע לענות על שאלות רגישות תרבותית כמו פגיעות מיניות, פגיעות במשפחה וכדומה.

אחיה קמארה: אנחנו כאמור פועלים בכל היישובים הערבים, בכל היישובים החרדים.

אחיה קמארה: לצורך העניין, אם באיתור שנעשה בעשור האחרון נמצאו 80,000 בני נוער מגיל 12 עד 18 בסיכון, אנחנו במימון 360 מטפלים ב-20,000 מתוכם, כאשר הנתונים בקרב החרדים דווקא טובים יותר, כלומר 15% מבני הנוער האלה שבטיפול, במימון של 360 הם חרדים.

אחיה קמארה: אצל הערבים אחוז בני הנוער שבטיפול, במימון 360 הוא 36%, אבל כאמור, זה לא אומר שום דבר על אלה שאנחנו לא מכירים.

אחיה קמארה: זו בעיה מאוד מאוד קשה.

אחיה קמארה: אנחנו רצינו שנה שעברה לעשות מיפוי באיתור מחדש בכל הישובים האלה בשביל להגביר את המודעות של אנשי המקצוע, בשביל לכבד את המקום שהוא צריך להיות על סדר היום הציבורי של הרשויות המקומיות בעניין של הילדים והנוער בסיכון.

אחיה קמארה: לצערי המיפוי לא יצא לפועל.

אחיה קמארה: אנחנו מאוד מקווים שבשנה הבאה יצליחו המשרדים לבצע אותו ואז יהיו לנו גם נתונים חדשים על המצב של בני הנוער והילדים בסיכון ושוב נוכל לשים את הזרקור על הילדים והנוער האלה.

אחיה קמארה: אנחנו מאוד עסוקים בשאלה איך מוצאים את אותם בני נוער שנופלים בין הכיסאות, אותם בני נוער שאולי בממשק בין הרווחה לחינוך או בין החינוך לרווחה לא מאותרים אותם בני נוער שנמצאים ביישובים ואוכלוסיות שבהם יש נטייה שבני הנוער ילמדו מחוץ ליישוב ואז יש פחות מעקב אחרי המצב שלהם, וכמובן ביישובים החלשים כמו שאמר יושב-ראש הוועדה.

אחיה קמארה: ברור לנו שביישובים החלשים שבהם התשתיות המקצועיות חלשות יותר, יש סיכוי טוב מאוד שגם אחוז הילדים בסיכון הוא גבוה יותר וגם היכולת לאתר אותם היא נמוכה יותר.

אחיה קמארה: בקשר להזנחה באלימות, יש אינדקס בין-לאומי, הכנסנו אותו לשאלות שלנו.

אחיה קמארה: אני יודע שמכון חרוב עשה סקר לא מזמן בקרב ילדים ובני נוער, ששואל אותם את השאלות האלה הבין-לאומיות על מצבי הזנחה ואלימות.

אחיה קמארה: אני יודע שהסקר אמור להתפרסם בקרוב.

אחיה קמארה: מהסקר הקודם מלפני שנתיים-שלוש של ד"ר לב ויזל מאוניברסיטת חיפה, יצא ש-48% מבני הנוער שנשאלו בסקר הזה, ענו תשובות של התעללות רגשית, התעללות פיזית וכדומה.

אחיה קמארה: אלה כמובן נתונים חמורים מאוד והמטרה של כולנו היא לנסות ליצור מצב שאנחנו מוצאים את אותם בני נוער.

אחיה קמארה: זה לא פשוט בעיקר כעת בזמן הקורונה.

אחיה קמארה: גם אנחנו יודעים שמצבי הסיכון הוחרפו וגם בגלל כל המצב הזה שהרבה מענים סגורים, כל המגבלות וכדומה, עוד יותר קשה למצוא את בני הנוער האלה.

אחיה קמארה: זו הייתה הפתיחה שלי לגבי הנתונים שיש לנו והמסקנות שלנו איך צריך לעשות יותר העמקה בשביל לאתר את בני הנוער בסיכון.

יוסף ג'בארין: אחיה, ברשותך, תוכל להתייחס אולי לשתי הסוגיות: אחת, מה מעכב כיום את המיפוי החדש?

יוסף ג'בארין: אנחנו כבר פחות או יותר עשור אחרי המיפוי הראשון ואין ספק שצריך אולי לחדש ולרענן את הנתונים כאן.

יוסף ג'בארין: הסוגיה השנייה, מה צריך לעשות?

יוסף ג'בארין: אולי תצביע לפחות על המלצה אחת או שתיים שאתה אומר, כאן צריך להשקיע משאבים כדי לשפר באופן משמעותי את האיתור בקרב שתי האוכלוסיות.

יוסף ג'בארין: האם זה בעיקר תקנים של עובדים סוציאליים, האם את הקושי אתה מזהה גם במשרד החינוך?

יוסף ג'בארין: אולי יש קושי ברשויות המקומיות?

יוסף ג'בארין: מהניסיון שלך, מה הם שלושת הדברים שהיית ממליץ שצריך לעשות כדי לקדם את האיתור של ילדים בסיכון?

אחיה קמארה: לגבי השאלה הראשונה כבוד היושב-ראש, חמשת המשרדים השותפים החליטו לצאת לדרך למיפוי.

אחיה קמארה: הרעיון היה ששנה שעברה הוא יהיה, ולא יצא לפועל בגלל קשיים בהסכמות עם הארגונים המקצועיים, בעיקר של המורים והגננות ועל כן זה נפל.

אחיה קמארה: השנה עם הקורונה זה עוד יותר מסובך.

אחיה קמארה: זה גם העניין של ההסכמות עם ארגוני העובדים וזה גם העניין של תנאי אי ודאות גדולים לבצע את המיפוי.

אחיה קמארה: אני מאוד מקווה שנעשה אותו.

אחיה קמארה: זה חיוני בצורה לא נורמאלית בשביל שכל מורה וכל גננת וכל אחות וכל עובדת סוציאלית וכל מדריך נוער, כולם יסתכלו על הילדים שהם מכירים וינסו לחשוב מי מהם עונה על ההגדרה הבין-משרדית של ילדים ונוער בסיכון, ימלא עליו טופס וככה נוכל שוב לשים - - -

עאידה תומא סלימאן: אז אתם בעצם נותנים למורים ולמורות ולגננות שלא מוכשרים לעניין האיתור והזיהוי, כן לעשות את הזיהוי ולדווח לפי מה שהם רואים.

אחיה קמארה: נכון.

אחיה קמארה: אני רוצה להזכיר, זו תוכנית בין-משרדית.

אחיה קמארה: למעשה חמשת המשרדים יוצרים מצב שבו כל אנשי המקצוע, גם בשירותים האוניברסאליים וגם בשירותים המטפלים לומדים את ההגדרה הבין-משרדית של מי הוא ילד בסיכון, חושבים לצורך העניין על כל הפעוטות שעברו בשנה האחרונה בטיפת חלב כדוגמא, מי מהם יכול לענות על ההגדרה הבין-משרדית של ילדים בסיכון ואז יש לנו תמונה על הגיל הרך, לידה עד שלוש.

אחיה קמארה: אותו דבר בגנים, אותו דבר בבתי הספר.

יוסף טייב: ברשותך, אני חושב שיש הבדל בין זיהוי בטרום יסודי, ליסודי וחטיבת ביניים ותיכון.

יוסף טייב: אם אנחנו למשל נתמקד על היסודי, חטיבת ביניים ותיכון, מטבע הדברים מי שאמור ללוות את הזיהוי הזה הוא היועץ החינוכי, נכון?

אחיה קמארה: אני מצטער, לא הבנתי את השאלה.

אחיה קמארה: סליחה.

יוסף טייב: בוא נפריד את הדברים.

יוסף טייב: יש זיהוי לפני בית הספר כמו שאתה אומר, ויש זיהוי בתוך המערכת הבית-ספרית שזה יסודי, חטיבת ביניים ותיכון.

יוסף טייב: אם נתמקד ביסודי, חטיבת ביניים ותיכון, מטבע הדברים מי שאמור לזהות את הנשירה הסמויה הזאת או הגלויה הוא היועץ החינוכי.

עאידה תומא סלימאן: או הקב"ס.

יוסף טייב: השאלה, האם האנשים האלה מקבלים איזושהי הכשרה מסוימת?

יוסף טייב: איזה הכשרה?

יוסף טייב: מי מלווה את הבן האדם הזה?

עאידה תומא סלימאן: אם אפשר להוסיף עוד שאלה.

עאידה תומא סלימאן: אתה מדבר על ילדים בסיכון.

עאידה תומא סלימאן: ילדים בסיכון, אכן אנחנו כן רוצים לאתר.

עאידה תומא סלימאן: הם עלולים להיות בעתיד הנוער במצוקה, אבל אנחנו מדברים גם על נוער במצוקה.

עאידה תומא סלימאן: רוב הנוער במצוקה, בעצם הוא נושר מבתי הספר.

עאידה תומא סלימאן: אתה לא תוכל לאתר אותם דרך בית הספר כי ההתנהגות הראשונה שמתגלה ושמים אותה כאות אזהרה לעניין נוער במצוקה, זה נשירה מבתי הספר.

עאידה תומא סלימאן: איך תכננתם להגיע לנערים ולנערות האלה שנושרים אם דרכיכם היחידה היא בתי הספר ומורים?

אחיה קמארה: אני אנסה לענות על כל השאלות.

אחיה קמארה: לגבי השאלה של מי מכשיר את אנשי המקצוע מהתחומים השונים, איתם 360 בכל ישוב.

יוסף טייב: לא שאלתי מי מכשיר, שאלתי איזה הכשרה מקבלים.

אחיה קמארה: כל ישוב שבו 360 פועלים, התוכנית הלאומית, יש מטעמנו מנהל במימון שלנו.

אחיה קמארה: הוא מלמד את כל אנשי המקצוע שהזכרתי קודם את ההגדרה הבין-משרדית, איך למלא את השאלון, מה הסוגיות שהם צריכים לחשוב עליהן כשהם ממלאים את השאלון.

אחיה קמארה: כך נוצרת לנו תמונה של הילדים והנוער בסיכון בכל ישוב שבו 360 פועלים.

עאידה תומא סלימאן: אולי תסביר מה זה 360?

יוסף ג'בארין: זו התוכנית הלאומית.

אחיה קמארה: התוכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון.

אחיה קמארה: היא תוכנית של חמישה משרדים: הרווחה, החינוך, הבריאות, הקליטה וביטחון פנים, מתוכלל על ידי משרד הרווחה והרעיון הוא איך אנחנו משתמשים בנתונים, התוכנית הלאומית היא טובה מאוד בנתונים, בשביל לקבל החלטות משותפות לראות את הילדים מ-360 מעלות וליצור מצב שכולנו כמדינה מטפלים בילדים האלה ולא כל משרד או כל איש מקצוע מהפרופסיה שלו.

אחיה קמארה: כולנו רואים מ-360 מעלות את הילדים האלה.

אחיה קמארה: יש לנו עוד הרבה אתגרים כמובן.

יוסף ג'בארין: עשו את המיפוי לפני שבע-שמונה שנים, המיפוי האחרון?

אחיה קמארה: המיפוי היה הדרגתי אבל בגדול הוא התחיל לפני עשור.

אחיה קמארה: הוא הסתיים לפני ארבע שנים.

אחיה קמארה: הוא כבר ישן.

אחיה קמארה: אין ספק שצריך לעשות מיפוי חדש.

יוסף ג'בארין: יש הסכמה.

יוסף ג'בארין: הוא דיבר על כך שבינתיים זה התעכב ובינתיים גם ההערכה שלנו ושלכם שהמצב הוחמר בעקבות הקורונה, מה שאולי גם באמת מדגיש את הצורך בלעשות את המיפוי החדש בהקדם.

יוסף ג'בארין: ברור שזאת תהיה גם אחת המסקנות והדרישות שלנו.

יוסף ג'בארין: אנחנו גם תיכף נשמע מאלין מה מעכב ומדוע זה לא יקרה בהקדם.

יוסף ג'בארין: חבריי התייחסו לשני שלבים, אחד לפני בתי הספר והשלב של בתי הספר.

יוסף ג'בארין: הקושי שגם ראיתי בדוח מבקר המדינה זה פשוט על הפער הזה, הפער בין הנתונים שמשרד החינוך מצביע עליהם, נתוני נשירה ושל נוער שלא נמצא באופן מסודר במסגרת לימודית, לבין המענים, עד כמה מערכת האיתור מצליחה להגיע לכל הילדים הללו ולתת להם מענים.

יוסף ג'בארין: אנחנו יודעים עוד מהדיון הקודם שהיה לנו שהמענים הם בחסר.

יוסף ג'בארין: אני חושב שדיברנו על כ-30% מהנוער שאותר, נשאר בלי מענים, נכון אחיה?

אחיה קמארה: אתה צודק, בישיבה הקודמת דיברנו על זה שמחצית מהילדים אז לא היו מטופלים.

אחיה קמארה: במימון 360 עוד כרבע מטופלים ולכן בערך רבע להערכתנו, ושוב, לא עשינו מיפוי חדש, לא מטופלים היום.

יוסף ג'בארין: כן, שזה עשרות אלפים.

יוסף ג'בארין: שתי שאלות, אחת על תת האיתור, שתלמידים וילדים ונערים שעוד לא מגיעים אליהם, וגם אלה שהתוכנית כבר זיהתה אותם שצריכים מענים, אני חושב 60,000, כרבע לא מקבלים את המענים.

יוסף ג'בארין: אז דיברנו על כרבע ואמרנו גם שפחות או יותר אולי חמישית מהנוער הזה לא חזר למסגרות הטיפוליות בגלל הקורונה ולכן זה רק החמיר את המצב.

יוסף ג'בארין: שאלתי אותך לגבי המלצות ספציפיות שתוכל אולי להצביע עליהן בשלב הזה.

אחיה קמארה: אני חושב לקרוא למיפוי מחדש בגלל שהוא שוב מעלה על סדר היום של הרשויות, המשרדים את הנושא של ילדים ונוער בסיכון ויוצר דחיפה לאיתור של הילדים והנוער.

אחיה קמארה: הדבר השני זה הממשק שבין החינוך לרווחה שבהחלט צריך לשפר אותו, והדבר השלישי, לשים דגש על יישובים חלשים שהתשתיות פחות טובות.

אחיה קמארה: אני רוצה להדגיש, אנחנו עובדים בכל הישובים הערבים והחרדים.

אחיה קמארה: הרבה מאוד ישובים חרדים וערבים עושים עבודה נפלאה.

אחיה קמארה: זה לא ניסיון להגיד ששם לא עושים עבודה טובה.

אחיה קמארה: עושים עבודה נפלאה אבל בהחלט צריך לחזק שם תשתיות.

אחיה קמארה: הדבר האחרון זה הנושא של אותם בני נוער שלא לומדים בישוב ואוכלוסייה שיותר קשה להבין מה קרה להם, כי הישוב בעצם לא יודע האם הם נמצאים באותם מוסדות, לא נמצאים באותם מוסדות.

אחיה קמארה: זה מאוד רווח במועצות האזוריות.

אחיה קמארה: הסוג הזה של האוכלוסייה הרבה פעמים הולך לנו לאיבוד, וכמובן האוכלוסייה בקצה, אלה שאף אחד מאיתנו לא מכיר אותם.

אחיה קמארה: זו שאלה ענקית ואני לא זה שצריך לענות על זה.

אחיה קמארה: אנשים של החינוך והרווחה יודעים הרבה יותר טוב ממני איך אנחנו מוצאים את בני הנוער האלה שבעצם אף אחד מהגורמים המקצועיים לא מכיר אותם.

יוסף ג'בארין: זאת שאלה אולי מרכזית שאני מקווה שנצליח גם להשיב עליה במסגרת הדיון, איך זה קורה שיש נערים בסיכון ולא מצליחים להגיע אליהם?

יוסף ג'בארין: איפה זה נופל?

יוסף ג'בארין: זאת באמת אחת השאלות המרכזיות.

יוסף ג'בארין: תודה, אחיה, אני מניח שאתה נשאר איתנו.

יוסף ג'בארין: נשמח כמובן אולי לחזור אליך לפני הצורך בדיון.

יוסף ג'בארין: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי הצטרף אלינו.

יוסף ג'בארין: אלין, את איתנו?

אלין אלול: אני מתנצלת, אני פשוט לא יכולה להיות עם וידאו בתוך נהיגה.

אלין אלול: מצאתי פה איזה מקום שעצרתי בצד.

אלין אלול: הקשבתי רוב-קשב לדברים שמסר אחיה ואני ברשות

אלין אלול: כם רוצה באמת להתייחס מההיבט של מינהל תקון במשרד הרווחה שהוא בעצם מינהל שאמון על פיתוח ומתן שירותים לנוער שנמצא בקצה רצף הסיכון, זאת אומרת, אנחנו כבר מדברים על נוער שנשר, נוער משוטט, נוער שיש כבר איזושהי התחככות עם סמים, עם אולי אפילו ביצוע עבירות פליליות וכו'.

אלין אלול: אלו המאפיינים של אוכלוסיית בני הנוער של מינהל תקון במשרד הרווחה.

אלין אלול: כנציגה של משרד הרווחה, מן הסתם יכול להיות שיש נציגים אחרים ממינהל שירותים חברתיים ואישיים שיוכלו לפרט על תוכניות שהם מפעלים לאיתור, למניעה, אבל אנחנו בעצם כמינה לתקון מפעילים ניידות לאיתור, ניידות רחוב.

יוסף ג'בארין: כדי להבהיר את הנקודה הזו, אז אתם מופקדים לא רק על נוער שכבר אותר אלא חלק מהאחריות שלכם זה גם לאתר.

אלין אלול: בהחלט כן.

אלין אלול: אנחנו בעצם מפעילים תוכניות יזומות שבהן אנחנו יוצאים לפארקים, לגנים, למקומות שבהם בני הנוער האלה משוטטים בלילות.

