הוועדה לענייני ביקורת המדינה, כנסת 23, פרוטוקול מספר 26, 2020-07-15 09:00

עפר שלח: בוקר טוב.

עפר שלח: הדיון של היום – מטרתו היא בניגוד לרגיל, פחות לצאת מתוך דוח מבקר המדינה ולראות מה תוקן, מה לא תוקן, מה צריך להמשיך לתקן וכן הלאה; בשבועות האחרונים אנחנו את כל הדיונים שלנו מכוונים לדברים שנגזרים מהעולם החדש שאנחנו נמצאים בו, עולם משבר הקורונה, אבל נדמה שענף התרבות שבו נעסוק היום, זה לא עולם חדש.

עפר שלח: קשה למצוא את המילים, זאת אומרת: כל הענפים שקשורים בהצטופפות של אנשים במקום אחד, בין אם באולמות מופע או במטוס, הענפים האלה עברו את הטלטלה יותר קשה מכולם, נכנסו אליה יותר מוקדם מכולם וייצאו ככל הנראה יותר מאוחר מכולם.

עפר שלח: היכולת של האנשים והמוסדות בתוכם לשרוד היא קטנה ותלויה על בלימה.

עפר שלח: הדיון הזה נעשה, מפני שאת הקול של האנשים האלה – למרות שהוא נשמע בחלקו תקשורתית – צריך להשמיע פעם אחר פעם, בטח בוועדה הזאת.

עפר שלח: הייתי ראש שדולת תרבות בכנסת לאורך שנים.

עפר שלח: אני מכיר את הקשיים של הענף הזה גם בימים כתיקונם.

עפר שלח: עסקנו בהם, ניסינו לקדם אותם, ניסינו לקדם חקיקה, קידמנו חקיקה או פתרונות תקציביים שנגזרים מהם.

עפר שלח: כל זה לא רלוונטי כמובן לעולם שאנחנו נמצאים עכשיו.

עפר שלח: יהיה אתנו יותר מאוחר שר התרבות והספורט, ידידי חילי טרופר, שיוכל לענות.

עפר שלח: הוא יענה, ננסה לשמוע ממנו גם על פתרונות שמתעצבים, אבל בעיקר אנחנו נשמע את האנשים עצמם וגם את משרד האוצר.

עפר שלח: אנחנו מתחילים כרגיל עם דוח מבקר המדינה, שכאמור, משיק – אני מבקש שבהצגה, ככל שאנחנו יכולים להתמקד בדברים שאכן משיקים – למה שקורה עכשיו, בעיקר בנושא של תמיכות, הנושא של הדוח שבו נעסוק.

עפר שלח: עורך דין יצחק לב, בבקשה.

יצחק לב: בוקר טוב.

יצחק לב: כמו שנאמר, הדוח נערך בעידן אחר, בתקופה אחרת.

יצחק לב: אנחנו ניתן רק את המסגרת, שאליה הדוח מתייחס.

יצחק לב: הדוח בוצע בשנים 2014 ל-2015, פורסם ב-2016, והוא התייחס לתמיכות שניתנו בשנים 2011 עד 2014.

יצחק לב: אגב, באותה תקופה סכום התמיכה השנתית הממוצעת עמד על כ-2.4 מיליארד ש"ח בשנה.

יצחק לב: הדוח עצמו בדק תמיכות שניתנו למשרד הביטחון, למשרד החינוך, למשרד הרווחה, למשרד לשירותי דת וגם למשרד התרבות והספורט.

יצחק לב: אגב, הוועדה לענייני ביקורת דנה בדוח בשלושה מועדים: ינואר 17', דצמבר 18' ואוקטובר 19'.

יצחק לב: מאז הביקורת, משרד האוצר גם פרסם נוהל תמיכות חדש.

יצחק לב: אנחנו בדוח עצמנו הצבענו על מספר ליקויים מרכזיים, בכלל זה: אי עדכון מבחני תמיכה, שהם הבסיס למתן התמיכה; אי פרסום מראש של תקציבי התמיכה; תמיכה רבה במוסדות ציבור, שהם נתמכים יחידים, עם כל הבעייתיות שיש בכך; תוספות תקציב לתמיכה שניתנו במהלך השנה, על כל המשמעויות של הקושי לתכנן גם במשרדים וגם אצל מקבלי התמיכות; ומתן תמיכות מכוח הסכמים קואליציוניים, מי שהנחה את בעלי התפקידים, את הפקידים באוצר היו פעילים פוליטיים, ולא בעלי תפקידים פורמליים בשירות המדינה.