אלין אלול: אנחנו מפעילים התקשרויות כרגע עם 29 רשויות מקומיות, ביניהן, כיוון שאתה פתחת את הדיון לגבי ההתמקדות באוכלוסיות שהן באמת נחשבות אוכלוסיות יותר מוחלשות, ממגזרים יותר מוחלשים, אז אנחנו כמובן מפעילים את הניידות האלה גם בנצרת, באום אל פאחם, באכסאל, בכפר קרע, בבועיינה, בדיר אל אסד, בכפר כנא, במעלה עירון וכו'.

אלין אלול: יש לנו פריסה של 29 ניידות שאנחנו בעצם מתקצבים אותם על מנת שהם פשוט יעשו פעילות של איתור, מה שאנחנו קוראים ייצוג, להגיע למקומות שבני הנוער האלה כבר נמצאים ולנסות ולראות איך אנחנו רותמים אותם לתוך פעילות שמאפשרת להם לחזור למעגלי חיים נורמטיביים.

אלין אלול: לצד המענה הזה של ניידות איתור שזה ממש פעילות אקטיבית, יוזמה שבה אנחנו מפעילים גם ברשויות ערביות, גם ברשויות חרדיות, באלעד וכו', אנחנו כמובן היינו שמחים לתת פריסה הרבה יותר רחבה מ-29 רשויות, אבל זה עוד פעם נוגע במקומות שקשורים לתקציב.

אלין אלול: לסבר את האוזן, אנחנו בעצם מדברים על לילה שבו ניידת איתור מגיעה לפריסה בשטח ומאתרת בני נוער שבאמת נמצאים בסיכון.

אלין אלול: כל אחד כזה ללילה בשנה זה סכום של 90,000 שקל, שלושה לילות זה 270,000 שקל ובהתאם לכך אנחנו בעצם מתקצבים את הפעילות הזו.

אלין אלול: חשוב לי להגיד וזה גם מתקשר לדברים שאמרת, אדוני היושב-ראש, לשאלת המצ'ינג, כי בסוף יש לנו רשויות שאנחנו מתקצבים אותן על ניידות, אבל הן ממקום של רשויות שהן באמת מתקשות כלכלית-תקציבית בסוגיית המצ'ינג, בוחרות שלא לקחת את השירות הזה.

אלין אלול: אנחנו מתקצבים 75%, הרשות אמורה לתקצב 25%.

אלין אלול: מאחר ומדובר בשירותים בקהילה, שירותי רווחה בקהילה הם שירותים שמחויבים במצ'ינג.

אלין אלול: כמו שאתם יודעים המצ'ינג הוא לא דיפרנציאלי, הוא חוצה את כל הרשויות ולכן מטבע הדברים יהיו רשויות שיתקשו גם להשתתף ב-25% האלה סביב הפעילות של ניידות איתור, ניידות רחוב מה שאנחנו קוראים, שאנחנו מוציאים אותם לשטח.

יוסף ג'בארין: ואני מבין שזה באמת קרה, זאת אומרת יש רשויות ערביות, חרדיות שלא הצליחו בעצם לקבל את השירות הזה בגלל היעדר תקציבים.

אלין אלול: נכון.

אלין אלול: לצערנו גם רשויות חרדיות, גם רשויות מהמגזר הערבי לא מצליחות לקבל את ההקצאה שאנחנו מעבירים להם על מנת להשלים את המצ'ינג הנדרש.

יוסף ג'בארין: זה נשמע כמו מעגל קסמים כזה שמשקף את המצב הסוציואקונומי של היישובים ולכן יש ייצוג מוגבר של נוער בסיכון, אבל דווקא שם בגלל שהרשויות חלשות, לא מצליחות לקבל את השירות החשוב מאוד להם כדי לטפל בנוער בסיכון.

עאידה תומא סלימאן: זה המלכוד.

אלין אלול: כן, אני חושבת שאמרתי את הדברים בצורה ברורה.

אלין אלול: יש כאן באמת איזשהו מעגל קסמים שפוגש רשויות מקומיות בכל השירותים שקשורים לקהילה, שהן מחויבות במצ'ינג.

אלין אלול: אני כן אגיד להשלמת התמונה, שמעבר לניידות האיתור האלה שאנחנו מפעילים, אנחנו כמובן גם מפעילים שירותים משלימים, גם ייעודים לאוכלוסייה הערבית, גם ייעודיים לאוכלוסייה החרדית, לצורך העניין כל התוכנית של נוח"ם בקהילה, נוח"ם זה ראשי תיבות של נוער חרדי מנותק.

אלין אלול: זו תוכנית שמתוקצבת ב-20 מיליון שקלים.

אלין אלול: אנחנו מתקצבים נוח"ם חוץ-ביתי ב-30 מיליון שקלים.

אלין אלול: אנחנו מתקצבים מסגרות ייעודיות של מקלטים, של דירות מעבר.

אלין אלול: אנחנו מפעילים תוכניות משלימות בקהילה שאם הן לא מופעלות באמצעות הרשות, אז הן מופעלות ישירות מהמטה, מהמשרד באמצעות התקשרויות, באמצעות מכרזים.

אלין אלול: למשל, אנחנו מפעילים מקלט לנערות מהמגזר הערבי שנמצאות בסכנת חיים, זה מקלט חירום, אנחנו מפעילים הוסטלים לצעירות מהחברה הערבית ודירות מעבר.

עאידה תומא סלימאן: הוסטל אחד ומעון נעול אחד ומקלט אחד.

אלין אלול: יש לנו מקלט, יש לנו הוסטל, יש לנו דירת מעבר.

אלין אלול: יש לנו פנימיות.

אלין אלול: יש לנו הוסטלים שהם ייעודים למגזר הערבי, אל עמאן.

אלין אלול: אני מדברת על נוער אבל לא רק נוער, גם על צעירים.

אלין אלול: יש לנו כמה הוסטלים לבנות בנפרד ובנים בנפרד במגזר הערבי.

אלין אלול: גם מעון נעול אחד לבנות מהמגזר הערבי.

עאידה תומא סלימאן: יש הוסטל אחד לבנות, נפרד, והשאר זה פנימיות משותפות.

אלין אלול: סליחה, ברשותך אני אגיד שיש לנו הוסטלים של חסות הנוער שהם אך ורק למגזר הערבי, לבנות לחוד ולבנים לחוד.

יוסף ג'בארין: אנחנו במרכז המחקר פשוט בגלל עומסים, עוד לא הספקנו להכין אולי מסמך מעודכן.

יוסף ג'בארין: אנחנו נרצה פשוט לקבל את הנתונים באופן יותר מסודר ככל שהם מתייחסים גם לאוכלוסייה הערבית וגם לאוכלוסייה החרדית.

אלין אלול: בהחלט, אנחנו נשמח להעביר.

יוסף ג'בארין: מבחינת המענים הקיימים, הפריסה שלהם לרבות כמובן את הניידת שהתייחסת אליה.

יוסף ג'בארין: נשמח כמובן שזה יהיה עם פירוט לגבי היישובים ואולי גם מספר הנערים והנערות שזוכים לאותו טיפול.

יוסף ג'בארין: זה מאוד יעזור לנו לקבל את התמונה הרחבה יותר, שוב, ככל שזה מתקשר לשתי האוכלוסיות שאנחנו דנים בהם.

יוסף ג'בארין: נשמח אם תעשי את זה בהקדם.

יוסף ג'בארין: זה יכול לקדם אותנו גם לקראת דיונים בנושא.

אלין אלול: אני אעשה את זה ברצון.

אלין אלול: אנחנו נעביר לכם מיפוי של המסגרות הייעודיות לשתי האוכלוסיות האלה.

אלין אלול: אנחנו נשלח בהקדם.

יוסף ג'בארין: לרבות כמובן פריסה ומספר הנערים והנערות שזוכים לאותם מענים.

יוסף ג'בארין: יש לי שאלה ותיכף גם חבריי ירצו לשאול.

יוסף ג'בארין: אנחנו יותר מתמקדים היום, כי היה לנו דיונים שהשתתפת בהם גם בעבר לעניין האיתור.

אלין אלול: נכון.

יוסף ג'בארין: דוח מבקר המדינה וגם החומר שקראתי מדבר על אותו פער, על הפער בין מה שקורה במערכת החינוך, לענייננו נגיד החל מגיל 3 ואז יש תלמידים, ילדים שאולי כבר נשרו או שהם על קצה נשירה, לא מופיעים באופן סדיר בבתי הספר וכדומה, לבין המענים שאחר כך ניתנים במסגרת משרד העבודה והרווחה.

יוסף ג'בארין: לי לא ברור האם יש כאן מספיק תיאום בין שתי המערכות.

יוסף ג'בארין: האם יש מנגנון של העברת נתונים ממשרד החינוך אליכם, ממשרד העבודה והרווחה?

יוסף ג'בארין: הרושם מקריאת החומר הוא שיש כאן חוליה אולי חסרה בתיאום הזה, בין הנתונים שיש במערכת החינוך לבין הנתונים שאתם מקבלים, ויש פער בין הנתונים על אותו נוער נושר או בסכנת נשירה, שאינו מתייצב ללימודים, לבין הנתונים שיש לכם על נערים ונערות בסיכון.

אלין אלול: אתה מבקש את ההתייחסות שלי?

יוסף ג'בארין: כן, הרי זו סוגיה מרכזית.

יוסף ג'בארין: יש תיאום בהעברת הנתונים הללו?

יוסף ג'בארין: איך אתם מקבלים את זה?

יצחק פינדרוס: בחינוך החרדי הבעיה היא שגם משרד החינוך לא יודע.

עאידה תומא סלימאן: ובחינוך הערבי יודעים?

יוסף ג'בארין: השאלה היא כמובן על שתי המערכות, החינוך החרדי והחינוך הערבי.

עאידה תומא סלימאן: לא, אין על אלה שנושרים.

יוסף ג'בארין: יש לנו נציגה ממשרד החינוך אבל לפחות מהפרספקטיבה שלך לפני שנשמע ממשרד החינוך, איך זה קורה?

יוסף ג'בארין: אתם מקבלים כל שנה את הנתונים הללו?

יוסף ג'בארין: שנבין יותר איך זה עובד.

אלין אלול: אני יכולה באמת להתייחס לזה עוד פעם רק מנקודת המבט של נוער קצה, משום שבאמת רוב הפעילות הזו היא לא פעילות שמתבצעת מול תקון, כי מטבע הדברים הנערים והנערות האלה הם כבר נערים שלא קיימים במערכת החינוך, הם לא מגיעים למסגרות, זאת אומרת עיקר הפעילות שלהם היא יותר בתוכניות שכבר פוגשות אותם בתוך הסיכון המוגבר, לכן ההתייחסות שלי תהיה חלקית.

אלין אלול: אם יש נציג בדיון של מינהל שח"א של המשרד, אז נראה לי שזה יהיה יותר נכון לתת את הראיה שלו, אבל אני אתייחס מנקודת המבט של התקון, כאשר באמת מצד אחד יש את המדיניות של משרד החינוך שמדברת, בגדול, אני כמובן לא רוצה לדבר בשם משרד החינוך, על הנושא של אי הנשרה, של אפס הנשרה.

אלין אלול: מצד שני אנחנו פוגשים את בני הנוער האלה שאולי רשומים על הנייר אבל בפועל לא מגיעים, לא נמצאים, בוודאי לא באופן משמעותי בין כתלי בית הספר.

אלין אלול: נכון להיום אני יודעת שהמשרד והמנכ"ל, וזה משהו שהוא באמת ברמה של מנכ"לים.

אלין אלול: צריך לראות איך מקדמים את ממשקי העבודה שבין משרד החינוך לבין משרד הרווחה כשאנחנו מדברים על פלח אוכלוסייה של בני נוער שנמצאים גם במשרד החינוך וגם במשרד הרווחה.

אלין אלול: אני חושבת שיש עוד דרך לעשות כדי שבאמת הנתונים יהיו מסונכרנים ושבאופן הזה אנחנו נוכל לכסות את כל הפוטנציאל של בני הנוער שבעצם נופלים בין הכיסאות.

אלין אלול: אני חושבת שיש כאן באמת עבודה של משרד הרווחה מול משרד החינוך כדי לאפשר את הממשק הזה ואת המידע המשותף הזה ואת היכולת להיות מסונכרנים סביב בני הנוער האלה.

יוסף ג'בארין: טוב, האמת היא שמצער לשמוע שעדיין לא התגבש כאן מנגנון שנוכל להיות באמת בטוחים ושקטים שמגיעים לכל התלמידים הללו והנוער הזה.

יוסף ג'בארין: אנחנו תיכף נשמע גם את משרד החינוך, איך נוכל להתקדם כאן, אבל בואו נשמע גם את חברי הכנסת.

יוסף ג'בארין: חברת הכנסת תומא סלימאן.

עאידה תומא סלימאן: תודה כבוד היושב-ראש, אני חושבת שזה דיון מאוד מאוד חשוב במיוחד בימים האלה כאשר גם הנוער הזה סובל בתוך הבתים בעניין הקורונה.

עאידה תומא סלימאן: באופן כללי, לצערי הרב תת איתור שמתאפיין בעניין נוער במצוקה או נוער בסיכון כבר מראה את אותותיו בהתנהגויות ובהתדרדרות של הנוער הזה לכל מיני מקומות שכולנו היינו רוצים לחסוך מהם.

עאידה תומא סלימאן: יש כמה דברים שהייתי רוצה שמשרד העבודה והרווחה ייתן עליהם תשובות.

עאידה תומא סלימאן: במסמך שליוויתם לדיון הזה, שהוכן ב-2016, היה ברור שהתקצוב של טיפול בנערה ערביה במצוקה הגיע ל-45,000 שקל כאשר התקצוב לנערה באוכלוסייה היהודית, 77,000 שקל.

עאידה תומא סלימאן: האם נסגר הפער הזה מ-2016 עד היום ומה המצב הקיים היום?

עאידה תומא סלימאן: הדבר השני, תת תקינה באוכלוסייה הערבית.

עאידה תומא סלימאן: היה משהו כמו 16 תקנים מחולקים לרבעי וחלקי משרות באוכלוסייה הערבית, שמטרתם העיקרית זה איתור נערות.

עאידה תומא סלימאן: כאשר מדברים על ניידות לאיתור נוער, כולנו יודעים שזה לא מדבר על הנערות.

עאידה תומא סלימאן: הנערות שלנו לא משוטטות בלילה בחוץ אבל זה לא אומר שהן לא נמצאות במצוקה גם בתוך הבתים.

עאידה תומא סלימאן: מה המענה שנדרש כדי לאתר באמת נערות ערביות במצוקה?

עאידה תומא סלימאן: הדבר השלישי שהייתי רוצה לשמוע, ובאמת אני מבינה שבסופו של דבר הטיפול הוא טיפול ממש לאלה שנמצאים בקצה הרצף.

עאידה תומא סלימאן: לא מתחילים איתם בזמן יותר מוקדם.

עאידה תומא סלימאן: יש לי שאלה ספציפית לגבי מרכז אורות בחיפה, אל אנואר, שאמור לשרת את הנערות בשכנות אלחליסה וזו דוגמא טובה למה תת איתור עושה.

עאידה תומא סלימאן: סוגרים מסגרות כי כאילו אין נערות לאלכס אותן, אבל הבעיה העיקרית שאין איתור בעצם כדי שיגיעו, אז זה מעגל כזה סגור.

עאידה תומא סלימאן: לא מאתרים אז אין מי שמקבל את השירות ואז סוגרים את השירות.

עאידה תומא סלימאן: מרכז אל אנואר, עכשיו רוצים לסגור אותו.

עאידה תומא סלימאן: מעבירים את הנערות למסגרות מסביב שנועדו לאוכלוסייה היהודית באופן כללי.

עאידה תומא סלימאן: המשפחות מתנגדות לזה.

עאידה תומא סלימאן: במקום לתגבר את המרכז ולאתר את הנערות שאנחנו יודעים שקיימות, אנחנו מזניחים את זה.

עאידה תומא סלימאן: מה התשובה של משרד הרווחה ולמה רוצים לסגור את מרכז אל אנואר?

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת כמובן לא לסגור אותו.

עאידה תומא סלימאן: להיפך, לתגבר אותו, לאתר את הנערות ולהתחיל את העבודה כמו שצריך.

יוסף ג'בארין: אלין איתנו?

אלין אלול: אני אתכם.

יוסף ג'בארין: יש שלוש סוגיות, גם סוגיית הפער בסל הטיפול בין נערה יהודייה במצוקה לערבייה, גם סוגיית תת התקינה.

יוסף ג'בארין: בזה נדון גם בהמשך אבל חשוב לנו לשמוע לגבי מרכז אורות, אל אנואר, כי הדוגמא הזו באמת סותרת בכלל את כל הרציונל של קיום הישיבה הזו.

יוסף ג'בארין: אנחנו מדברים על תת איתור.

יוסף ג'בארין: אין ספק שתת האיתור צריך להוביל למאמץ מוגבר יותר של איתור ולא לסגירת מסגרות, לכאורה כי אין מספיק נערות.

אלין אלול: אני חושבת שזאת שאלה שצריך להפנות אותה, אם בתוך הדיון הזה יש נציג של מינהל שח"א, כי המסגרת הזו היא לא מסגרת שמופעלת על ידי התקון.

אלין אלול: אני לא מצויה בפרטים.

אלין אלול: אם יש נציג בדיון שהוא ממינהל שח"א אז כדאי שהוא יתייחס לזה.

יוסף ג'בארין: אבל זה מסגרת של משרד הרווחה, נכון?

אלין אלול: כן, כן, אמרתי.

אלין אלול: זאת לא מסגרת של מינהל תקון שאני אחראית עליו, לכן אני לא מצויה בפרטים של המסגרת הזו.

אלין אלול: אני חושבת שבדיון הזה הוזמנו גם נציגים של משרד הרווחה ממינהל שח"א וזה בעצם שאלה שכדאי להפנות אליהם.

אלין אלול: זה מינהל בראשותה של הסמנכ"לית איריס פלורנטין.

עאידה תומא סלימאן: אם איריס נמצאת אז שתענה.

יוסף ג'בארין: איריס לא נמצאת איתנו.

אלין אלול: נמצאת נציגה שלה בשם נעמי, אז אולי כדאי באמת שהיא תתייחס למסגרת.

יוסף ג'בארין: נעמי, את איתנו?

 << אורח >> נעמי אבוטבול: כן.

יוסף ג'בארין: מפקחת ארצית.

יוסף ג'בארין: תוכלי להתייחס?

 << אורח >> נעמי אבוטבול: כן.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: אני מתנצלת בשם המנהלת שלי, גב' רוטפוגל שלא הצליחה להגיע לכאן.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: אני אשלים את הדברים של אלין.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: בקשר למרכז אורות, אני לא מכירה את המסגרת.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: אני אחראית על דברים מסוימים.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: אני יכולה לברר אם תיתנו יותר פרטים לגבי איזה מסגרת זאת.

יוסף ג'בארין: שוב, לא רק כי מדובר במקרה הספציפי, כי הוא מדגים את הסוגיה שאנחנו דנים בה.

יוסף ג'בארין: חברת הכנסת תומא סלימאן, כמה פרטים על המסגרת כדי שנעמי תוכל להתייחס.

עאידה תומא סלימאן: זאת מסגרת בחיפה לנערות ערביות במצוקה, שאמורה לשרת בעיקר את שכונת אלחליסה.

עאידה תומא סלימאן: זה מרכז יום שבו הן גם לומדות.

עאידה תומא סלימאן: אתם הוצאתם צו סגירה בגלל שכאילו אין מספיק נערות שנמצאות במסגרת.

עאידה תומא סלימאן: עכשיו משרד החינוך נכנס, הוציא את כל הציוד שהיה שם, של מחשבים וכו', והעירייה גם כן.

עאידה תומא סלימאן: אתם בטענה שמשרד הרווחה רוצה לפזר את הנערות למרכזים דומים שקיימים בשכונות אחרות, כאשר אתם יודעים ששם עובדות סוציאליות וגם הרכזים וגם כולם לא מדברים את השפה הערבית.

עאידה תומא סלימאן: המרכזים האלה בנויים בעיקר לנערות יהודיות ולקבוצות אחרות בתוך האוכלוסייה ולא יכולים לתת את המענה.

עאידה תומא סלימאן: המשפחות מתנגדות למעבר הזה.

עאידה תומא סלימאן: בעצם אתם מונעים את השירות החיוני הזה מהנערות שנשארו.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן לעסוק באיתור כדי שהמסגרות האלה לא יתרוקנו כאילו מעצמם בגלל תת איתור ואז להוציא הוראות לסגור.

יוסף ג'בארין: ואז אנחנו חוזרים אחורה במקום להתקדם.

עאידה תומא סלימאן: אני לצערי חייבת לצאת לוועדת הכספים אבל אני אשמח לקבל תשובה גם ללשכה שלי מטעם המשרד בפניה הזו.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: אוקיי, את הסוגיה הזאת אני אברר.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: אני לא בטוחה ולא יודעת אם זה שייך לאגף שח"א שלנו.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: אני אברר באמת למי שייכת המסגרת ומה זאת באמת המסגרת הזו וסוג המסגרות האלה.

יוסף ג'בארין: נשמח כאמור להתייחסות

יוסף ג'בארין: כם בכתב לגבי המסגרת הזו.

יוסף ג'בארין: יש לך התייחסות גם לדיון הכללי?

 << אורח >> נעמי אבוטבול: בסדר גמור, אני אדאג להתייחסות בכתב.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: לגבי הדיון הכללי והשלמה של הדברים של אלין, כמו שאלין אמרה, אגף תקון מטפלים בקצה רצף ואנחנו בעצם מדברים על רצף הסיכון, על נוער שעדיין נמצא בתוך מסגרות החינוך.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: לנו בעצם יש מסגרות כמו מועדוניות לנוער, כשבעצם יש באזור ה-70 מועדוניות בארץ לנוער בסיכון.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: יש הרבה מועדוניות, הרוב לגיל יסודי.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: יש 70 לנוער בסיכון כשלמעלה ממחצית מהם, אני חייבת להגיד, במגזר הערבי וכ-10 במגזר החרדי.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: יש מרכזי הורים-ילדים, שהם מטפלים בקשר בין הורים למתבגרים.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: אני מדגישה שמדובר כאן על נוער שנמצא במסגרות, לא נוער בקצה אלא נוער על רצף הסיכון, ותיכף אני אתייחס גם לסוגיית האיתור בנושא הזה.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: יש לנו מרכזי הורים לילדים, כ-68 בארץ, מתוכם יש 13 במגזר הערבי, זה 19% ו-11 במגזר החרדי, זה 16%.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: יש לנו מרכזי נוער "יש מצב" שחמישה מהם זה מגזר ערבי בצפון וחמישה במגזר היהודי, אחד מהם לדעתי חרדי.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: יש עוד מרכזי נוער נוספים שאנחנו עם איזה שהם שיתופי פעולה איתם, שהם שייכים יותר למשרד החינוך ומשרד השיכון.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: תיכף אני אדבר על שיתופי הפעולה שאנחנו מטפלים בנושא הזה.

יוסף ג'בארין: אם תוכלי להתמקד בסוגיית תת האיתור, כי אני מבין שמי שנמצא שם זה נוער שכבר המערכת הגיעה אליו, אבחנה אותו וכדומה.

יוסף ג'בארין: נתמקד אולי יותר בסוגיה.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: הפניות לגבי איתור, אנחנו בעצם מקבלים מכל מיני גורמים בקהילה שחלק עיקרי מהם זה באמת גם מסגרות חינוך פורמליות או מסגרות גם בלתי פורמליות.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: ברור שהקורונה החמירה את המצב בכל האוכלוסייה ואולי יותר במגזרים האלה.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: בעצם הנושא של האיתור, וזה אחד הדברים שלנו בהידוק שיתופי הפעולה עם דווקא מינהל חברה ונוער שלצערי הוא לא נמצא כאן על השולחן.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: בעצם מינהל חברה ונוער של משרד החינוך שלמעשה עובר משרד עכשיו, הוא אחראי על כל הנוער הבלתי פורמלי, אותו נוער שבשלבי הדרדרות ומצוי בחוץ ועוד לא ברמה של קצה וסיכון של בעצם קצה רצף, אלא עדיין רואים אותו מדריכי נוער מקומיים, תנועות נוער עוד בשלב של לפני שהוא נעלם לנו מנגד העיניים.

יוסף ג'בארין: אם זה במסגרת פורמלית אז זה יועץ חינוכי וזה פסיכולוג או קב"ס.

יוסף ג'בארין: מי הפונקציה המקצועית בתוך החינוך הבלתי פורמלי?

יוסף ג'בארין: מישהו אחראי על זה?

 << אורח >> נעמי אבוטבול: בחינוך הבלתי פורמלי יש מנהלי יחידות נוער.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: לאחרונה התחלנו בעצם לעשות שיתופי פעולה עם הגורמים הטיפוליים.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: יש כמובן גם את קידום נוער שזה אולי קצת יותר בקצה, ששם יש להם כן אנשי מקצוע, ששם גם יש חיבורים לבלתי פורמלי, אבל ברמה של בין חינוך לרווחה, אנחנו שם היום מנסים לבנות באמת בדיוק את החיבורים האלה.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: התחלנו להיכנס להכשרות שלהם בנושא של איתור דרך חובת דיווח, מיניות בריאה, בעצם שתהיה כתובת של רווחה בתוך אותן יחידות שידעו לאן לפנות.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: החיבורים האלה עוד חסרים והם די בתחילת הדרך.

יוסף ג'בארין: האם בחינוך הבלתי פורמלי מעבירים למשרד החינוך ומשרד החינוך אמור להעביר אליכם או שזה ישירות מועבר אליכם?

יוסף ג'בארין: יש מנגנון מוסדר?

 << אורח >> נעמי אבוטבול: יש לנו בעצם תוכניות משותפות וגם אמור להיות בעצם איזשהו מתווה של עבודה משותפת.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: זה לא רק להעביר.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: בעצם אנחנו צריכים לתת להם איזה שהם כלים או כתובת.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: ברגע שמגיע נער שבאמת יש לגביו שאלות, הוא עם סיכון כזה או אחר של עוד רגע נאבד אותו, שהם ידעו לאן לפנות ולמי להפנות.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: החיבורים האלה צריכים להיות הרבה יותר הדוקים מהבחינה הזאת כי לפעמים זה לא מענה של רווחה אלא איזושהי כתובת ואפילו בתוך החינוך הבלתי פורמלי אפשר לתת את המענה.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: צריך להיות פה איזשהו רצף נכון שאנחנו בתחילה של הבניה שלו, אבל עכשיו באמת המעבר של המינהל למקום אחר וככה החיבורים האלה צריכים להיבנות מחדש.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: לחינוך הבלתי פורמלי יש נגיעה והם אלה שרואים ונוגעים בנוער שנמצא בכל מיני מקומות במרחב הבלתי פורמלי.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: אם לא יהיה שם את הפונקציה הזאת, יהיה קשה מאוד באמת להתחבר.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: כולנו יודעים שמדברים על נוער, שזה לא פשוט להגיע לנוער.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: חשוב ללכת לאיפה שהוא נמצא, לאנשים שהוא מחובר אליהם, סומך איכשהו עדיין עליהם.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: זה לדעתי הנקודה המאוד מרכזית, החיבורים האלה בעצם להגברת האיתור.

יוסף ג'בארין: ההחלטה היא סופית, שמינהל חברה ונוער עובר?

יוסף ג'בארין: זה המשרד להשכלה גבוהה, נכון?

 << אורח >> נעמי אבוטבול: כן.

יוסף ג'בארין: אני מבין את הביקורת הקשה כי זה מפזר עוד יותר את הטיפול.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: לגמרי.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: אני שנתיים עובדת מולם כדי להדגיש בדיוק את הנושא הזה של החשיבות של העבודה עם הנוער על רצף הסיכון.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: בואו נודה באמת, רוב בני הנוער שלנו הם איפשהו על רצף הסיכון או חשופים לסיכונים כאלה ואחרים ואם לא נחבור ביחד ונעשה דברים משותפים, לא רק אנשי טיפול אלא גם מי שרואה אותם הלכה למעשה בשטח, לא נצליח להגיע.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: שנתיים אנחנו עובדים על זה, הם מאוד בעניין אבל עכשיו במעבר למשרד החדש אני לא בטוחה שיהיה שם מענה לזה.

יוסף ג'בארין: אם יש היגיון במעבר הזה, המעבר הזה היה צריך להיות, אם בכלל, דווקא למשרד העבודה והרווחה.

יוסף ג'בארין: אני לא יודע איזה מענים טיפוליים יש במשרד החדש.

 << אורח >> נעמי אבוטבול: התחושה שלי שזה ילך למקום של המצוינות ואנחנו נהיה בפער יותר גדול.

יוסף ג'בארין: טוב, תודה.

רועי חומרי: אדוני היושב-ראש, אנחנו אמורים לדבר על איתור בחברה החרדית והערבית ולצערי הדיון נודד.

יוסף ג'בארין: מי איתנו?

רועי חומרי: קוראים לי רועי חומרי, אני מנהל תחום עבודת רחוב בעמותת עלם.

יוסף ג'בארין: אנחנו תיכף נשמע אותך באופן מסודר.

יוסף ג'בארין: חבר הכנסת מלכיאלי שומע, הוא לא חש בנוח והוא חייב לדבר אז בואו נשמע אותו.

מיכאל מלכיאלי: גם כי קוראים לי בחוקה וגם קודם כל להגיד לך תודה אדוני היושב-ראש על קיום הדיון.

מיכאל מלכיאלי: אני באמת מבקש ממך לא להרפות בעניין הזה, לקיים עוד דיון ועוד דיון.

מיכאל מלכיאלי: נאמר כאן כל כך הרבה מידע, דברים שכל אחד מהם, צריך לקיים עליו דיון בפני עצמו.

מיכאל מלכיאלי: אני קודם כל רוצה לפתוח בדברים החיוביים ואחרי זה קצת בביקורת.

מיכאל מלכיאלי: אלין אלול שנמצאת איתנו עושה עבודת קודש, באמת לוקחת את התפקיד הזה כמו בייבי אישי שלה.

מיכאל מלכיאלי: אני מכיר את הפעילות שלה ובאמת היא הצילה הרבה רשויות מקומיות.

מיכאל מלכיאלי: צריך להזכיר גם את פרויקט נוח"ם של סגן השר משולם נהרי עם ראש המטה שלו, קותי אלמשי שבאמת פועלים בתוך המסגרות החרדיות, בונים בית לאנשים שאין להם בית.

מיכאל מלכיאלי: עכשיו אני רוצה לומר ברשותך אדוני היושב-ראש, שתי נקודות.

מיכאל מלכיאלי: אחד, אם יום אחד תקרא לי, תגיד לי, מלכיאלי, תשמע, אתה עושה עלי רושם של בחור נחמד, תיגש לאום אל פאחם, תיגש לבית חנינא, אני לא יודע איפה, המגזר הערבי, תפוס נערים ערבים ותנסה לעזור להם, ואני עם כל הרצון הטוב ילך לעשות את זה, יהיה לי כישלון מראש.

מיכאל מלכיאלי: אני חושב שנוער ערבי זקוק למטפל, למנחה מהמגזר שלו.

מיכאל מלכיאלי: החשדנות תהיה פחות, השפה, ההבנה.

מיכאל מלכיאלי: יש כמה פרויקטים חרדים ברשויות המקומיות שמשרד הרווחה והרשויות ובכלל משרדי הממשלה מבינים שצריך דחוף פה אנשי מקצוע שלאו דווקא מגיעים מהאוכלוסייה החרדית, ושם מגיע חוסר האמון ושם מגיע גם הנשירה ממוסדות המדינה.

מיכאל מלכיאלי: אם יבינו משרדי הממשלה אחת ולתמיד שבילד ערבי מטפל אדם ערבי ובילד חרדי יטפל אדם חרדי, החשדנות תהיה פחות, וצריך לתת יותר מקום לרבנים בקהילה שהם יודעים להנגיש כל תוכנית להורים ולבית והדבר הזה יוריד את מפלס החשדנות שבסוף היא קריטית להצלחה של המיזם.

מיכאל מלכיאלי: דבר אחרון, הזכירה את זה חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, דבר שהוא לא מובן.

מיכאל מלכיאלי: רשויות חלשות שגם ככה הן מתמודדות עם נוער יותר בעייתי, אין להם יכולת לקיים את המצ'ינג, אז אין להם מטפלים, ורשות חזקה שיכולה לקיים מצ'ינג, שבדרך כלל יש שם מתנ"סים פעילים והעשרה ותרבות וספורט ושעות הפנאי, להם יש כסף לתת.

מיכאל מלכיאלי: רבותיי, משהו פה לא תקין.

יוסף ג'בארין: משהו אבסורדי.

מיכאל מלכיאלי: אבסורדי כי החזקים יותר חזקים והחלשים יותר חלשים.

מיכאל מלכיאלי: ריבונו של עולם, מה אנחנו רוצים?

מיכאל מלכיאלי: יש רשויות חרדיות שאני מכיר, שאין להן כסף למצ'ינג ובצדק, הן ממוקמות שם ב-1 ו-2, אין להם כסף לפינוי זבל, לביוב שפורץ להן ואתה אומר להן, תיקח מטפל לנערים.

מיכאל מלכיאלי: הוא אומר, תעזוב אותי, אין לי עכשיו אוטו זבל שינקה.

מיכאל מלכיאלי: המדינה צריכה לצאת מהקיבעון הזה ולהבין שטיפול בנערים, בסוף זה חוסך לנו כסף אחרי זה כי אם יהיה לי מי שילמד אותם חשמל ומזגן וגבס, הם ילכו, יעבדו, הכסף הזה יחזור למדינה.

מיכאל מלכיאלי: אי אפשר להסתכל רק על שנת התקציב הזאת.

מיכאל מלכיאלי: צריך להסתכל ארוך-טווח.

יוסף ג'בארין: חבר הכנסת מלכיאלי, אני מודע לכך, מתוך סקר שנעשה, שהרבה מהרשויות המקומיות מדווחים על כך שיש שירותים מאוד חשובים להם שהם מתקשים לקבל בגלל המצ'ינג.

יוסף ג'בארין: זה קורה בפועל, זה לא רק סכנה שקיימת, ואני מדבר על שיעורים מאוד גבוהים.

מיכאל מלכיאלי: דבר נוסף, יש רשויות מקומיות, אני יודע את זה מירושלים ועוד מקומות שיש הרבה עמותות שמטפלות בנוער ואין להם מקום.

מיכאל מלכיאלי: הרשות המקומית לא ממהרת להקצות מבנים, אם זה קרוואנים, מבנים יבילים.

מיכאל מלכיאלי: לדבר הזה אני חושב שצריך התייחסות של משרד הרווחה מול הרשויות המקומיות בהקצאה של שטחים.

מיכאל מלכיאלי: אני מצטרף לחברת הכנסת סלימאן שלא נמצאת כאן, לאותן נערות מחיפה.

מיכאל מלכיאלי: זה גם חלם.

מיכאל מלכיאלי: סגרו את המאתרים ואז אין נערות.

מיכאל מלכיאלי: אומרים, אין נערות, אז נסגור את המקום.

מיכאל מלכיאלי: זה גאונות שאפילו באוצר לא חשבו על זה.

מיכאל מלכיאלי: בואו נפסיק לספור את העני, נגיד שאין עני ואז נבטל את הביטוח לאומי.

מיכאל מלכיאלי: זה אותו דבר.

מיכאל מלכיאלי: אני חושב שאסור בשום פנים ואופן לסגור את הפרויקט הענק הזה של לאתר את הנערות, כי צריך להבין, לקחת את הנערות האלה, מה אומרים?

מיכאל מלכיאלי: שלבו אותן עם יהודיות ביחד.

מיכאל מלכיאלי: חבר'ה, זה לא עובד.