יצחק לב: מבחינת הרלוונטיות לתקופה הנוכחית, אנחנו מאז לא עשינו ביקורת מעקב בעניין.

יצחק לב: אנחנו לא בקיאים בתמונת המצב כעת, אבל כל המגבלות, מבחני התמיכה, היבטים של שוויון וכו', הם עקרונות שאמורים וצריכים להמשיך לעמוד גם בעת הזאת, מעבר כמובן לפתרונות היצירתיים שצריכים כנראה לתת למצב המיוחד שבו אנחנו נמצאים.

יצחק לב: ככל שתרצו, אנחנו יכולים להציג ולפרט באופן פרטני את הממצאים ואת הליקויים, אבל כמו שנאמר, זה מתייחס לעבר, ואני לא בטוח שכל אחד מהדברים האלה באמת רלוונטי לנושא הדיון היום בנושא תרבות, כי זה עוסק במשרדי ממשלה מעבר למשרד התרבות ובוחן את העמדה - - -

עפר שלח: כשאני רואה את הטבלה שנתתם, התמיכות הגבוהות ביותר בתחום התרבות.

עפר שלח: האם נכנסתם לבדיקה פרטנית של הקריטריונים, של ההתאמה שלהם לאותו זמן וכן הלאה?

עפר שלח: האם בדקתם אם ההנחיות מתקיימות וראויות, או גם בהנחיות עצמן?

יצחק לב: לא בחנו את הקריטריונים מבחינת המהות והרלוונטיות שלהם.

יצחק לב: הגורמים המוסמכים הם אלה שקבעו את הקריטריונים.

יצחק לב: הגורמים, המשפטיים לצורך העניין, הם אלה שגם העלו את התהיות או הספקות ביחס לליקויים שיש באותם קריטריונים, ואנחנו בחנו עד כמה הם פועלים לתקן את אותם מבחנים.

עפר שלח: תודה לשלב הזה, אלא אם יהיו דברים שאתם תצטרכו להתערב בדיון.

עפר שלח: אני מקדם בברכה את חברתי אורלי פרומן, לא רק חברת כנסת, אלא לשעבר מנכ"לית משרד התרבות והספורט.

עפר שלח: אורלי, האם את רוצה להגיד משהו לפתיחה?

עפר שלח: אנחנו באים היום לזעוק את הזעקה וגם לחפש פתרונות אפשריים לעולם התרבות, ככל שנוכל.

אורלי פרומן: קודם כל, תודה על הדיון בנושא הזה.

אורלי פרומן: אני חושבת שלעולם התרבות יש חלק מאוד מאוד מאוד משמעותי בהוויה של החברה הישראלית.

אורלי פרומן: אנשי התרבות נדמו מאז תחילת המשבר, וכבר ראו אוטוטו את האור בקצה המנהרה, אבל זאת היתה רכבת שבאה ממול ועוד פעם לא נתנו להם לחדש את הפעילות, שאפילו לא הספיקה להתחיל.

אורלי פרומן: יש פה מספר בעיות מרכזיות: אחת, שאנחנו מפסידים חלק מאוד משמעותי בשיקום החברה הישראלית על ידי עולם שעושה רק טוב לאנשים.

אורלי פרומן: גם ככה התקופה הארוכה הזאת היא מאוד מאוד קשה לאזרחים – המשבר הבריאותי, נוסיף לזה את המשבר הכלכלי שבעיניי הוא חמור יותר מהמשבר הבריאותי, והם חלק מהעניין.

אורלי פרומן: אדוני היושב-ראש, לא יודעת אם ראיתם, אתמול ראיתי את אותה זמרת אופרה של האופר הישראלית בטלוויזיה הכניסה את הצוות אליה הביתה.

אורלי פרומן: הביאו לה ארגז עם אוכל.

אורלי פרומן: היא אוכלת בקושי ארוחה אחת ביום מזה מספר שבועות.

אורלי פרומן: היא ובעלה מקבלים דמי אבטלה מינימליים, שלא מאפשרים להם לשלם את כל הוצאות המחיה, וזו רק אחת מן האומנים והאומניות, ולא רק הם, אלא כל האנשים שעוטפים את העולם הזה, שהם למעלה מ-150,000 אנשים שעוסקים בעולם התרבות והספורט.

אורלי פרומן: יש לנו גם אותם באופן אישי.

אורלי פרומן: יש לנו מוסדות.

אורלי פרומן: אנחנו לא רוצים לראות מוסד תרבות נסגר.

אורלי פרומן: לא רוצים לראות דבר כזה.