מיכאל מלכיאלי: נערה ערביה רוצה להיפתח, לספר את הצרות שיש לה בחברה, בבית.

מיכאל מלכיאלי: היא לא תעשה את זה ליד יהודיות כמו שנערה חרדית לא תעשה את זה ליד חילוניות.

מיכאל מלכיאלי: מי שחושב אחרת, לא מכיר את הנוער הזה, וחבל.

מיכאל מלכיאלי: תנו לכל מגזר את הסביבה החמה שמתאימה לו, בשפה שמתאימה לו ואני בטוח שאם יישמו את זה, יהיו לנו תוצאות יותר טובות.

מיכאל מלכיאלי: שוב, תודה אדוני היושב-ראש על הדיון ואני מבציר בך, תקיים את זה עוד פעם ועוד פעם.

יוסף ג'בארין: בהחלט, וגם נושאים מאוד חשובים, אני מקווה שיש אוזן קשבת גם במשרד העבודה והרווחה וגם במשרד החינוך.

יוסף ג'בארין: אנחנו תיכף נעבור ונשמע מהשטח את נציגי ארגון עלם לגבי הנושא הספציפי של איתור, אבל אולי קודם חברת הכנסת אימאן ח'טיב יאסין.

אימאן ח'טיב יאסין: האמת, כל נושא שקורה בתוך הוועדה הזאת הוא מאוד חשוב, אבל הנושא הזה באופן ספציפי קרוב מאוד לליבי ואני רואה בו חשיבות מאוד גדולה.

יוסף ג'בארין: ואת עסקת עם נוער.

אימאן ח'טיב יאסין: כן, אני עבדתי 11 שנים עם נוער ונערות במצוקה.

אימאן ח'טיב יאסין: לצערי הרב אני רוצה להגיד מהשטח מה הסיבה שסוגרים מרכזים כאילו תחת התירוץ שאין נער במצוקה.

אימאן ח'טיב יאסין: יש מלא נערים במצוקה שמחכים רק שיגיעו אליהם.

אימאן ח'טיב יאסין: העבודה עם נוער ונערות היא עבודה מאוד שוחקת.

אימאן ח'טיב יאסין: כולנו ראינו מזמן את הזעקה של העובדים הסוציאליים לגבי תנאי ההעסקה שלהם.

אימאן ח'טיב יאסין: כעובדת סוציאלית צעירה שרוצה לעבוד עם נוער, נוער בסיכון, זה שעות אחרי הצוהריים, זה להיות בתוך השכונות, זה ללכת למקומות הלא רגילים, זה להיות כל הזמן, זה הטלפון הפתוח, אז איך עובד או עובדת סוציאלית תעשה את כל העבודה הזאת אם לא תקבל תנאי העסקה מכבדים?

אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת שזה אחת הסיבות שאנחנו הרבה פעמים לא מוצאים עובדים ועובדות סוציאליות שרוצים לעסוק בנושא הזה.

אימאן ח'טיב יאסין: לא סתם בזמנו הייתה תוספת של 20% למי שעבד עם נוער ונערות במצוקה, אבל זה סתם וזה שטויות.

יוסף ג'בארין: היה פעם דבר כזה?

אימאן ח'טיב יאסין: הייתה 20% תוספת למי שעבד עם נערות במצוקה, אבל זה עדיין כאילו משהו אפסי.

אימאן ח'טיב יאסין: רשויות המדינה, משרד הרווחה ומשרד החינוך צריכים לשלב ידיים בצורה מאוד חזקה בנושא הזה, כי איפה הילדים נמצאים?

אימאן ח'טיב יאסין: הילדים נמצאים בבתי הספר.

אימאן ח'טיב יאסין: מי הראשון שאמור לשים עין על אותם ילדים?

אימאן ח'טיב יאסין: זה המורות, היועצת ומי שהוא בצוות החינוכי בבית הספר.

אימאן ח'טיב יאסין: לצערנו הרב הרבה פעמים המורות לא מקבלות את ההכשרה המתאימה כדי גם לזהות את הדברים.

אימאן ח'טיב יאסין: כשאנחנו מגיעים ליועצת, שיש לנו יועצת בחצי משרה על 300, 400, 500 תלמידים, בספק אם היא תצליח לראות את אותם תלמידים חוץ מהמקרים הכי מובהקים, הכי קשים, לכן במשרד החינוך צריכים לאמץ מדיניות של מניעה לפני שנגיע לרווחה, ושם אני אומרת שזה משתלם יותר להשקיע בכוח-אדם טיפולי בתוך בתי הספר בגיל צעיר, במיוחד ביסודי.

אימאן ח'טיב יאסין: נכון שבגיל ההתבגרות הבעיות יותר מוחצנות, אבל הבעיות היו קודם קיימות.

אימאן ח'טיב יאסין: בגיל ההתבגרות הן מוחצנות יותר וכאילו מוציאים אותם לפועל, לכן צריך לעשות את העבודה המניעתית בתוך בתי הספר.

אימאן ח'טיב יאסין: לצערי הרב העבודה הזאת לא נעשית שם וגם בתוך מוסדות הרווחה.

אימאן ח'טיב יאסין: למרות שיש כיום תוכניות כמו 360, גם שם התוכניות לא קבועות.

אימאן ח'טיב יאסין: כאילו נותנים מרווח ליישוב לבחור את התוכניות המתאימות ליישוב אבל זה לא תמיד מצליח.

אימאן ח'טיב יאסין: נכון שאין שם מצ'ינג אבל יש הרבה תוכניות אחרות שצריך לשלם עליהן מצ'ינג ואין את המצ'ינג הזה.

אימאן ח'טיב יאסין: בנוסף, מרפרוף מאוד קטן אני רואה שיש אפליה גם בתקציבים שמושקעים באותם נוער ונערות.

אימאן ח'טיב יאסין: כשמדברים על 77,000 שקל השקעה לנערה יהודייה ומולה 45,000 שקל לנערה ערביה, אז זה כמעט חצי.

אימאן ח'טיב יאסין: ככל שאתה משקיע יותר גם בצורה מקצועית ומכוונת, יש לך סיכוי לקבל תוצאות יותר טובות.

אימאן ח'טיב יאסין: הנושא של המקלטים ושל דירות המעבר והבתים החמים - דירות מעבר במיוחד בחברה הערבית, אנחנו צריכים את הנושא הזה באופן גורף כי המקלטים מוגדרים לסוגיות ספציפיות.

אימאן ח'טיב יאסין: גם הנערות לא יכולות להישאר כל החיים או לתקופה ארוכה בתוך המקלט.

אימאן ח'טיב יאסין: כשיש סכנת חיים אז המקלט מקבל אותן אבל כשאין סכנת חיים ועדיין הבעיות לא נפתרות, אז צריך דירות מעבר שתהיה אפשרות לאותן נערות לשהות בביטחון, לצאת ללימודים.

אימאן ח'טיב יאסין: הן בגיל של תעסוקה, אז לצאת לתעסוקה.

יוסף ג'בארין: אז את מזהה דירות מעבר כצורך עיקרי.

אימאן ח'טיב יאסין: צורך ממש עיקרי.

אימאן ח'טיב יאסין: הדבר הזה של העברת הסמכויות והטיפול בדברים כאילו למוסדות להשכלה גבוהה, אני אומרת, ריבונו של עולם, איזה היגיון יש בזה?

אימאן ח'טיב יאסין: על מה אנחנו מדברים?

אימאן ח'טיב יאסין: זה נטו רווחה וחינוך, אחרת הם עוד יפלו בין הכיסאות.

אימאן ח'טיב יאסין: ירמסו אותם.

יוסף ג'בארין: גם ככה קשה לעשות סנכרון בין רווחה וחינוך, עכשיו מוסיפים עוד משרד.

אימאן ח'טיב יאסין: ממש אף אחד לא יראה אותם שם כי הנוער במצוקה שמגיע למוסדות של ההשכלה הגבוהה ולמידה אחרי י"ב, הם ממש אחוזים מאוד נמוכים.

אימאן ח'טיב יאסין: אני לא בטוחה שמגיעים אפילו ל-2%.

יוסף ג'בארין: תודה רבה, הערות מאוד חשובות.

אימאן ח'טיב יאסין: לגבי אל אנואר בחליסה, אני חייבת משפט אחד.

אימאן ח'טיב יאסין: חבל.

אימאן ח'טיב יאסין: אני קוראת מכאן באמת למשרד הרווחה לעשות חשיבה מחודשת בנושא.

אימאן ח'טיב יאסין: כולנו יודעים באיזה סביבה נמצא המרכז הזה וכמה הוא נחוץ וכמה הוא חיוני.

אימאן ח'טיב יאסין: זה מרשם בטוח לשלוח את הנערות להרבה מקומות ותיכף אנחנו נשמע מעלם על כל הסוגיות הקשות.

אימאן ח'טיב יאסין: אנחנו לא רוצים להגיע לזנות.

אימאן ח'טיב יאסין: יש הרבה נערות שנמצאות במעגל הזנות מחוסר ברירה ואנחנו רוצים לעטוף אותן קודם ולמצוא להן בית חם, למצוא להן אוזן קשבת קודם, וחיפה וחליסה והשכונות הערביות בעיר התחתית, המצב מאוד קשה.

אימאן ח'טיב יאסין: בפעם שעברה שישבנו עם שר הרווחה והיה שם המנכ"ל וכל ההנהלה, אמרו שהם לא יודעים שסוגרים בכלל, אז מה קרה שכבר נסגר?

יוסף ג'בארין: אלין איתנו.

יוסף ג'בארין: הספקת לבדוק את הנושא?

אלין אלול: אני עדיין מנסה לברר על איזה מסגרת מדובר.

אלין אלול: אנחנו נעשה את הבירור ואנחנו נחזיר תשובה מסודרת של משרד הרווחה.

אלין אלול: בהקשר של הדברים שנאמרו כאן חשוב לי להגיד, וזה באמת בהקשר לדברים שלך, חברת הכנסת.

אלין אלול: חשוב לזכור שגם אנחנו, כשאנחנו מדברים על תוכניות שמופעלות בקהילה, ונגע בזה גם חבר הכנסת קודם לכן מש"ס וגם חברת הכנסת כרגע.

אלין אלול: כשאנחנו מדברים על תוכניות שמפעיל משרד הרווחה בקהילה, יש משמעות מאוד גדולה לרשות המקומית.

אלין אלול: אני לא יודעת לדבר ספציפית כרגע על בית חם כזה או אחר ויכול להיות שאנחנו נעשה את הבירור לגבי המסגרת הספציפית הזאת, אבל כרגע באופן עקרוני חשוב לי להביא בפניכם את העובדה שבסופו של דבר מי שמחליט על איזה תוכניות יופעלו ברשות המקומית זה הרשות המקומית.

אלין אלול: אם יש מסגרת שפועלת בקהילה ומחליטים לסיים את הפעילות שלה, זה אומר שהמחלקה לשירותים חברתיים ברשות המקומית מחליטה לעשות את השינוי.

אלין אלול: אנחנו נעשה את הבירור לגבי המקרה הספציפי הזה אבל באופן עקרוני זאת השיטה.

אלין אלול: גם לגבי הנושא של המבנים, זה גם משהו שעלה.

אלין אלול: כרגע האופן שבו אנחנו מתנהלים מול הרשויות המקומיות ושירותים בקהילה זה שהרשות המקומית מחויבת להביא את המבנים, אז יש כאן גם סוגיה לגבי רשויות שמצליחות לעומת רשויות שלא מצליחות.

יוסף ג'בארין: אוקיי, תודה אלין על ההבהרה.

יוסף ג'בארין: ככל שזה קשור גם לעיריית חיפה בעניין הספציפי של אנואר, כמובן אנחנו נשמח גם להתערב מולם.

יוסף ג'בארין: עמותת עלם.

יוסף ג'בארין: אולי נשמע עכשיו יותר קשיים מהשטח.

יוסף ג'בארין: רועי.

רועי חומרי: שלום, קודם כל שוב תודה אדוני היו"ר על הצפת הנושא הכול כך חשוב הזה.

רועי חומרי: נמצא איתי מר חליל חומיידי, הוא עמית שלי, הוא מנהל את כל תחום העבודה בחברה הערבית אצלנו בעמותה.

רועי חומרי: אנחנו ברשות

רועי חומרי: כם שנינו נתייחס לדבר הזה שנקרא תת איתור של אוכלוסיות חרדית וערבית לגבי נוער בסיכון.

רועי חומרי: אני אתחיל ואגיד שני דברים בעיניי שמאוד משמעותיים.

רועי חומרי: הראשון זה דווקא להתייחס למשהו שהוא לא מושמע כאן וזה קולם של הילדים והנוער בסיכון.

רועי חומרי: יש מחקר, חלקכם קראתם אותו אני מניח, חלקכם אם לא, אז מומלץ מאוד.

רועי חומרי: רחל ויזל, אוניברסיטת חיפה, פרסמה בשנת 2016.

רועי חומרי: המחקר הזה הוא טיפה מוטה, אני תיכף אסביר למה.

רועי חומרי: היא בדקה 12,000 בני נוער בבתי ספר.

רועי חומרי: 2,000 מתוכם הם מהחברה הערבית, חלקם גם מהחינוך הדתי.

רועי חומרי: היא לא בדקה בני נוער בחינוך החרדי.

רועי חומרי: בני הנוער בכיתות ד', ז' ו-י"א דיווחו באופן עצמי על מוקדי הסיכון והמצוקה שלהם.

רועי חומרי: בתוך המחקר הזה יש נתון מפעים שאנחנו חייבים להתייחס אליו בעיניי, בנושא של איתור בני נוער בסיכון שנמצאים במערכת.

רועי חומרי: כששאלו אותם למי הם היו מעדיפים לפנות ולדווח על מוקדי סיכון והמצוקה שלהם, האחרונים היו יועץ או מורה, לאחריו רופא או אחות ולאחריהם עובד סוציאלי.

רועי חומרי: כששאלו את אותה שאלה, למי לא היית מוכן לספר שנפגעת, הראשונים שהם יסרבו לספר זה רופא, לאחריהם עובדים סוציאליים ולאחריהם יועצים או מורים.

רועי חומרי: אנחנו רואים שכששואלים את בני הנוער באופן ישיר למי הם יספרו או למי הם לא יספרו, לצערנו הגורמים הרשמיים נמצאים בתחתית סדר העדיפויות מבחינת בני הנוער, וזה משהו שצריך להתייחס אליו ואנחנו מדברים על בני נוער שנמצאים במסגרת החינוכית.

יוסף ג'בארין: רועי, מה המסקנה מהנתונים הללו?

רועי חומרי: המסקנה היא שאנחנו צריכים גם להקצות משאבים להכשרה של אנשי מקצוע, איך להעצים את הפניות שלהם ואת הנגישות שלהם אל בני נוער בסיכון, כי בני הנוער רוצים לדווח, בני הנוער מדווחים בעצמם על קיום של פגיעות.

רועי חומרי: פגיעות מיניות, אנחנו מדברים על דיווח עצמי של בני נוער, לא פניה למרכזת סיוע.

רועי חומרי: אחד מחמישה אצל נערים ואצל נערות, גם בדתי, גם בערבי וגם בציבור הכללי מדווחים על זה שהם חוו פגיעה מינית, רצף כזה או אחר, והם פשוט לא באים לדווח כי אין להם למי, כי הם לא חושבים שיש פניות בקרב גורמי המקצוע שנגישים אליהם.

רועי חומרי: הם לא תופסים אותם כפנויים והאחריות שלנו כמבוגרים לעשות את התהליכים האלה.

רועי חומרי: נעמי דיברה על תהליכי חיבור בין חינוך לא פורמלי, לרווחה, לחינוך הפורמלי.

רועי חומרי: צריך להסתכל על המציאות בפנים ולהגיד שבקרב הציבור החרדי אין כמעט מערכות חינוך בלתי פורמליות, אין כמעט את הקשרים האלה.

רועי חומרי: הם לא קיימים.

רועי חומרי: אנחנו מדברים פה על המצ'ינג.

רועי חומרי: המצ'ינג, רבותיי, הוא סוגיה אחת בתוך תהליך של רשויות מוחלשות שלא מצליחות לממש משאבים.

רועי חומרי: לרשויות מוחלשות יש מראש פחות מבנים, יש להם מראש פחות משאבים, יש להם המון פעמים גורמים חיצוניים כמו חשב מלווה, מועצה קרואה, כל התהליכים של ההתקשרות החוזית בכלל עוד לפני המצ'ינג, אם יש תקציב או אין תקציב.

רועי חומרי: לייצר את ההתקשרות, הם ממילא מהווים חסמים, וכל הדברים האלה, לצערי לא עסקנו בהם ואלה דברים שאנחנו כמדינה, אתם כמדינה, חברי הכנסת, אני מצטער שאין פה גם נציגים של האוצר, צריכים לתת את הדין.

רועי חומרי: רציתם מאוד להעצים את הרשויות המקומיות אבל רשויות חוזרות ואומרות שאין להן את הכוחות, ומי שנפגע זה בני הנוער וצעירים ועוד אוכלוסיות מוחלשות.

רועי חומרי: אוכלוסיות חרדיות וערביות הן אוכלוסיות מוחלשות המון פעמים במכפלות, בטח בני נוער בסיכון.

רועי חומרי: קשרו את ידי משרד הרווחה.

רועי חומרי: הם אומרים, אתם חייבים לתת מצ'ינג גורף בלי שום אינדיקציות, בלי כמעט עצמאות, בלי כמעט גמישות, והרשויות לא מממשות.

רועי חומרי: בואו נבדוק בבקשה אם אדוני יכול לבקש, כמה כספים ממומשים ויוצאים באמת בפועל.

רועי חומרי: לא כמה הקצו אלא כמה מימשו וכמה חזרו חזרה למשרדים.

רועי חומרי: הדברים אלה מהווים בעייתיות מאוד גדולה.

יוסף ג'בארין: יש לך נתונים לגבי ההשפעה של המצב הכלכלי?

יוסף ג'בארין: תוכניות שלא מופעלות בגלל היעדר יכולת כלכלית לעשות את זה, בין אם זה מצ'ינג, בין אם זה דברים אחרים?

יוסף ג'בארין: יש נתונים כאן?

רועי חומרי: לי אין את הנתונים מסודרים בפניי.

רועי חומרי: אני יכול להגיד שמבין הרשויות הערביות שגברת אלול מסרה מקודם, אני מנסה לייצר את ההתקשרות כמישהו שהוא מוכר כמפעיל מטעם משרד הרווחה.

רועי חומרי: מתוך כל אותן רשויות ערביות שהוקצו להן המשאבים, ואנחנו נרצה עוד שנייה גם לדבר על איך הוקצו המשאבים ועל החשיבה המקצועית ועל ההתאמה התרבותית, נכון להיום חתום חוזה רק עם רשות אחת.

רועי חומרי: כל שאר הרשויות, נצרת, אום אל פאחם, כפר קרע, מסיבות כאלה ואחרות עדיין לא הצלחנו להגשים את הנושא של ההתקשרות החוזית.

יוסף ג'בארין: איזה שירותים?

רועי חומרי: שירותים של הפעלת ניידת איתור של משרד הרווחה.

רועי חומרי: הם קיבלו את המשאבים.

רועי חומרי: הידיים של המשרד מצד אחד קשורות, אבל גם הידיים של הרשויות קשורות ומי שנפגע זה בני נוער שלא מאותרים.

רועי חומרי: זה בני נוער שאנחנו אחר כך פוגשים בשירותים שלנו שנמצאים בערי המטרופולין כשהם כבר במצב מדורדר פי כמה וכמה.

יוסף ג'בארין: דיברת נגיד על אום אל פאחם.

יוסף ג'בארין: זה בעיקר קשיים כלכליים?

יוסף ג'בארין: איפה המחסומים?

רועי חומרי: החסמים הם גם ביכולת לייצר מצ'ינג.

רועי חומרי: אני לא יודע ספציפית על רשות כזו או אחרת אבל כשבא חשב מלווה ואומר, זה לא זז עד שאין לי את הכסף, כשכל מנגנון התשלום עובד על זה שהרשות קודם כל תוציא את הכסף ואז תקבל את ההחזר, ברמה התזרימית זה מעמיס על הרשות המקומית.

רועי חומרי: כל הדברים האלה יוצרים חסמים וזה דברים לא שמשרד הרווחה קבע, זה האוצר קבע למשרד הרווחה איך זה הולך להיות מופעל.

יוסף ג'בארין: חבל, כי אלה דברים פתירים.

יוסף ג'בארין: ממש חבל.

רועי חומרי: מאוד פתיר ולצערי תקוע.

רועי חומרי: עוד כמה נקודות, ברשותך, ואז אני אשמח להעביר את רשות הדיבור לחליל.

רועי חומרי: בתוך קהילות שחיות ברשויות מעורבות, ערים מעורבות כמו עכו, כמו רמלה, כמו קריית גת, התקציבים לקהילות החרדיות והערביות כלואים ברשות.

רועי חומרי: אני אגיד בלשון עדינה שלא תמיד הקהילות האלה עומדות בראש מעייניה ומי שיש לו את השליטה לגבי כמה משאבים יופנו זה למנגנונים שנשלטים על ידי ראש העיר.

רועי חומרי: יש אמנם מנגנונים צבועים, אבל למשל אם ברמה התקציבית לאותה קבוצה לא היה מספיק כוח בשביל לבטא את האינטרסים שלה, אז לא יהיה מצ'ינג לנוער חרדי לדוגמא.

רועי חומרי: לא יהיה מצ'ינג לנוער חרדי, לא יופעל מענה.

רועי חומרי: שנתיים-שלוש לוקחים להם את תקציבי הנוח"ם חזרה.

רועי חומרי: רשות שלא מממשת תקציבי נוח"ם אחרי מספר שנים, לוקחים אותם חזרה, מעבירים אותם לרשות אחרת.

רועי חומרי: צריך גם לתת את הדעת על מה קורה לקהילות ערביות וחרדיות שחיות ברשויות מעורבות.

רועי חומרי: אני אשמח שחליל ימשיך אותי מכאן, ברשותך אדוני.

יוסף ג'בארין: לגבי הנקודה האחרונה, זה בהחלט נקודה חשובה ואני מודע למגבלות הדיון כשזה רק ברמה של הרשויות.

יוסף ג'בארין: אני חושב שנכון לקיים דיון מיוחד לגבי הרשויות המעורבות היהודיות-ערביות, אז אנחנו רושמים לנו שבאמת אולי נקיים דיון ממוקד ברשויות המעורבות, ככה שנוכל לקבל תמונה יותר טובה.

יוסף ג'בארין: חליל חומיידי איתנו?

חליל חומיידי: כן, תודה אדוני היושב-ראש.

חליל חומיידי: בנוסף לנקודות שחברי רועי העלה באמת על כל הקשיים הביורוקרטיים, התקציבים מול הרשויות, אני רוצה להתייחס לפני שאני ניגש לתת איתור, דווקא למקומות, ועלו פה שתי שאלות.

חליל חומיידי: יש את מי שמאותרים כבר ויש בעצם מחסור במענים.

חליל חומיידי: אני רוצה להתייחס דווקא לנקודה שיש מענים ועל התאמה של המענים האלה, על החשיבה בעצם של המענה הזה מראש ביחס לאוכלוסייה שבעצם אמורה לקבל את המענה הזה.

חליל חומיידי: ההנחה הרווחת כיום היא שברגע שיש אנשי מקצוע ערבים שמפעילים שירות מסוים, הוא כבר מונגש, הוא מונגש תרבותית, הוא מונגש שפתית, ואני אקח פה אפילו את הדוגמא שאנחנו עסקנו בה כרגע, של הניידות איתור.

חליל חומיידי: ניידות איתור, כמו שגברת אלין וכמו שרועי דיבר, הוא מודל שעובד בהרבה רשויות מקומיות, שמאתר נערים ברחוב, בפארקים, במרחב הציבורי.

חליל חומיידי: זה מודל שעל פניו אנחנו אומרים, המשרד מקצה תקציב לניידות בחברה הערבית, רק שאין מרחב ציבורי ברשויות הערביות, אין פארקים, אין איזושהי התייחסות תרבותית בשלב של התכנון ושל הבניה של המענה, אין מעורבות של אנשי מקצוע ערבים מהקהילה או בכלל אנשי מקצוע שהם לאו דווקא מהקהילה עצמה.

חליל חומיידי: זאת פגיעה אנושה בעצם ואז עולה הטענה של אי-צריכה של מענים.

חליל חומיידי: אי-צריכה של מענים היא רק מתייחסת להתאמה של המענה הזה מראש, האם זה מענה שהיום בני נוער ערבים וילדים ערבים ונערות ערביות יכולות לצרוך אותו או לא לצרוך אותו.

חליל חומיידי: זה מעגל קסמים.

חליל חומיידי: הרשות לא מצליחה לגייס נערות עבור מרכז אל אנואר או מרכז אחר.

חליל חומיידי: לא צורכים את המענה הזה.

חליל חומיידי: הבניין יושב באמצע הכפר, אף אחד לא ניגש אליו.

חליל חומיידי: השלב הזה, אני חושב שזה אחת הנקודות החשובות שאנחנו צריכים לדבר עליהן ותיכף נתייחס אליה גם בהקשר של תת איתור.

חליל חומיידי: המעורבות של אנשי המקצוע, ופה אני מתייחס גם לחברה החרדית, לאנשי מקצוע חרדים ואנשי מקצוע ערבים, לא בשלב של ההפעלה.

חליל חומיידי: השלב של ההפעלה זה כבר שלב שבעיננו הוא מאוחד מדי, אלא בשלב התכנון, בשלב של המיפוי, בשלב של הקריטריונים, האם שבעת המדדים של התקון, האם הם תואמים את החברה הערבית?

חליל חומיידי: האם הם מדדי תקון נוספים שאנחנו לא פוגשים אותם במקום אחר?

חליל חומיידי: זו איזושהי מעורבות בבסיס העבודה מול החברה הערבית והחברה החרדית.

יוסף ג'בארין: חליל, איפה זה צריך לקרות?

יוסף ג'בארין: בעצם אתה מפנה את זה גם למשרד הרווחה וגם למשרד החינוך, שכבר בשלב הראשון לערב אנשי מקצוע, שלצערי לפעמים אין מספיק ייצוג לשתי החברות בתוך משרדי הממשלה, אז אתה אומר שצריך לפנות לגורמי מקצוע בתוך החברה ולערב אותם בקריטריונים ובמתווה שרוצים להפעיל.

חליל חומיידי: נכון, כי מה שקורה בדרך כלל זה שאנחנו לוקחים בעצם מענים שהם קיימים בחברה הכללית ובחברה היהודית ומנסים בעצם דרך גורם מפעיל או דרך אנשי מקצוע ערבים להפעיל אותו בתוך יישובים ערבים.

חליל חומיידי: לפעמים זה צולח, לפעמים זה לא צולח.

חליל חומיידי: אנחנו מדברים על שירותים בתוך הקהילה, לאו דווקא על שירותים שהם חוץ-ביתיים, שזה כבר סיפור אחר.

חליל חומיידי: שירותים בתוך הקהילה הם בהכרח צריכים לעבוד בתאום ובסנכרון ובהרמוניה עם הקהילה שבה השירות הזה עובד.

חליל חומיידי: זאת הנקודה הראשונה.

חליל חומיידי: ביחס לנקודה סביב האיתור, איתור זה דיסציפלינה, זה תחום ידע, זה לא רק סביב מילוי טפסים וסביב למידה של קריטריונים.

חליל חומיידי: הרי איתור הוא איתור אקטיבי, הוא לא רק האיתור הפסיבי.

חליל חומיידי: בשביל שאנחנו נצא לאתר בני נוער וצעירים, אנחנו צריכים ללמוד את תחום הידע הזה.

חליל חומיידי: זה תחום ידע ופרקטיקה שאין אותה היום בחברה הערבית בצורה מספקת, אם בכלל.

חליל חומיידי: בעיניי אחד הדברים שאנחנו צריכים בשביל להעלות בעצם את אחוזי האיתור זה להכשיר אנשי מקצוע לאתר, והשאלה לאתר היא קודם כל איפה הנערים נמצאים.

חליל חומיידי: הנערים נמצאים בין היתר גם בתוך המערכות הפורמליות ששם אני חושב שכן מצליחים באיזשהו אופן לאתר או למפות, אבל הם גם נמצאים ברחוב, הם גם נמצאים בבתים והם נמצאים הרבה מאוד ברשת.

חליל חומיידי: אנחנו בעמותת עלם, יש לנו תוכניות איתור בתוך הרשת.

חליל חומיידי: לצערי כרגע התוכניות האלה זה בעצם אלגוריתם שהוא שפתי והוא מתבטא כיום אך ורק על השפה העברית.

חליל חומיידי: בשביל להמיר את זה ולהעתיק את זה ולפתח את זה לאיתורים בשפה הערבית, זה דורש בעצם עוד משאבים שכרגע לצערי גם בתקופת הקורונה, לעמותה אין כרגע את המשאבים האלו.

חליל חומיידי: נערים, נערות, ילדים צעירים וצעירות גם ערבים, אני שומע הרבה גם על ההתפתחות ופיתוח של התחום של הדיגיטל בתוך החברה הערבית.

חליל חומיידי: אנחנו תמיד מבינים שבני נוער הם כמה צעדים קדימה מאיתנו.

חליל חומיידי: הם כבר שם.

חליל חומיידי: הם כבר בתוך הדיגיטל.

יוסף ג'בארין: מי המפתח של התוכניות הללו?

יוסף ג'בארין: זה גורמים פרטיים או שזה תוכניות שפותחו ברשויות?

חליל חומיידי: תחום האיתור בעצם בעלם וגם רועי ירחיב על זה, זה תחום שהתפתח בתוך עלם.

חליל חומיידי: ספציפית החלק של האיתור התפתח ומפותח בתמיכה בעצם של הקרן לילידים ונוער בסיכון של ביטוח לאומי.

חליל חומיידי: אנחנו שואפים לפתח את השירות הזה גם לחברה הערבית.

חליל חומיידי: כרגע לצערי מהסיבות שהזכרתי, הוא לא פועל, אבל בעצם אני בא לסכם את הנקודה הזאת, א', על הכשרה של אנשי מקצוע לבוא לאתר, לא רק כאיתור פסיבי שפונים אלינו אלא כאיתור אקטיבי, לצאת החוצה, להתאים את המענים מראש ולא רק בשלב ההפעלה כי בשלב ההפעלה אנחנו נדע להסביר מאוד טוב את הכישלון למה זה לא עבד.

חליל חומיידי: בעיניי המעורבות של אנשי מקצוע ערבים מהקהילה הערבית, מהחברה הערבית צריך להיות בשלב של הפיתוח, בשלב של התכנון, בשלב של הבניה וכך אולי אנחנו נצליח, כי אין ספק שיש תת איתור היום בחברה הערבית של ילדים ובני נוער.

חליל חומיידי: נקודה אחרונה ברשותך אדוני היושב-ראש.

חליל חומיידי: בעלם חלק מאוד גדול מבני הנוער והצעירים והצעירות הערביים שאנחנו פוגשים, אנחנו פוגשים דווקא מחוץ ליישובים הערבים.

חליל חומיידי: אני אקח דוגמא שממחישה בעצם את הסיפור הזה.

חליל חומיידי: בתחום קצה ונערות בעמותת עלם, זה תחום שמפעיל שירותים גם עבור בני נוער וצעירים בזנות וגם חסרי בית, בעצם 40% ממי שצורך את השירותים האלו הם בני נוער וצעירים ערביים, שזה שירותים שהם לא ייעודיים לחברה הערבית.

חליל חומיידי: כשאנחנו באים גם לחפש ולאתר איפה בני הנוער הערביים, הם בכל מקום, הם לא רק בתוך היישובים הערביים.

חליל חומיידי: שירות עבור בני נוער ערביים לא צריך לשבת בהכרח באום אל פאחם או בנצרת, הוא יכול לשבת גם בלב תל אביב.

חליל חומיידי: בני נוער ערבים נמצאים גם שם.

חליל חומיידי: הם נמצאים בכל מקום, אז לצאת מההנחה שבשביל לאתר בני נוער וצעירים ערביים אנחנו צריכים לפנות אך ורק לפנים החברה, לתוך היישובים הערביים.

יוסף ג'בארין: תודה רבה גם לחליל, גם לרועי.

יוסף ג'בארין: אנחנו אמורים גם להיפגש עם עלם.

יוסף ג'בארין: עוד לא הספקנו לעשות את זה.

יוסף ג'בארין: בעקבות השיחה אתכם עכשיו, אין ספק שאנחנו נצטרך לקבוע בהקדם ולהעמיק עוד יותר בנושאים החשובים שהעליתם.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

יוסף ג'בארין: נעקוב אחרי זה ונתאם בהקדם.

יוסף ג'בארין: משרד חינוך, עלו נושאים מאוד חשובים בסוגיית האיתור והאחריות של המשרד להעביר את המידע גם הלאה אל תוך רשויות הרווחה, ועלתה סוגיה באיזה מידע קיים סנכרון.

יוסף ג'בארין: הספקנו לשמוע שיש בעיה ויש קושי בתאום בין הגורמים השונים בעיקר במעבר בין משרדים.

יוסף ג'בארין: משרד החינוך, אילן שמש.

אילן שמש: אשמח להתייחס לדברים שנאמרו.

אילן שמש: משרד החינוך, במיוחד האגף שאני סגן מנהל האגף הזה, זה נקרא חינוך ילדים ונוער בסיכון, עיקר העשייה שמנו בתחום של מניעת נשירה וטיפול בנושרים.

אילן שמש: כבר נאמר לפני כן שהתחלת ההתדרדרות, בהחלט אפשר לראות אותה בתוך מערכות החינוך כי הילדים נמצאים שם.

אילן שמש: המשרד משקיע המון.

אילן שמש: אני יכול לדבר על הנושא הזה של נשירה סמויה ונשירה גלויה.

אילן שמש: המספרים כפי שידוע לכם, הולכים וקטנים.

אילן שמש: דרך אגב, בחברה הערבית שהייתה בולטת בנשירה גלויה, הם כבר הצליחו חוץ מאשר קבוצות כמו הבדואים בדרום וכן הלאה, ממש להדביק את החברה היהודית במניעת הנשירה.

אילן שמש: אני יכול להראות לכם רק דוגמא אחת נוספת שהמשרד השקיע דווקא ספציפית בנושא הזה של מניעת הנשירה בחיזוק החבר'ה החלשים שנמצאים בנשירה סמויה, זה שבשלוש השנים האחרונות פתחנו באגף 300 כיתות של מב"ר ואתגר, כיתות ייחודיות כדי למנוע נשירה של ילדים שהיו נושרים.

אילן שמש: המשרד משקיע המון בנושא הזה.

אילן שמש: אני דווקא רוצה להתייחס לאוכלוסיות שבסופו של דבר זקוקות לשירותי הרווחה בנוסף לשירותי החינוך.

אילן שמש: אני חושב שזה אחד הנושאים החשובים, כי זה לא רק לאתר אותם, זה גם לחבר אותם.

אילן שמש: דווקא בנושא של האוכלוסיות שלפי חוק אתה חייב לדווח וחייב להעביר את המידע לשירותי הרווחה או לשירותי משטרה לפעמים, יש נהלים מאוד מסודרים במשרד החינוך וזה נעשה.

אילן שמש: נערות בסיכון ברמות כאלה ואחרות, ניסיונות אובדניים, כל דבר שבו מדובר בחוק, המשרד מאוד מנוהל נכון ויש ברשויות המקומיות תמיד את הקשר עם האדם הנכון ושירותי הרווחה כדי להעביר את המקרה או את אותו ילד או ילדה שזקוקים לשירות של הרווחה.

אילן שמש: מהבחינה הזו אני חושב שהמשרד די מתנהל נכון.