אורלי פרומן: מדינת ישראל באמת לא רוצה לראות – זאת השקעה של כל כך הרבה שנים, עם עולם כזה עשיר, שידוע גם ברמה הבין-לאומית.

אורלי פרומן: אגב, עולם התרבות הוא השגריר הטוב ביותר שיש למדינת ישראל ברחבי העולם.

אורלי פרומן: יש פה שתי קבוצות: העצמאים בקרב עולם התרבות, ומוסדות התרבות שנתמכים על ידי המדינה.

אורלי פרומן: אי אפשר לשנות את מבחני התמיכה הקיימים.

אורלי פרומן: מבחני התמיכה הקיימים מבוססים על ביצועים בפועל.

אורלי פרומן: הביצועים בפועל הם אפס, והם מבוססים על הכנסות עצמיות בסדר גודל של 70%-80%.

אורלי פרומן: אין הכנסות עצמיות, אין מכירת כרטיסים היום.

אורלי פרומן: לכן מבחני התמיכה האלה לא רלוונטיים.

אורלי פרומן: צריך להחליט משהו אחר לשנה הזאת, בין אם לשקף את 2019 ולהעביר אותה ל-2020, כי גרוסו מודו מרבית מוסדות התרבות מקבלים כמעט אותה תמיכה – כמובן, כפונקציה של הקריטריונים, אבל בגרוסו מודו, אם לא מתווסף גוף חדש, אתה מקבל פחות או יותר את אותו סכום, ואם התקציב גדל, בפרופורציה מגודל התקנה.

אורלי פרומן: לכן צריך לעשות פה איזושהי יצירה אחרת, לעזוב את המבחנים ולדבר תקציבית על 2020 אל מול 2019 ולעזור למוסדות האלה לשרוד את התקופה הזאת, ובמקביל צריך לדבר על עולם העצמאים בתוך עולם התרבות.

עפר שלח: תודה.

עפר שלח: נתחיל בשטח, כמו שאמרת.

עפר שלח: יוסי אדרי?

עפר שלח: התנתק.

עפר שלח: עמית ליאור, לאחרונה אתה ואני התראינו פה בעניין מאבקים ערכיים – למרות שגם בסוף הצלחנו להביא להם משמעות כספית סביב חוק קולנוע, נאמנות בתרבות והדברים האלה.

עפר שלח: המאבק היום הוא אחר לגמרי.

עפר שלח: אתה תסריטאי, יוצר.

עפר שלח: בפן האישי, איפה אתה היום?

עפר שלח: ממה אתה מתפרנס?

ליאור עמית: קודם כל, בפן האישי נעצרו לי שלוש עבודות מאוד מאוד רציניות בתחילת מרץ, שלושה סרטי קולנוע שהיו אמורים לצאת לדרך.

ליאור עמית: לא הוצאתי חשבונית מאז מרץ.

ליאור עמית: למזלי, אני גם מרצה בבצלאל, אז יש לי איזושהי הכנסה, אבל בגדול גמרתי לחיות בישראל מאמנות, מתרבות, זה גם ככה לא פשוט, אז אני כרגע נמצא במצב שאני בקושי צף.

ליאור עמית: יחסית לאחרים, המצב שלי בסדר, כי אני בכל זאת מצליח להכניס איזשהו משהו מההוראה.

עפר שלח: איזה עזרה אתה קיבלת מאז תחילת המשבר?

עפר שלח: איזו עזרה קיבלו העמיתים שלכם כעצמאים בתחום הזה?

ליאור עמית: הבוקר ראיתי שנכנסה לבנק הפעימה השנייה.

ליאור עמית: קיבלתי שתי פעימות, פעימה אחת של 10,000 שקל ועכשיו עוד 7,000 שקל, בסך הכול 17,500 או 18,000 שקל מהמדינה עד עכשיו.

עפר שלח: מה שהגיע לך או לכם על פי המבחנים שקבעה הממשלה בתכניות שלה הגיע בסופו של דבר, כולל הבוקר?

ליאור עמית: כן, הגיע פעמיים.

ליאור עמית: בסך הכול קיבלתי עד היום שתי פעימות וזה נכנס לבנק, כן.

עפר שלח: עולם ההפקות עכשיו עומד במקום.

עפר שלח: הרי כל עולם התרבות עומד במקום בכל העולם.

עפר שלח: מתוך היכרות של הפקות בין-לאומיות שהיו צריכות להגיע לפה ושיתופי פעולה, כשאתם מסתכלים קדימה, יש איזשהו תאריך או אור לא וירטואלי בקצה המנהרה הזאת?