אילן שמש: יש הוראות ברורות מאוד למנהלי בתי הספר, למחנכות הכיתות מבחינת לדווח באותם ילדים שנמצאים בסיכון, על תופעות מאוד מוגדרות החל מניצול מיני, פגיעה מינית, אלימות במשפחה.

אילן שמש: אני רוצה להגיד שהבעיה היותר קשה היא דווקא בשירותים המשותפים.

אילן שמש: השירותים המשותפים הם מאוד חיוניים כי מתברר שהרבה מאוד ילדים זקוקים לשירותים בתוך מערכת החינוך.

אילן שמש: ישנם הרבה מאוד דברים שאנחנו בתוך מערכת החינוך זקוקים לשירותים של הרווחה, וזה שלא להעביר את הילד לקבל את הטיפול של הרווחה, אלא השירותים של הרווחה נזקקים על ידי אותם ילדים החל מילדים שהעוני בבית הוא כזה שאין להם אוכל והם מגיעים לבית ספר בלי לאכול.

אילן שמש: אני יכול להגיד לך שמשרד החינוך מכל כיוון מנסה לתת מענים כאלה באמצעות עמותות, באמצעות הסכמים, באמצעות גיוס תקציבים ייחודיים או בכל דרך אחרת כדי לתת את המענים לילדים האלה שאלה מענים של רווחה.

אילן שמש: דרך אגב, קרוב ל-300,000 נערים ונערות וילדים מקבלים שירותים של האגף.

אילן שמש: זה בכיתות מב"ר, כיתות אתגר, בכיתות תל"ם ובמרכזי חינוך טכנולוגיים, מח"טים וכמובן בקידום נוער וכדומה.

אילן שמש: דווקא בגלל הקורונה התברר שבגלל שסגרו את בתי הספר, פתאום ילדים היו זקוקים למזון כי הם היו מקבלים את זה בבית, הם היו מקבלים את זה בבית הספר.

אילן שמש: לרוב הילדים מי שסיפק את המזון, למעשה המשפחות העניות, אלה היו שירותי הרווחה ברשויות.

אילן שמש: אנחנו הוספנו לשירותי הרווחה עוד 4,000 ילדים כאלה שלמעשה לא היו מזוהים אם בדרך כלל אכלו בבית הספר.

אילן שמש: יש לנו שיתופי פעולה יפים בהרבה מאוד רמות עם שירותי הרווחה.

אילן שמש: נתחיל בלמעלה מ-400 מועדוניות לילדים בסיכון.

אילן שמש: הילדים שנמצאים שם הם כולם למעשה מאותרים ומקבלים שירותים משותפים של הרווחה ושלנו.

יוסף ג'בארין: איך בפועל זה קורה?

יוסף ג'בארין: מה הנוהל כאן?

יוסף ג'בארין: הרי הפונקציה המקצועית בתוך משרד החינוך זה יועצים חינוכיים, קב"סים ואני מניח אולי גם פסיכולוגים.

יוסף ג'בארין: יש ישיבה מסודרת כל שבועיים, כל חודש עם נציגי הרווחה ברשות המקומית או שנציגי הרווחה מגיעים לבית הספר ומקבלים עדכונים?

יוסף ג'בארין: איך המערכת הזו עובדת בפועל?

יוסף ג'בארין: החוליה המקשרת קצת חסרה לנו בדיון הזה.

אילן שמש: החוליה המקשרת היא תמיד האנשים שנמצאים בקשר עם אותם ילדים או אותן משפחות.

אילן שמש: כל יועצת בית ספר, יש לה את מספר הטלפון.

אילן שמש: היא גם בקשר עם עובדת הרווחה באותה רשות.

אילן שמש: זה הקשר הראשוני הבסיסי המחייב גם כדי להעביר ילדה או ילד שזקוק לשירות של הרווחה אבל גם כדי להתייעץ כשיש מקרה קיצון בבית הספר או כל דבר אחר, יש עם מי לדבר.

אילן שמש: אני רוצה להגיד לכם אפילו יותר מזה.

אילן שמש: מנהלי בתי ספר, רכזי שכבות, החיבור הזה חייב להיות שיטתי, לאורך זמן, בלמידה משותפת, במפגשים ולהכיר אחד את השני.

יוסף ג'בארין: לכם יש פיקוח על הדבר הזה, אם הוא קורה, לא קורה?

יוסף ג'בארין: מי אמור לפקח על הפעילות של מנגנון התאום הזה?

אילן שמש: אני יכול להגיד לך שזה נעשה בכמה רמות: יש את הרמה הישירה שנעשית בתוך הרשויות המקומיות או בתוך מערכות החינוך.

אילן שמש: מהבחינה הזו זה מפוקח על ידי מנהל המסגרת.

אילן שמש: מנהל בית הספר חייב לדאוג לזה.

אילן שמש: זה מחויב אפילו על פי חוק ויש נהלים מאוד מסודרים במשרד הזה.

יוסף ג'בארין: אני שומע מי צריך להיות אחראי.

יוסף ג'בארין: קצת מדאיג אותי האם זה קורה בפועל, האם יש מנגנון של פיקוח, של תאום?

אילן שמש: חד משמעית כן.

אילן שמש: המנגנונים זה ברמה ישירה ברשויות, ברמה המחוזית וברמה הארצית.

אילן שמש: לפעמים זה יותר טוב, לפעמים זה פחות טוב.

אילן שמש: בטח ברמה המחוזית זה מורכב יותר כי מתחלפים אנשים, וגם ברמה הארצית וצריך כל הזמן לשמר את זה.

אילן שמש: יש תקופות שזה יותר, יש תקופות שזה פחות אבל זה חייב להיות כל הזמן.

יוסף ג'בארין: גם מבקר המדינה התייחס לזה שיש בכל זאת תת איתור ברור בעניין הזה ויש כנראה ילדים ותלמידים שנופלים בין הכיסאות ולכן לא מאותרים ולא מקבלים את המענה, לכן השאלה העיקרית שאנחנו מנסים לבחון אותה, איך משפרים את המצב, איך בכל זאת נוכל להגיע לשיעור יותר גדול של ילדים ונערים ונערות במצוקה.

יוסף ג'בארין: כנראה שבכל זאת יש כאן קושי ולכן מבקר המדינה מדבר על איתור לקוי וחסר שצריך לטפל בו.

יוסף ג'בארין: השאלה מה אחריות המשרד איך לטפל, איך לקדם את העניין הזה?

אילן שמש: אני יכול להגיד שתמיד יש כאלה שנופלים בין הכיסאות, תמיד ישנם כאלה שלא מאותרים ואני חושב שהדוגמא הטובה היא עמותת עלם והגופים הוולונטריים ועוד עמותות, דרך אגב, שעוסקות בנושאים האלה, שמצליחים מדי פעם לאתר כאלה שנופלים בין הכיסאות.

אילן שמש: לא תמיד המידע מגיע למורה, למחנכת, ליועצת.

אילן שמש: הרבה פעמים זה מגיע להורים ואז ההורים הופכים להיות מקור המידע והם פונים.

אילן שמש: הסוגיה של האיתור היא סוגיה מורכבת שצריכה לקבל מענים רבגוניים.

אילן שמש: זה לא רק שהמורה חושדת, מעבירה שם.

אילן שמש: זה לא עובד ככה.

אילן שמש: אתה חייב להגיע לכל אותם מקורות.

אילן שמש: אתן לך דוגמא.

אילן שמש: אחד הגורמים שמשתף זה דווקא החברים של הילדים או אינפורמציה מילדים אחרים.

אילן שמש: אתה חייב לפעול בכל הכיוונים כדי לאתר.

אילן שמש: השאלה השנייה היא האם יש לך אחר כך מה לעשות אם איתרת, ואני אומר שוב, דווקא במקרה הקיצון, על פי חוק יש אל למי לפנות.

אילן שמש: שירותי הרווחה קיימים.

אילן שמש: לא תמיד אנחנו מרוצים.

אילן שמש: אני חושב שאנחנו צריכים יותר לעשות שיתופי פעולה של שירותים משותפים, להתאים מסגרות משותפות.

אילן שמש: דרך אגב, יש לנו הרבה כאלה אבל לא מספיק.

אילן שמש: ממש לא מספיק.

אילן שמש: השירותים המשותפים נותנים לא רק את האיתור אלא גם את האפשרות לספק את השירות שאותו ילד או ילדה צריכים.

יוסף ג'בארין: לא הרגעת אותנו עם האמרה שתמיד יהיו ילדים ונערים שלא יאותרו.

יוסף ג'בארין: יכול להיות שצריך לרענן את הנהלים, יכול להיות שצריך אולי לעבוד יותר עם אנשי המקצוע האחראים לספק את הנתונים.

יוסף ג'בארין: אנחנו עכשיו מתמקדים בסוגית האיתור, רוצים קודם כל להגיע לנוער הזה, לדעת על קיומו והמעבר אחר כך יהיה איך להבטיח מענים.

יוסף ג'בארין: אנחנו גם שומעים על מסגרות שיש איום שהם יסגרו אולי בגלל היעדר מספיק של ביקוש, כאשר בשטח אנחנו יודעים שהביקוש הוא רב, לכן זה קצת אבסורדי הנתונים שאנחנו מקבלים, אחד, על הצרכים המוגברים, שניים, על כך שהנוער הזה לא מגיע למסגרות הראויות.

אילן שמש: מסגרות חינוך לילדים בסיכון אנחנו כל שנה מגדילים, יותר כיתות מב"ר, יותר כיתות אתגר.

אילן שמש: אנחנו פותחים יותר ויותר מרכזי חינוך טכנולוגיים.

אילן שמש: מהבחינה הזו מערכת החינוך מגדילה בגלל שיש צורך.

אילן שמש: אני חושב שאנחנו אפילו לא נותנים מספיק.

אילן שמש: כמה שאנחנו מגדילים זה לא מספיק.

יוסף ג'בארין: תסכים איתי גם שלא רק שהיום אין אחיות בכל בית ספר, שפעם היה להן חלק באיתור, היום אפילו לא בכל בית ספר יש יועץ או יועצת חינוכית, בטח לא לכל אורך הדרך עד י"ב.

אילן שמש: בייצוגיים כן, בתיכונים פחות, אתה צודק.

אילן שמש: אנחנו נלחמים להגדיל גם את המשרות של הפסיכולוגיים החינוכיים.

אילן שמש: הסיפור הזה של עובדים עם ילדים ונוער בסיכון צריך יותר כל הזמן.

אילן שמש: להגיד שאנחנו מסופקים?

אילן שמש: ממש לא.

אילן שמש: צריך עוד ועוד ועוד, זה ברור לחלוטין.

אילן שמש: משתדלים.

אילן שמש: למשל כיתות מב"ר ואתגר, כל כיתה כזאת זה מיליון שקל.

אילן שמש: הוחלט בשלוש שנים האחרונות להגדיל אך רק בחברה הערבית כי לא היו מספיק.

אילן שמש: בחברה היהודית היו, בחברה הערבית לא.

אילן שמש: ניתן תקצוב דיפרנציאלי ל-300 כיתות, זה 300 מיליון שניתן אך ורק להקים בחברה הערבית.

אילן שמש: דרך אגב, זה לא פשוט.

אילן שמש: עושים את זה.

אילן שמש: יש לנו במדינה כ-20,000 ילדים וילדות, נערים ונערות שהם בנשירה גלויה, כאלה שכבר לא רשומים בבתי הספר.

אילן שמש: אנחנו יודעים את זה.

אילן שמש: אנחנו יודעים שהם למדו, אנחנו יודעים שהם בבית ספר לפני כן והם כבר לא לומדים.

אילן שמש: ה-20,000 האלה, אנחנו פעמיים בשנה הולכים ורוצים לפגוש כל אחד מהם, לשאול אותו מה שלומו, מה הוא עושה.

אילן שמש: חלקם עובדים, חלקם במוסדות.

אילן שמש: בקרב החרדים דווקא יש לנו כמה שהם תלמידים מצוינים בתוך מסגרות שהן בכלל לא מוכרות, אבל המסגרות מקובלות על ידי החברה החרדית ואז אנחנו באיזשהו מקום מסמנים אותם כלא בסיכון.

אילן שמש: אנחנו גם שנה הבאה נבקר אותם, נשאל אותם מה מצבם.

אילן שמש: בקרב החברה הערבית, דרך אגב, המצב של הנשירה השתפר לאין ערוך אבל עדיין יש לנו שתי קבוצות גדולות של החברה הערבית שיש לנו איתם קושי, אחת זה כמובן בקרב הבדואים בדרום.

אילן שמש: קשה מאוד להגיע לכל ילד כזה ואנחנו רוצים להגיע לכל ילד כזה לפחות פעם בשנה, להגיד לו שלום, מה שלומך.

אילן שמש: יש לנו בעיה דומה גם במזרח ירושלים.

יוסף ג'בארין: קשה בין השאר כי אין מספיק תקנים של אנשי מקצוע שיעשו את העבודה הזו.

יוסף ג'בארין: אם היה מספיק, אפשר היה להגיע אליהם.

אילן שמש: תראה, זה תמיד נכון.

אילן שמש: אנחנו מגדילים את המשרות, אנחנו פותחים עוד יחידות.

אילן שמש: פתחנו בחברה הבדואית בדרום יותר ויותר מרכזי השכלה של תוכנית היל"ה.

אילן שמש: עשינו לא מספיק.

אילן שמש: עדיין צריך עוד, בוא נהיה הוגנים.

יוסף ג'בארין: חברת הכנסת ח'טיב יאסין רוצה להעיר.

אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת שבין היתר זה שלא מאתרים את הילדים, אני חושבת שזה קשור גם במסר המשודר שלפחות צריך פעמיים בשנה לפגוש את אותם ילדים.

אילן שמש: פעם בשנה.

אימאן ח'טיב יאסין: בהתחלה אמרת פעם ואחר כך פעמיים.

אימאן ח'טיב יאסין: דבר נוסף, אנחנו מודעים לתנאים האובייקטיבים הקיימים בשטח מבחינת נגישות.

אימאן ח'טיב יאסין: הדבר העיקרי בעיניי, שצריך לשים תוכנית לאיתור יזום לאותם נערים ונערות.

אימאן ח'טיב יאסין: צריך לשים את התוכנית הזאת במרכז והכי חשוב מכל זה, שהאנשים המופקדים על אותם פרויקטים, למשל בהיל"ה או בתוכניות של נוער בסיכון, צריך שיהיה שם אנשי טיפול.

אימאן ח'טיב יאסין: המנהל של התוכנית צריך להיות או פסיכולוג או עובד סוציאלי, איש טיפול.

אימאן ח'טיב יאסין: לא מספיק איש חינוך.

אימאן ח'טיב יאסין: נכון שאיש חינוך זה דבר טוב אבל כאן אנחנו מדברים על צרכים טיפוליים ולכן מי שאין לו את הראיה הזאת, לא יכול לעשות את העבודה הזאת.

אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת שצריך לשנות את הקריטריונים לקבלה לאותם תפקידים.

אימאן ח'טיב יאסין: זה דבר מאוד עקרוני.

יוסף ג'בארין: כן, ושמענו מאנשי עלם שגם איש מקצוע בעצמו צריך הכשרה לעבודת האיתור.

אימאן ח'טיב יאסין: כבוד היו"ר, תרשה לי.

אימאן ח'טיב יאסין: בזמנו הייתה תוכנית בתואר ראשון אפילו, להכשרה לעבודה עם נוער ונערות במצוקה.

אימאן ח'טיב יאסין: אני בוגרת תוכנית של תקון.

אימאן ח'טיב יאסין: עכשיו אין את התוכנית הזאת.

אימאן ח'טיב יאסין: מסיימים תואר ראשון ואחר כך הולכים להתמחות ומתחילים לעבוד, עדיין טריים, עדיין אין להם את ההכשרה הראויה וגם אין הרבה השתלמויות בנושא.

יוסף ג'בארין: יש הכשרות, מר שמש?

אילן שמש: אני אגיד על זה אפילו משהו יותר עדכני.

אילן שמש: אני עובד סוציאלי במקצוע שלי.

אילן שמש: את התואר הראשון ותואר שני עשיתי בעבודה סוציאלית.

אילן שמש: את התואר השלישי עשיתי בחינוך ואז נהייתי מטפל מצוין.

אילן שמש: אני בכוונה אומר את זה כדי לסתור את הדברים שרק פסיכולוגים ועובדים סוציאליים מסוגלים לטפל באוכלוסיות בסיכון.

אילן שמש: יחד עם זאת, פתחנו בשש מכללות לחינוך תואר ראשון ובשלוש מכללות תואר שני לחינוך ילדים ונוער בסיכון.

אילן שמש: חינוך הוא גם טיפול.

אילן שמש: מנהל שהוא למד חינוך, התעסק עם ילדים בסיכון, יודע מכיר את שיטות העבודה.

אילן שמש: חלקם הגדול, דרך אגב, פסיכותרפיסטים או כל דבר אחר, שיודעים ומבינים עניין.

אילן שמש: הם אנשי מקצוע מעולים.

אילן שמש: אנחנו במשרד החינוך במסגרת הפיתוח המקצועי מחייבים את הרשויות המקומיות לשלוח את העובדים האלה כדי להשתלם ולהתעדכן כל הזמן בדברים החדשים.

יוסף ג'בארין: אני מדבר על הצוות של אנשי החינוך.

יוסף ג'בארין: אני מדבר ספציפית על עניין האיתור.

יוסף ג'בארין: האם יש הכשרות מיוחדות לעניין איתור תלמידים בסיכון?

אילן שמש: האיתור והזיהוי של אוכלוסיות בסיכון הוא חובה כי אתה חייב כל הזמן להתאים את השיטות ולפתח אותם למרכיבים התרבותיים של כל אוכלוסייה.

יוסף ג'בארין: אבל זה בדיוק מה שאנחנו אומרים, שזה מחייב הכשרה.

אילן שמש: אצלנו כל עובד כזה מקבל הנחיה מאנשי מקצוע שזו המומחיות שלהם.

אילן שמש: חייב.

אילן שמש: אם אתה לא מאתר את הנערים, מה עשית?