ליאור עמית: האור שקיים הוא רק וירטואלי.

ליאור עמית: אחת ההפקות שנעצרו היא סדרת טלוויזיה שהיתה צריכה להיות שיתוף פעולה של נטפליקס יחד עם חברה מנורבגיה יחד עם הוט מישראל.

ליאור עמית: הנורבגים לא יכולים להגיע עכשיו לארץ.

ליאור עמית: יש איזושהי אשליה, שאולי באוגוסט נתחיל לצלם, אבל אין סיכוי שזה יקרה.

ליאור עמית: כל הפריחה הגדולה של כניסת כסף מחוץ לארץ ושת"פים מחו"ל, פיסית אי-אפשר להביא לפה שחקנים שישחקו פה.

ליאור עמית: שנית, כרגע המדינות מתכנסות בתוך עצמן.

ליאור עמית: גרמניה לא תשקיע בקופרודוקציה בישראל כל זמן שהגרמנים נמצאים במצב הזה.

ליאור עמית: המדינות הולכות ונסגרות.

ליאור עמית: הציפייה לשיתופי פעולה ולקופרודוקציה היא אשליה, אני לא רואה את זה קורה בחצי שנה, שנה הקרובה.

ליאור עמית: הרבה כסף שזרם לישראל בזכות זה שהפכנו להיות סוג של בון טון בעולם – כל הדבר הזה נעצר.

עפר שלח: תן לי בעוונותיי לייצג את הממשלה לרגע – אני אגיד שיש שתי ישויות שאני מדבר איתן: האדם הפרטי, שצריך לעזור לו לעבור את התקופה בעזרת דמי אבטלה, עזוב את הכינוי המדויק; ויש את הענף, שאני כממשלה לא יודע לעזור לו.

עפר שלח: מה הפתרון לענף בסיטואציה שאנחנו נמצאים בה?

ליאור עמית: כמו שאתה אומר, יש פה קורונה קטן וקורונה גדול.

ליאור עמית: הקורונה הקטן זה להציל אנשים עכשיו מחרפת הרעב שלהם, להזרים כסף לחשבונות שלהם במסגרת היותם עצמאים ולהתייחס לסיפור הזה כמו לחוק דמי אבטלה שרציתם להעביר ולא עבר.

ליאור עמית: הוא חייב לעבור.

ליאור עמית: אנשים פה צריכים איזושהי ודאות ואיזשהו ביטחון סוציאלי וכלכלי.

ליאור עמית: הסעדים שמגיעים ליוצר עצמאי במסגרת היותו עצמאי הם ברורים מאליהם.

ליאור עמית: אנחנו תעשייה.

ליאור עמית: אני מדבר עכשיו על הקולנוע, אני לא נכנס לסיפור של אולמות התיאטרון, יש פה אנשי תיאטרון שידברו על זה.

ליאור עמית: אנחנו תעשייה, וכרגע אנחנו גם התעשייה היחידה שיכולה לעזור לשחקנים מובטלים, שלא יכולים להיכנס עכשיו לאולמות.

ליאור עמית: הדרך היחידה שאני מכיר לעזור לתעשייה זה לשפוך כסף, להכניס כסף פנימה ולהזרים כמה שיותר דם וחמצן.

עפר שלח: אבל לשפוך כסף על מה?

עפר שלח: אם אתה אומר שהפקות בין-לאומיות לא יגיעו לפה עכשיו.

עפר שלח: הפקה מקומית גם קשה לעשות בתנאי הסגר הקיימים.

ליאור עמית: עפר, עושים.

ליאור עמית: כרגע יש סטים שעובדים.

ליאור עמית: אם לצורך ענייננו יזרימו עכשיו עוד 50 מיליון, 100 מיליון שקל לתוך התאגיד ויוציאו לדרך עוד חמש, 10 הפקות, זאת המון עבודה להרבה מאוד אנשים.

ליאור עמית: אם ימצאו איזושהי דרך לעודד, לעשות רגולציה מעודדת לזכיינים, להוט וליס, ותמורת כל שקל שהם משקיעים ביצירה מקומית, המדינה תיתן להם איזושהי תמיכה, זה יזרים כסף לתעשייה, זה יזרים עבודה, המון המון אנשים, צוותים, תאורנים, צלמים והמון שחקנים שכרגע לא עובדים, כל סט של קולנוע, של סדרה – לפעמים יש 80, 100, 200 שחקנים שמתפרנסים מזה, שחקנים שכרגע לא יכולים להתפרנס מהתיאטרון, לא יכולים להתפרנס מהפרינג', יכולים בהחלט מטלוויזיה, יכולים גם להתפרנס מסרטי קולנוע שיושבים עכשיו על המדף ולא יוצאים לדרך כי אין להם כסף.

ליאור עמית: אבל כרגע הכסף הזה לא מוזרם לקרנות במסגרת ה-200 מיליון שקל שרצו עכשיו לתמוך, זה לא מגיע לקרנות הקולנוע.

ליאור עמית: אם יזרימו כסף לקרנות הקולנוע, סרטי קולנוע שיושבים עכשיו על המדף, שלא מצליחים לגייס כסף מחו"ל, יורידו את המגבלה הזאת שאומרת שאם אין לך עוד כסף מעוד גורם, יתנו לעשות את זה ב-100% כסף ממשלתי, יהיו עוד סרטי קולנוע שייצאו לדרך.

ליאור עמית: הקולנוע והטלוויזיה יכולים להזרים המון המון חמצן לתעשייה הזאת, כולל לכל הסיפור של שח"ם והשחקנים, שכרגע הם והצוותים שיושבים בבית במצב קשה מאוד מאוד מאוד.

עפר שלח: אתם הצגתם לשר התרבות רשימה כזאת של פרויקטים ואיזושהי נגזרת כספית שלהם?

עפר שלח: כשאתה אומר להזרים כסף – ואגב, אני לא מבין למה הכסף שצריך להגיע לקרנות לא מגיע, מה זה שייך לקורונה שהוא לא מגיע, אם זה כסף שאמור כבר להיות מתוקצב, ואת זה נשאל את האוצר.

ליאור עמית: לא, זה כסף שמגיע, אבל התוספת מתוך ה-200 מיליון שקל שחילי טרופר דיבר עליה, שקל מזה לא מגיע לקרנות הקולנוע, זה מגיע למוסדות.

ליאור עמית: אני לא מבין בדיוק את הניואנס החוקי, למה זה לא מגיע לקרנות הקולנוע.

ליאור עמית: זה לא מגיע לקרנות הקולנוע, ואם יגיע לקרנות הקולנוע, ברור שעוד סרטים ייצאו לדרך.

עפר שלח: ברור.

אורלי פרומן: אני חושבת שהוא צודק, כי דווקא עולם הקולנוע המקומי, תוך עידוד יצירה מקומית, יכול להמשיך ולהחיות את עולם התרבות.

אורלי פרומן: אם לא הקצו מתוך ה-200, צריך להקצות פה איזשהו סכום נוסף ולשנות את התנאים של הקרנות, כדי שיאפשרו להם, כי חלק מהתנאים זה גם - - -

עפר שלח: עמית, בגרוסו מודו על כמה כסף אנחנו מדברים שלא מגיע עכשיו?

עפר שלח: מצ'ינג כזה ואחר או כסף בין-לאומי, שצריך כדי שענף הקולנוע והטלוויזיה יעבדו, אם לא בווליום מלא, אז בווליום סביר?

ליאור עמית: אנחנו בדרך כלל יוצאים לדרך עם משהו כמו שני מיליון שקל מהקרנות.

ליאור עמית: אם אנחנו נקבל את הכספים האלה ותהיה תוספת – להגיד לך כמה כסף נעצר?

ליאור עמית: מדובר במאות מיליונים.

ליאור עמית: בשביל זה צריך להביא לפה את מרק רוזנבאום, הוא יוכל לתת לך מספרים יותר מדויקים, אולי גם נגה שנמצאת פה יכולה לדבר על הדברים האלה.

ליאור עמית: אם יזרימו עוד עשרות מיליונים, יש מלא סרטים שיושבים על המדף ומחכים רק לצאת לדרך.

ליאור עמית: דרך אגב, גם בטלוויזיה אנחנו יודעים לעשות את ההתאמות.

ליאור עמית: במידה והסגר הזה ייסגר עלינו עוד פעם, יודעים גם לעשות הפקות קורונה, פשוט צריך שהכסף יגיע.

עפר שלח: ברור, תודה.

עפר שלח: אנחנו נעצור בשלב הזה ונעבור לדובר הראשון של המוסדות, נעם סמל.

עפר שלח: הבימה הוא כמובן מוסד, שצרותיו הכלכליות לא התחילו בקורונה, והן מלוות אותנו כבר הרבה מאוד שנים.

עפר שלח: קודם כל, תן לנו תמונת מצב – כמו שאמר עמית ליאור, וברור לכולנו, כל מה שקשור להידחסות של אנשים באולם נעצר בחריקה אחת.