יוסף ג'בארין: מי אנשי המקצוע, מפקחים?

יוסף ג'בארין: מי אמור לתת הנחיות?

אילן שמש: אנשי המקצוע הספציפיים האלה זה מדריכים ומנחים.

אילן שמש: יש לנו מאות כאלה שבדרך כלל מגיעים אל העובדים מהמחוז.

אילן שמש: לכל יועצת בית ספר יש מדריכה שכל הזמן מעדכנת אותה ועוקבת איך היא מאתרת, איך היא נותנת את המענה, מתי צריך להפנות.

יוסף טייב: הדבר הזה קיים גם בציבור החרדי, לצורך העניין ישיבות קטנות וכו'?

יוסף טייב: יש איזשהו מעקב?

יוסף טייב: אם אנחנו רוצים לתת את המענה האמיתי ולבדוק אכן נשירה של נערים בעיקר בשכבות גיל ט' עד י"ב בציבור החרדי, איך המשרד מתמודד עם זה?

יוסף טייב: הוא נותן איזשהו מענה אמיתי, איזשהו רצף?

יוסף טייב: אני מבין שישנה איזושהי בעיה אבל אפשר תמיד למצוא את הפתרון.

יוסף טייב: כשאנחנו רוצים אנחנו מוצאים את הפתרון.

יוסף טייב: איך המשרד מתמודד עם זה?

אילן שמש: המשרד מאוד משקיע ומשתדל ואני יכול להגיד לך שעדיין המצב לא טוב.

אילן שמש: רוב מסגרות החינוך החרדיות מנוהלות על ידי החינוך הלא רשמי, הן מתוקצבות פחות עקב כך, הן עצמאיות, הן בוחרות את מה שהן רוצות.

אילן שמש: אני יכול להגיד לך שמשרד החינוך מאוד משתדל להתחבר ולהעניק את השירותים האלה.

אילן שמש: כשאני מסתכל היום על המסגרות החרדיות, לדעתי הן בתת מענה מהבחינות האלו למרות שיש לך היום במחוז החרדי אנשי מקצוע מצוינים, אבל הנושא הזה בחברה החרדית פחות מתוקצב.

אילן שמש: אני מסתכל גם על השירותים שלנו, כיתות מב"ר, כיתות אתגר.

אילן שמש: אני מסתכל על המח"טים.

אילן שמש: הקמנו 15 מרכזי חינוך טכנולוגיים לנוער נושר חרדי למשל, אבל זה טיפה בים, זה לא מספיק.

אילן שמש: מהבחינה הזו לצערי למרות המאמצים, למרות ההתקדמות, אני לא יכול להצביע על זה כהצלחה כבירה עדיין.

אילן שמש: אני מקווה שנמשיך בדרך הזו ונצליח יותר.

אילן שמש: דרך אגב, יש לנו בחברה החרדית גם קבוצה קשה שכשאנחנו באים לבקר את הילדים האלה שהם לא רשומים בשום מסגרת ורוצים להגיע למסגרת, אפילו לא פותחים לנו את הדלת ולא מוכנים שניכנס.

אילן שמש: גם זה קיים.

יוסף ג'בארין: אוקיי, תודה רבה מר שמש.

יוסף ג'בארין: חבר הכנסת טייב, רוצה להרחיב עוד קצת בנושא?

יוסף טייב: כן, הייתי רוצה לנגוע בנקודה נוספת כי מהחומרים שקיבלנו סביב הוועדה אני ראיתי שיש סוגיה שעלתה, זה תחום איתור וטיפול בקטינים נפגעי עבירות מין בחברה החרדית.

יוסף טייב: אני רוצה לשאול כאן איזה מענה ומה ההכשרות שמקבלים, אם ישנן כאלה, בתוך המסגרות של הציבור החרדי, אם זה ביסודי ובחטיבה ובעל-יסודי.

יוסף טייב: קודם כל אם יש לנו בכלל נתונים סביב הדבר הזה, ו-ב', האם המשרד נותן איזה שהן תוכניות או מענים של המשרד בתוך אותם מוסדות סביב הבעיה הזאת של איתור של נפגעי עבירות מין?

יוסף טייב: זה לא סוד שהחלק הגדול של האיתור אמור להיעשות בבתי ספר על ידי אנשי חינוך ויועצים וכו', אבל אני רוצה פה להדגיש שההתערבות הראשונית בעקבות אותו חשד של פגיעה מינית, הוא בעל משקל הכי גדול מתי אני מאתר את הדבר הזה ומתי מתחיל לטפל ואיך אני מטפל.

יוסף טייב: השאלה הגדולה פה, האם משרד החינוך חשב, הכשיר, מלווה איזושהי תוכנית בשביל לתת את המענה לאותו ילד שנפגע באותם מוסדות?

יוסף ג'בארין: זו שאלה, אני מניח למשרד החינוך.

יוסף טייב: כן.

יוסף ג'בארין: אילן או אסנת?

אסנת אבוחצירא: אני מפקחת יעוץ חינוכי במחוז החרדי.

אסנת אבוחצירא: המענה שאנחנו נותנים הוא כמובן - - -

יוסף ג'בארין: רק רגע אסנת, אנחנו לא שומעים כל כך טוב.

יוסף ג'בארין: יש קצת רעשי רקע.

אסנת אבוחצירא: אני יכולה להגיד שכמו שנאמר כאן, הבעיה בחברה החרדית היא בעיה מורכבת.

אסנת אבוחצירא: מצד שני, אנחנו עושים עבודה שאנחנו רואים את השינוי המאוד משמעותי שמתרחש בשנים האחרונות גם לגבי הנושאים שדיברתם, של נשירה וגם לגבי הנושאים שהעלה עכשיו חבר הכנסת, שזה הנושא של ילדי הפנימיות.

אסנת אבוחצירא: כמובן שמדובר בעבודה שדורשת העלאת מודעות ורכישת אמון של צוותי הוראה, כמו שנאמר כאן, - - - של משרד החינוך ברובן, בתי ספר של מוכר שאינו רשמי.

אסנת אבוחצירא: אנחנו עושים עבודה מאוד מעמיקה במיוחד עם היועצים החינוכיים שבעצם כבר כחלק ממבחני - - - ותהליך קבלת רישיון יעוץ הם לומדים לאתר ולזהות ילדים בסיכון, וזה מלבד ימי עיון וקורסים - - - פגיעות מיניות, נשירה והתמכרויות שאנחנו עושים לכלל היועצים.

אסנת אבוחצירא: בכל הנושא של פגיעות מיניות העבודה שלנו היא עבודה מאוד צמודה.

אסנת אבוחצירא: אנחנו ממש עושים מפגשים עם לשכות רווחה, בתוך רשויות מקומיות כדי שהיועצים והעובדים הסוציאליים יכירו אחד את השני, ייבנה איזשהו אמון כדי שחובת הדיווח תהיה רגישה ומותאמת וכדי שאפשר יהיה לטייב את התהליך של חובת הדיווח.

אסנת אבוחצירא: יש לנו כמו לאגף של מר שמש, יש לנו מדריכים שמוכשרים לנושא, מלווים את היועצים החינוכיים.

אסנת אבוחצירא: כמובן שצריך לזכור שרוב היועצים החינוכיים במסגרות של החינוך החרדי הם לא עובדים של משרד החינוך והשעות שמוקצות ליועצים החינוכיים הן קטנות מאוד, הם לא עובדי אופק חדש, מה שאומר שיכולה להיות יועצת שמונה שעות על בית ספר של 2,000 תלמידות ואז מבינים שהיכולת שלה להגיע לכל תלמידה ואפילו להגיע לצוות ולעשות את ההכשרות לצוות, היא מוגבלת.

יוסף ג'בארין: ודאי.

יוסף טייב: האם מוקצים ימים ייחודיים למחוז החרדי?

יוסף טייב: אם כן, כמה?

אסנת אבוחצירא: אני חושבת שצריך סך הכול להגיד שאנחנו בייעוץ החינוכי מדברים על מענה שאנחנו נותנים - - - שזה מעל 4,500 גנים ובתי הספר התיכוניים שזה מעל 800 בתי ספר ובעל-יסודי כ-200 מוסדות.

אסנת אבוחצירא: - - - נותנת בעצם ארבעה ימי הדרכה שמוקצים לנושא של פגיעות מיניות, לכל - - - שציינתי.

אסנת אבוחצירא: - - - לתת באמת מענה מעמיק ואמיתי ולעשות עבודה באמת משמעותית, הוא מורכב.

יוסף טייב: מורכב, אני יודע, השאלה מה אנחנו עושים בשביל לתת את המענה האמיתי.

אסנת אבוחצירא: מענה כדי לעשות באמת עבודה משמעותית אנחנו צריכים לעשות עבודה של הכשרת לבבות.

אסנת אבוחצירא: כל שרבני הקהילות יבינו שהצגת הפגיעה היא חשובה מאוד - - - והמענה - - -

יוסף ג'בארין: אנחנו מתקשים לשמוע אותך טוב.

יוסף ג'בארין: מה שאני יכול להגיד לחברי, חבר הכנסת טייב, ככל שנצטרך לחזור לנושא הזה ולקיים ישיבה, גם אם אתה חושב שיהיה ראוי לקיים ישיבה מיוחדת על העניין, נעשה את זה בשמחה רבה.

יוסף ג'בארין: נציגת ועד ההורים הארצי, בבקשה.

רויטל אבו דגה: כן, רויטל אבו דגה מהנהגת ההורים הארצית.

רויטל אבו דגה: צוהריים טובים ותודה על הדיון המאוד חשוב בעינינו.

יוסף ג'בארין: אנחנו מודאגים מהדברים שאנחנו שומעים.

יוסף ג'בארין: אני מניח שגם אתם.

רויטל אבו דגה: אנחנו בהחלט מודאגים.

רויטל אבו דגה: אני רוצה ללכת טיפה אחורה.

רויטל אבו דגה: אנחנו כולנו מתעסקים לרגע האיתור.

רויטל אבו דגה: אנחנו קצת שוכחים בדרך שללא הסברה להורים ולילדים מגיל מאוד קטן על מה מותר לעשות להם ומה אסור לעשות להם, אני מתמקדת יותר בילדים, הילדים כנראה לא יודעים מה פוגע בהם בעצם.

רויטל אבו דגה: לדעתי זה תוספת מאוד משמעותית על הקושי באיתור.

רויטל אבו דגה: ילד שנפגע ולא מודע לזה כי המנטליות בחלק מהזרמים כמובן, שהקורבן הוא הפושע או האשם או שבכלל אין שיח לא על מיניות, לא על להט"בים, לא על אלימות, לא תמיד ידעו בכלל להציף את זה, לא תמיד הראו סימנים על ילד שלא מבין שהוא נפגע.

רויטל אבו דגה: מאוד חשוב בעיננו שכבר מגיל גן זה יושרש באופן עמוק וחד משמעי, משהו בסגנון של תוכנית - - - שקיימת היום בחינוך הממלכתי, התאמות בסדר, אבל יש פה השרשה שהיא מאוד משמעותית מבחינת הפגיעה בילדים.

רויטל אבו דגה: מעבר לזה אנחנו גם מתוך השיח הזה וגם בכלל, בתחושה של אין תוכנית אב, אין תוכנית משמעותית עליונה שמסתכלת על כל הצרכים של המגזר הערבי, המגזר החרדי, הזרמים בתוכם ואין אבא ואימא שלוקחים אחריות.

רויטל אבו דגה: משרד החינוך מתייחס ככה, משרד הרווחה ככה, עמותות ככה.

רויטל אבו דגה: יש פה משהו שצריך להתאגד.

רויטל אבו דגה: אם צריכים את כל המשאבים של הרשויות, של המשרדים, תתאגדו, בואו נתאחד ביחד, קחו גם את נציגות ההורים בשמחה לעזרה ולכל דבר, באמת לשבת ולבנות לזה תוכנית מסודרת כדי להוביל לייצוג אמיתי ונכון של כל הילדים האלה או לפחות של 90% מהם ולא של האחוזים המאוד מאוד קשים שמוצגים כרגע.

רויטל אבו דגה: יש בשטח להבנתנו מהנציגים שלנו, חוסר סנכרון בין מחנכת ליועצת לקב"ס לעיר ללא אלימות, ללשכת הרווחה.

רויטל אבו דגה: עם כל השיח שנאמר כאן, שמחנך צריך להעביר הלאה, יועץ צריך להעביר הלאה, בשטח בפועל זה לא זז מספיק ולא רץ מספיק, לפחות במרבית המקומות שאנחנו מדווחים עליהם.

רויטל אבו דגה: בלי כוח-אדם אי אפשר לעבוד והגיע הזמן שבאמת יתמקדו בזה ויתנו לזה את כל הדגש ואת כל המשאבים שנחוצים לזה.

רויטל אבו דגה: אני חושבת שבעצם עיקר הדברים זה בואו נאגד את זה קדימה.

רויטל אבו דגה: נכון, מדובר במגזרים שהם שונים מהמגזר הממלכתי והצרכים שלהם שונים, לפעמים המנטליות שונה.

רויטל אבו דגה: זה לא מעניין, זה לא משנה.

רויטל אבו דגה: זכויות הילד הן תמיד זכויות הילד והן תמיד מעל לכל דבר אחר.

רויטל אבו דגה: אם המדינה מאפשרת מוסדות מוכשרים, הפיקוח צריך לעשות את הפיקוח.

רויטל אבו דגה: ההתייחסות לזכויות הילד צריכה להיות אותה התייחסות.

רויטל אבו דגה: אין שום שוני בין ילד לילד רק בגלל המגזר אליו הוא נולד.

רויטל אבו דגה: תודה רבה.

יוסף ג'בארין: תודה לך על הדברים.

יוסף ג'בארין: ממרכז השלטון המקומי, אברהם פדר איתנו?

אברהם פדר: כן, אני אתכם.

יוסף ג'בארין: כן אברהם, אנחנו נשמע אותך אבל אם אפשר בקיצור.

אברהם פדר: נאמרו פה הרבה דברים, כך שלחזור על הדברים יהיה מיותר.

אברהם פדר: אני אומר רק משפט אחד, שאנחנו כאילו קפאנו בזמן.

אברהם פדר: בעצם אנחנו מדברים על דברים שהיו נכונים עד לפני כמה חודשים אבל מאז שנכנסנו לעידן הקורונה, כל הנושא של תת האיתור מקבל משמעות הרבה יותר חזקה מפני שילדים נמצאים בבתים, אם זה במקומות שהלימודים נעשים בצורה מקוונת ואם זה במסגרות חרדיות שלא מקוונת, אז דרך הטלפון או מקומות שילדים מבודדים מרצון או שלא מרצון, ככה שכל הנושא של האיתור בכלל לוקח כמה צעדים אחורה ואני חושב שבסופו של דבר אם אנחנו לא נתייחס לזה, אנחנו נשלם על זה בעתיד מחיר מאוד יקר.

יוסף ג'בארין: מה אתה מציע?

יוסף ג'בארין: איך ניתן בכל זאת לשמר את המצב בתקופת הקורונה?

יוסף ג'בארין: שלא נחזור יותר מדי אחורה בעניין הזה.

אברהם פדר: אני חושב שזה מצדיק חשיבה.

אברהם פדר: זה לא משהו שאפשר לעשות אותו בשלוף כי הנושא עד עכשיו עסק על כל הנושא של תת איתור בכלל בשנים עברו ועד היום.

אברהם פדר: זה משהו שמצריך ישיבה מיוחדת וחשיבה מיוחדת על הנושא הזה.

אברהם פדר: אין לי תשובה בשלוף.

אברהם פדר: יש הרבה דברים שאפשר לעשות.

אברהם פדר: אני מדבר בקצרה אז חבל סתם שנפתח משהו שלא נוכל אפילו לעסוק בו כמו שצריך.

יוסף ג'בארין: אבל אתה כאחראי ברשות מרכזית בקהילה החרדית, מה הקושי המיידי כיום שאתה רואה אותו בתקופת הקורונה?

יוסף ג'בארין: הקושי המיידי שאין לך והיה לך גם קודם באיתור.

אברהם פדר: אם אני רואה בעיות זה לא רק נושא של תת איתור, זה כל הנושא של האיתור שעסקנו בו קודם ועכשיו הוא מתפרץ לנו החוצה, כי נערים שעד היום או שהיו בתוך המסגרות או שהיו בפנימיות, חוזרים הביתה והלחץ בתוך הבית הוא מאוד גדול גם פיזית, מקום בבית ללינה, נער שהיה בפנימייה ופתאום הוא חוזר הביתה וצריך עוד מיטה או שתי מיטות.

יוסף ג'בארין: אבל המצב כרגע לפחות פורמלית, שהם אמורים להיות בתוך המסגרות חזרה, אלא אם אתה מזהה בעיה שילדים לא חזרו למסגרות.

אברהם פדר: מנסים להפעיל את המסגרות בכל מיני אפשרויות, בקפסולות כאלה, בקפסולות אחרות.

אברהם פדר: פתאום מתגלה שנער שהוא נשא, אז כל הכיתה חוזרים הביתה, לא נשארים בתוך המסגרת.

אברהם פדר: עכשיו מאוד קשה לשמר אותם בתוך הבית.

אברהם פדר: בתוך הבית נוצר איזשהו לחץ והלחץ הזה התפרץ החוצה ואנחנו מקבלים את זה חזרה דרך כל המסגרות שאנחנו מפעילים כל השנה.

יוסף ג'בארין: זו נקודה חשובה.

יוסף ג'בארין: אנחנו מקווים שהמצב כמובן ישתפר בעניין הקורונה.

יוסף ג'בארין: נראה לי שאתה צודק כי יכול להיות שנצטרך לקיים אולי דיון מיוחד על התמודדות עם הסוגיה הזו בתקופת הקורונה.

אברהם פדר: כמה מילים אולי על מה שבני ברק עושה בנושא של תת האיתור.

יוסף ג'בארין: כדי לקדם את האיתור.

אברהם פדר: אמנם בני ברק היא עיר חרדית אבל בסופו של דבר כולנו רקמה אנושית אחת ומה שמתאים לבני ברק, אני מניח שיתאים בוודאי למגזר הערבי וגם למגזר הכללי עם התאמות כאלה ואחרות.

אברהם פדר: השמיכה הזו של התקציב של האיתור היא שמיכה מאוד צרה וכל אחד מושך אותה לכיוון שלו.

אברהם פדר: בעצם היו צריכים להתחיל את האיתור כבר מגיל הגן.

אברהם פדר: בגן הילדים עדיין בשליטה, הגננת שולטת עליהם.

אברהם פדר: אחר כך בכיתה א' עד כיתה ח', עדיין הם ילדים קטנים וההורים וצוות החינוך מצליח להשתלט עליהם.

אברהם פדר: הבעיות בעצם מתחילות בגיל ההתבגרות, שהם מקבלים עצמאות והכול מתפרץ החוצה, לכן בדרך כלל כל הנושא של האיתור וכל הנושא של המענים מתנקז לגיל הזה, לגיל ההתבגרות.

אברהם פדר: מה שאנחנו עשינו בבני ברק, לקחנו צעד אחד אחורה.

אברהם פדר: ראש העיר הקודם הקים בעצם מרכזים שעוסקים בנשירה סמויה.

אברהם פדר: בתוך מסגרות החינוך לקחו צעד אחד אחורה מעבר למה שאנחנו עושים ברחוב, דרך תוכנית נוח"ם, מרכזי הנוער בשכונות.

אברהם פדר: נוח"ם היום הקימה גם מענים שנמצאים בתוך מסגרות הלימודים מתוך מחשבה שככל שאנחנו נלך צעד אחד אחורה והנערים האלה נמצאים עדיין בתוך המסגרת, בתוך הקהילה, עדיין בתוך המשפחה, יהיה יותר קל לטפל בהם כי יש להם הרבה יותר מה להפסיד.

אברהם פדר: אנחנו עושים הרבה איתור בתוך המסגרות, גם על ידי הכשרת הצוותות כדי להכשיר את הצוותות יותר להכיל את התלמידים האלה ויותר להפנות אותם למרכזים שהקמנו במיוחד לצורך זה.

אברהם פדר: נתנו להם שם ייחודי למרות שזה תחת כמובן משרד הרווחה ותוכנית נוח"ם.

אברהם פדר: מיתגנו את זה, קראנו לזה "הקשיבה".

אברהם פדר: יש "הקשיבה" בנים, יש "הקשיבה" לבנות ובתוך המענים האלה יש מגוון רחב של מענים לנוער, אם זה טיפול קצר-מועד, טיפול רגשי קצר-מועד, כל מערכת האבחונים שאנחנו עובדים ב-360.

אברהם פדר: אנחנו עושים שם חוג מוסיקה.

אברהם פדר: ראינו שהרבה מהנערים האלה מתקשים בסופו של דבר אפילו בקריאה ובכתיבה, אז עשינו שם מענה של הוראה מתקנת בתחום הזה, מעטפת שלמה שכל נער ונערה יכולים לקבל, בשיתוף, אגב, הם דיברו על שיתוף של רווחה וחינוך, אז בשיתוף של מסגרות החינוך, שיתוף מאוד פורה כי אנחנו גם עושים עבודה יחד עם הצוותות החינוכיות וההורים.

אברהם פדר: בעצם אנחנו סוגרים פה שלושה קדקודים, זה הקדקוד של מערכת החינוך, הקדקוד של הנער בעצמו והקדקוד של הקהילה.

אברהם פדר: התוצאות הן מופלאות.

אברהם פדר: אני חושב שהמודל הזה הוא מודל שאפשר לחקות אותו בכל המגזרים, כמו שאמרתי, בהתאמות כאלה או אחרות.

יוסף ג'בארין: תודה רבה, חומר חשוב גם לרשויות אחרות שיכולות גם ללמוד מניסיונכם בתחום הזה.

יוסף ג'בארין: המועצה לשלום הילד, הנציגה של המועצה רצתה לדבר.

יוסף ג'בארין: כרמית, היועצת המשפטית, בבקשה.

כרמית פולק כהן: ישבנו כאן

כרמית פולק כהן: ב-2017 לדיון דומה גם על נוער חרדי ונוער ערבי בסיכון.

כרמית פולק כהן: אנחנו מספר שנים אחרי ונעשתה פה עבודה מאוד מעמיקה ושמענו את הנציגים מהמשרדים השונים.

כרמית פולק כהן: אנחנו עדיין שומעים שקיימות מצוקות, חלקן זהות, חלקן רק גדלו עם הזמן.

כרמית פולק כהן: המשאבים עדיין מצומצמים, יש קושי לאגם את המשאבים.

כרמית פולק כהן: אנחנו מבקשים היום שהדיון יהיה אפקטיבי, שיוביל לצעדים מעשיים בשביל באמת לעזור לנוער בסיכון לפני שיהיה מאוחר מדי.

כרמית פולק כהן: זה גם הגדלת תקציבים, זה גם בניית תוכניות מותאמות ורגישות תרבות, שמתייחסות למאפיינים הייחודיים של האוכלוסיות הללו ואין צורך להרחיב, הדברים כבר נאמרו קודם.

כרמית פולק כהן: בעיקר אני רוצה לדבר על הצמצום של תופעת הנשירה.

כרמית פולק כהן: כמו שכבר נאמר כאן, אנחנו נמצאים בתקופה רגישה, אין מסגרות לנוער מזה חודשים, לא ברור איך שנת הלימודים הבאה תיפתח.

כרמית פולק כהן: הנוער לא פוגש אנשי מקצוע ויש קושי באמת בחיבור לנוער גם מרחוק.

כרמית פולק כהן: צריך לפתח את המענים היצירתיים הללו, להגביר את שיתופי הפעולה בין המשרדים.

כרמית פולק כהן: אשמח לשתף בנקודה הזאת שכל שנה המועצה עורכת פרלמנט נוער, משתתפים בו בני נוער מכל קצוות הקשת הישראלית במטרה לשמוע אותם ואת המצוקות שלהם כפי שהן משתקפות מהעיניים שלהם.

כרמית פולק כהן: מה שעולה באופן חזק וברור כל שנה זה שהם היו רוצים שתהיה כתובת שוטפת ביום-יום בחיים שלהם לפני שהקושי מתעורר, לתפוס אותם רגע לפני שכבר מגיעים להגדרה של נוער בסיכון.

כרמית פולק כהן: הנוער כאמור, כמו שנאמר כבר היום, משתף את מי שהוא בוטח בו, לאו דווקא את גורמי המקצוע שמכירים את הידע המקצועי אלא דמויות שהרבה יותר קרובות לליבם.

כרמית פולק כהן: את מבקשים את הקשר הזה בקהילה.

כרמית פולק כהן: במענה לשאלת היו"ר קודם, איך מתארים את הנוער שלא יפלו קודם בין הכיסאות, המענה צריך להיות בתוך הקהילה דווקא עכשיו, דווקא בתקופה הזאת.

יוסף ג'בארין: מה ההמלצה הספציפית שלך כאן?

כרמית פולק כהן: אנחנו מאמינים בשיתוף של הנוער, של הילדים בשיח הזה.

כרמית פולק כהן: זה דברים שכבר נאמרו פה קודם.

כרמית פולק כהן: צריך כל גורמי החשיבה של המשרדים השונים, לשבת יחד ולחשוב מה הדרך הנכונה לשתף את הנוער ולבנות את המענים בתוך הקהילה לפני שהם מגיעים להיות אוכלוסייה של רווחה, שרק אז הם מגיעים וזה אולי שלב שהוא מאוחר מדי.

כרמית פולק כהן: אנחנו לא גורם מקצועי, קטונתי, אבל בהחלט צריך לעשות את השיח הזה ויפה שעה אחת קודם, במיוחד עכשיו בקורונה למצוא את הדרך המקוונת דווקא, דרך האינטרנט ודרך המקומות שהנוער נמצא בהם, מסתובב בהם, לאתר את הדברים האלה כבר עכשיו ולבנות מענה נכון בתקופת הקיץ ולקראת פתיחת שנת הלימודים הקרובה שגם היא כנראה תלווה את הקורונה.

כרמית פולק כהן: אנחנו נלווה את התקופה הזאת גם באופן מקוון.

יוסף ג'בארין: תודה רבה כרמית.

יוסף ג'בארין: היות וזה נושא שאנחנו נמשיך ללוות, אז אם תרצו להעביר גם התייחסות בכתב לעניין ההמלצות לקידום שני הנושאים, במיוחד בקרב שתי האוכלוסיות הייחודיות, נשוא הדיון האוכלוסייה הערבית והאוכלוסייה החרדית, אז נשמח לקבל וגם להשלים את התמונה.

יוסף ג'בארין: תודה, כרמית.

יוסף ג'בארין: יש עוד אורחים שביקשו רשות דיבור ולא נתאפשר להם?

יוסף ג'בארין: מישהו רוצה להתייחס לפני שאני סוגר את הדיון?

הניה קורניק: אני אשמח להוסיף משהו על תוכנית נוח"ם.

יוסף ג'בארין: מי איתנו?

הניה קורניק: הניה, אני מתוכנית נוח"ם ומהתוכנית הלאומית 360, מטעם אגף הרווחה בעיריית ירושלים.

הניה קורניק: אני רוצה לדבר על העבודה שלנו בשטח.

הניה קורניק: אני עובדת ביחידה עם נערות בסיכון.

הניה קורניק: נוח"ם הרי מאפשר לנו לעבוד עם הנערות על כל הרצף.

הניה קורניק: יש לנו את הרצף - - - שנמצאות עדיין במסגרת.

הניה קורניק: אני רוצה לדבר על החלק של שיתוף הפעולה ביחד עם המסגרות החינוכיות.

הניה קורניק: אנחנו מרגישים שהעבודה צריכה להיות עבודת שטח.

הניה קורניק: באנו ועשינו עבודת עומק עם סמינרים ועם מסגרות חינוך ממש בקצה הרצף החרדי.

הניה קורניק: באמת המקומות האלה, לא הכירו אותם קודם.

הניה קורניק: יש לי נערה שאני מלווה אותה כבר במשך כשנה.

הניה קורניק: היא עברה פגיעה מינית מאוד קשה לפני 11 שנים, והיא אמרה, שנים שאף אחד לא טיפל בי.

הניה קורניק: היא שאלה אותי, איפה הייתם עד היום?

הניה קורניק: היא מגיעה מחסידות גור.

הניה קורניק: היא אומרת לי, לא ידעתי שיש אנשים חסידים וחרדים בתוך מערכת הרווחה שאפשר להיעזר בהם, אז אני מרגישה שאין ידע, אין מידע מספיק ואנחנו מנסים לעשות את העבודה הזאת תוך כדי העבודה שלנו השוטפת שהיא מורכבת מהרבה מקרי חירום והרבה כיבוי שריפות.

הניה קורניק: צריך עוד אנשים שיהיו מוכשרים לאיתור, וכמו שאמרו קודם, ובאמת יעשו את האיתור הזה וישווקו את העבודה שלנו, אנשים רגישי תרבות במיוחד במקומות שיש כל כך הרבה קהילות, וכל קהילה כשיש לה את המקום ואת העובד שהוא מותאם לציבור והוא מגיע מבפנים ומכיר את הניואנסים ומדבר את הטרמינולוגיה, הוא יכול להביא ליצירת אמון וקשר.

הניה קורניק: אנחנו מדברים הרבה על זה שאם יהיה עובד סוציאלי בכל מקום לימודים ובכל מסגרת חינוכית, עובד סוציאלי שהעבודה שלו תתמקד יותר באיתור והפניה ולאו דווקא בטיפול, יש מקום שיוכל לייצר את שיתוף הפעולה איתנו ביחידה למתבגרים ובנוח"ם, שאנחנו עושים את העבודה הזאת תוך כדי העבודה השוטפת ולא מספיקים להתפנות לזה מספיק.

הניה קורניק: אם יהיה מישהו שהוא מייצג את משרד הרווחה בתוך המסגרות, זה יהיה ממש משהו שנאכף בחוק, יהיה אפשרות לשתף פעולה וליצור את האמון הזה ויהיו מקרים של הפניות, ולא תבוא נערה ותגיד לי, איפה הייתם עד היום?

הניה קורניק: אני רק רוצה להגיד דבר אחרון, שבאמת יכול להיות תקנים שפנויים.

הניה קורניק: יש הרי במשרד הרווחה כ-1,000 תקנים פנויים ובאמת היום הקול הזה שאנשים לא מספיק רוצים לעבוד במגזר הציבורי, זה איזשהו משהו שקשור לתנאים ולשכר הנמוך ולא מאפשר לעובדים בכלל לעבוד בתנאים לא מספיק מכבדים, אבל אני רוצה לדבר בעיקר על הציבור החרדי.

הניה קורניק: אני למשל אם לשישה, אני צריכה לפרנס משפחה.

הניה קורניק: העבודה במסגרת חרדית ממש לא מאפשרת לי להמשיך לעבוד כאן, ולצערי אני רוצה להגיד, אנחנו מאבדים את טובי העובדים לטובת המגזר הפרטי.

הניה קורניק: אם יהיה באמת תנאים טובים יותר, יוכלו להיות עובדים במגזרים הציבוריים ששם נמצאים מקרי החירום, המקרים הנזקקים ביותר לעבודה עם רגישות תרבותית כל כך גבוהה ועבודה עם כל קהילה שיתאים לה העובד שלה.

הניה קורניק: תודה רבה.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

יוסף ג'בארין: אני באמת רוצה לקוות שעכשיו עם חתימת ההסכם בין האוצר והעובדים הסוציאליים ושיפור התנאים, שזה יסייע אולי בלאייש.

יוסף ג'בארין: מדברים על כ-1,000 תקנים שחסרים כיום.

יוסף ג'בארין: אין ספק שאיוש התקנים הללו אמור גם לתרום לסוגיות שלנו גם באיתור נערים ונערות במצוקה בקרב האוכלוסייה החרדית וגם בקרב האוכלוסייה הערבית.

יוסף ג'בארין: לא מיצינו את הדיון.

יוסף ג'בארין: זה בטח נושא שילווה אותנו גם בהמשך אבל אני אצביע בסיכום על אולי כמה סוגיות מרכזיות שעלו כאן בדיון.

יוסף ג'בארין: הצורך בלערוך את המיפוי מחדש של התוכנית הלאומית 360, ולכן הוועדה קוראת לערוך את המיפוי הזה.

יוסף ג'בארין: עלה הצורך גם להקיף את הסוגיה הזו כיום בעקבות משבר הקורונה ואין ספק שהמיפוי שיעשה, יקבל תמונה רחבה יותר גם על השפעת משבר הקורונה לגבי ילדים ונערים בסיכון.

יוסף ג'בארין: הנושא של המצ'ינג בעיקר בקרב היישובים באשכולות הנמוכים 1 עד 5, נושא שממשיך להיות חסם משמעותי בפני תוכניות לקידום נוער ולשירותים לילדים ונוער בסיכון.

יוסף ג'בארין: הוועדה קוראת לא בפעם הראשונה לוותר את המצ'ינג הזה שמכניס את מערכת הרווחה למעגל קסמים של היעדר שירותי רווחה דווקא במקומות בהם הם הכי נדרשים, גם לאור הדברים ששמענו בדיון.

יוסף ג'בארין: הוועדה גם פונה למשרד העבודה והרווחה ומבקשת את הנתונים לגבי פריסת המענים הקיימים לגבי האוכלוסייה הערבית והאוכלוסייה החרדית, כולל נתונים על מספר הנערים שזוכים לטיפול ושוהים במסגרות הללו.

יוסף ג'בארין: אין ספק שעלה הצורך לשפר את ממשקי העבודה ואת הסנכרון בין משרד החינוך ומשרד הרווחה בכל מה שקשור לילדים ונוער בסיכון, אז הקריאה שלנו לשני המשרדים להעלות הילוך ברמת התאום בין שני המשרדים.

יוסף ג'בארין: בסוגיות אולי יותר ספציפיות, הוועדה קוראת לא לסגור את מסגרת אל אנואר באלחליסה בחיפה וקוראת למשרד הרווחה לעשות כל מאמץ כדי לשמור על המסגרת החיונית הזו.

יוסף ג'בארין: הוועדה גם חוששת, נושא שעלה כאן בדיון, שהעברת מינהל חברה ונוער ממשרד החינוך למשרד להשכלה גבוהה יפגע במענים שניתנים לנוער בסיכון הן בכל מה שקשור לעבודת המינהל עצמו, מינהל חברה ונוער והן בסנכרון שצריך להיות קיים בעבודה של המינהל אל מול משרד החינוך, איפה שהמינהל קיים כיום לבין משרד העבודה והרווחה.

יוסף ג'בארין: עלה הנושא של הכשרת מטפלים גם בתוך המגזר הערבי וגם בתוך המגזר החרדי במטרה להוריד את רמת החשדנות ולהעלות את אחוזי ההצלחה בטיפול בנוער בסיכון.

יוסף ג'בארין: עלה גם הצורך בשילוב אנשי מקצוע ערבים וחרדים בגיבוש התוכניות השונות כדי שיהיה כבר אינפוט של הקהילה עצמה בגיבוש התוכנית ולא שהתוכנית הזאת תהיה מעין כפויה על הרשויות המקומיות מבלי שניתן משקל ראוי לדעתם ולניסיונם של אנשי מקצוע מתוך שתי החברות, החברה היהודית והחברה הערבית.

יוסף ג'בארין: לבסוף, הנושא של התאמת מערכת האיתור הדיגיטלי לשפה הערבית, מה שלא קיים עד היום ואין ספק שמצריך טיפול.

יוסף ג'בארין: תודה רבה לכל המשתתפים, חבריי חברי הכנסת שהיו כאן.

יוסף ג'בארין: אנחנו בטח נמשיך ללוות את המסקנות הללו ואת הנושאים שיעלו בדיונים שנקיים בהמשך.

יוסף ג'בארין: תודה רבה לכם, אני נועל את הישיבה.