עפר שלח: מטעמים בריאותיים, אנחנו גם לא מצליחים להניע אותו חזרה.

עפר שלח: איפה אתם נמצאים מבחינה כספית ברגע הזה?

נעם סמל: קודם כל, הבימה היא בהקפאת הליכים על פי החלטה של נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב-יפו.

נעם סמל: מונו שני נאמנים, רואה חשבון חן ברדיצ'ב ועורכת דין דורית לוי טילר.

נעם סמל: הם בחרו בי כמנכ"ל מטעמם, עד אשר ירווח לתיאטרון.

נעם סמל: בינתיים מתמודדים על הסדר נושים.

נעם סמל: יש יותר מ-100 מיליון שקל חובות.

נעם סמל: חלק גדול מהחובות הם ליוצרים ולאומנים ישראלים, וחלק מהחובות הם לספקים בארץ ובחו"ל.

נעם סמל: זה כבר תולדה של השנים האחרונות, אבל אם אתה שואל את דעתי, זאת תולדה של עשרות שנים.

נעם סמל: אני חושב שזה משהו כמו 30, 40 שנה של בעיות ניהוליות וארגוניות, ולמעשה להבימה אין אבא ואין אימא, משום שכל הבעלות על הבימה לא מוגדרת – לא על ידי עיריית תל אביב או הקאמרי, ולא על ידי המדינה, כמו מוסד יד ושם, אלא על ידי מן פסקה בחוק יסודות התקציב, תבחינים לחלוקת משאבים לתיאטראות.

נעם סמל: כתוב: והואיל והממשלה מחויבת בקיומה של הבימה, הבימה מקבלת כפל.

נעם סמל: דרך אגב, זה חלק מההערות של מבקר המדינה בדוח על כל העניין הזה.

נעם סמל: העניין הזה לא הגיע לידי פיתוח, העניין של הקריטריונים האלה לא ברור; בכלל, הקריטריונים האלה כמו שאומר המבקר, הדוח שאתה הגשת לנו וקראתי אותו בעיון רב הוא מרתק, ואומר שלא עדכנו את התבחינים הרבה מאוד שנים, מאז אותו בג"ץ היסטורי בשנת 1997 של התיאטרון הארצי לילדים ולנוער, שביקש ודרש וקיבל מבג"ץ תבחינים שאומרים חלוקה שוויונית.

נעם סמל: החלוקה היא לא שוויונית, יש המון בעיות, יש המון גופים קיקיוניים שנכנסו פנימה.

נעם סמל: יש אמרגנים פרטיים, שהפכו עצמם לעמותות.

נעם סמל: העמותות האלה כביכול הן עמותות ציבוריות, אבל לא ככה, צריך להרים את המסך ולראות מה יש מאחורי העמותות האלה.

נעם סמל: בקיצור, יש אנדרלמוסיה מסוימת, זה לא טופל בשנים האחרונות.

עפר שלח: וזה בימים כתיקונם.

נעם סמל: ציפי פינס ואני התראיינו אצל אילנה דיין לפני שלושה, ארבעה חודשים בשיאה של הקורונה, כשהסברנו שרוב ההכנסות שלנו הן הכנסות עצמיות של התיאטראות.

נעם סמל: היא אמרה: אה, זה מן צילום רנטגן של התרבות הישראלית, זאת בעצם תרבות שמסובסדת ב-20% וצריכה להביא הכנסות עצמיות של 80%.

נעם סמל: כמעט ואין הבדל בינינו לבין הקולנוע, כמעט, אבל עפר, אני לא אוהב את הביטוי אולמות תרבות, אנחנו לא אולמות תרבות.

נעם סמל: תיאטרון הצפון שקרס הוא לא תיאטרון, זה אולם כלכלי של אמרגן פרטי או איש עסקים.

נעם סמל: התיאטראות הן ישות אומנותית, כל התיאטראות, האופרה כמובן וגם הפילהרמונית, וזאת אחת הטעויות של חברי הכנסת ושל הפוליטיקאים.

נעם סמל: אנחנו לא אולמות, אנחנו גוף אומנותי חי ותוסס.

עפר שלח: לא שאני מתגונן, אבל התייחסתי למונח "אולמות" רק בגלל שפיסית אנשים אמורים לשבת באולם, והם לא יכולים לעשות את זה.

נעם סמל: עפר, אני לא מקבל את הגרסה הזאת, זה עורבא פרח.

נעם סמל: אנחנו בהבימה, בבית לסין, בקאמרי או בגשר יכולים לארח 200, 300, 400 איש הרבה יותר טוב מבריכות השחייה והרבה יותר טוב ממכוני הכושר, ואני בעדם ואני הולך למכון כושר.

עפר שלח: אני שמעתי את ההצעה שלך לערוך הצגות באמפיתיאטראות.

נעם סמל: נכון, אבל לא נותנים.

נעם סמל: אני כבר אמרתי לרון חולדאי לפני ארבעה חודשים – הוא עשה פגישת זום עם כל מנהלי התאגידים העירוניים שעוסקים בתרבות, יוזמה מבורכת מאוד שלו, לאן פנינו – אני אמרתי: תנו לנו להכניס לאמפי וואהל 700, 800 איש, נלך כל התיאטרונים לשם, נביא את הזמרים אתנו, נביא את הלהקות, נביא את המחול, נביא את תיאטרוני הילדים, את כולם, באמפי וואהל יהיו הסדרי אלכוג'ל ומסיכות, ויש חניה חינם וזה בשטח הפתוח.

נעם סמל: יש אמפי גם בקיסריה, בשוני, בבאר שבע, במוצקין ובאילת.

נעם סמל: עוד מעט ייגמר הקיץ, עד סוף אוקטובר אפשר להפעיל אמפיתיאטראות.

נעם סמל: אני לא מקבל את הגרסה של משרד הבריאות, שהבריכות, מכוני הכושר והמסעדות – ואני הולך למסעדות, אני גר ביפו ואני אומר לך עפר ולכל חברי הוועדה שמקשיבים, אני מקווה, לא ראיתי מלבד אורלי פרומן איזה חבר כנסת יש שם, אני לא רואה דרך הזום.

נעם סמל: בכל מקרה, אני אומר לכם שאצלנו בתיאטרון ישמרו הרבה יותר טוב מאשר במסעדות ובתי הקפה, ואני שוב אומר, אני לא נגדם, אני בעדם, אני הולך לשם.

עפר שלח: מה קרה עם ההצעה הזאת?

עפר שלח: הרי אתה לא מעלה אותה כאן בפעם הראשונה, מה קרה עם ההצעה הזאת?

נעם סמל: חילי טרופר קיבל אותה בברכה, ניסה לקדם אותה וזה נעצר במשרד הבריאות.

נעם סמל: עפר, משרד הבריאות מתנהל בדיקטטורה מסוימת בנושא הזה.

נעם סמל: התחילו להגיד שהזיעה מעבירה – כשאדם נכנס להבימה, יש מכונה שבודקת אותו.

נעם סמל: השקענו 40,000, 50,000 שקל, אפילו יותר, לקבל את הקהל.

נעם סמל: יש לנו חמישה אולמות – בקאמרי יש שישה אולמות, בבית לסין יש שלושה אולמות.

נעם סמל: תנו לנו להכניס את הקהל אלינו.

נעם סמל: אנחנו נטפל בהם הכי טוב מכולם.

נעם סמל: גם מבהילים את הקהל שלנו, מבריחים אותו מאתנו.

נעם סמל: עשיתי סקר, מעל ל-50 מדינות יש עכשיו זרזיפים ראשונים של תיאטרון, אם זה בצ'כיה, אם זה בסלובקיה, אם זה בסלובניה.

נעם סמל: נכון שביפן קרתה בעיה מסוימת בשבוע שעבר.

נעם סמל: בסין מנסים, מנסים.

נעם סמל: אי אפשר להתעלם מההון האומנותי של מוסדות התרבות.

נעם סמל: האנשים האלה צריכים להופיע – השחקנים, הבמאים, היוצרים, המחזאים, וכמובן הטכנאים.

נעם סמל: הם משתגעים, הם יושבים בבית – אני לא מדבר על הבעיה הכספית, ברור שיש בעיה כספית, לא לכולם מגיע חל"ת, לא כולם מקבלים את החל"ת בזמן, כל השחקנים הפנסיונרים כמו ליא קניג שהיא בת 91, לא מקבלת, אז היא מקבלת מהפנסיה, אבל זה לא פותר את הבעיות.

נעם סמל: אני לא בא לקטר עכשיו על לחם וחמאה, אני בא לדבר על הנשמה.

נעם סמל: אני רוצה לסיים את הנאום הקצר שלי במה שאמר פרופ' מרטין בובר להרצל, כשהרצל מנע ממנו לעלות לבמה בקונגרס הציוני השלישי ולדבר על התרבות במדינה היהודית.

נעם סמל: הוא עלה לבמה, בחוצפתו כי רבה, ואמר: זה כאילו אנחנו בוראים אדם עם ראש, עם עצמות ועם רגליים ועם לב, אבל ללא נשמה.

נעם סמל: תרבות של עם היא הנשמה של העם, והמדינה שלנו והממשלה שלנו שכחה את הנשמה, גם של היוצרים וגם של הקהל; שכחה שמדינה צריכה נשמה.

נעם סמל: וכמו שאני אומר מתחילת הקורונה, גדלנו בתנועות הנוער – שגם את זה סגרו – על הסיסמה "נפש בריאה בגוף בריא".

נעם סמל: אולי אתם מטפלים בגוף, אנחנו כבר יודעים שלא מטפלים בגוף, אבל גם בנפש אתם לא נוגעים בכלל.

נעם סמל: אנחנו – התיאטראות, האופרה, הפילהרמונית, המוסיקה, המוזיאונים – אנחנו הנפש של האומה, והנפש של האומה פצועה מאוד.

עפר שלח: מכיוון שלא אורלי פרומן ולא אני צריכים להוכיח את מסירותנו לנשמה הזאת ואת העובדה שהיא יקרה ללבנו, אני דווקא אנסה להישאר בתחום המעשי.

עפר שלח: אתה אומר שבתחום המעשי ההצעה לעשות הופעות באמפיתיאטראות נעמדה במקום בגלל משרד הבריאות.

עפר שלח: אולי ננסה לשמוע מה קורה עם זה מחילי טרופר.

עפר שלח: אתה אומר: אנחנו יכולים להכניס אותם לאולמות.

עפר שלח: בתנאים של היום – אנחנו לא יודעים לאן הולכים לאור העלייה בתחלואה – האם מבחינת הבימה זה בכלל משתלם ומחזיק את עצמו?

עפר שלח: לא יעלה לך יותר להעלות את ההצגות האלה?

נעם סמל: כולם דיברו על ה-200 מיליון שקל שעדיין לא התקבלו בכלל ולא שולמו בשיח ובסיג הזה, ופורום מוסדות התרבות שלנו מטפל בשיח ושיג הזה, אבל ברור שיהיה הפסד הכנסה עצמית.

נעם סמל: אמרנו וסיכמנו עם שר התרבות ועם שר האוצר ישראל כץ, שאנחנו נקבל על פי מתווה שיוסכם החזר הוצאות בגין הפסד אובדן הכנסה עצמית.

נעם סמל: נתנו לנו 500, יש לנו תו סגול – דרך אגב, כמעט לכל מוסדות התרבות הגדולים בישראל – עברנו את כל המכשלות, עברנו את כל הליקויים, אנחנו מוכנים.

נעם סמל: אנחנו יכולים להכניס 500, יתנו 250?

נעם סמל: תנו 250, נסתדר.

נעם סמל: אנחנו במתווה הזה של ה-200 מיליון שקל נקבל פיצוי מסוים.

נעם סמל: אולי לא נעלה הצגות גדולות, אולי נעלה רק הצגות קטנות.

נעם סמל: אולי אתם לא יודעים, אורלי דיברה על זמרת האופרה, אבל חלק גדול מהשחקנים נותנים הרצאות בבתים פרטיים.

נעם סמל: חלק גדול מהאומנים הולכים לבתי אבות.

נעם סמל: היתה להם פרנסה כחודשיים בבתי אבות, חילקו אותם לקפסולות של 50, 50.

נעם סמל: גם את זה סגרו להם.

נעם סמל: אין הרבה יכולות להתפרנס לאלה שהיו רגילים להגיש חשבונית מס בגין כל חלטורה, קריינות, הצגה או קריאת שיר, אין פעילות.

נעם סמל: אני חושב שתפקידנו כמוסדות תרבות אמנותיים יצירתיים לתת גם מענה לדבר הזה.

נעם סמל: אנחנו יכולים להעלות ערב שירה ישראלית, ערב ספרות ישראלית ל-250 איש.

נעם סמל: כשאני אומר "אנחנו", אני לא מדבר רק על הבימה, אלא על כל מוסדות התרבות בישראל, כולל המוזיאונים וכולל מוסדות אחרים, שיכולים בהחלט לעשות.

נעם סמל: אני ראיתי הצגת מחול במרכז סוזן דלל בתל אביב לפני שלושה שבועות.

אורלי פרומן: זה היה בחוץ, של ורטיגו.

נעם סמל: להקת המחול מהפריפריה הופיעה בסוזן דלל.

נעם סמל: באתי לעודד ולחזק.

נעם סמל: ישבנו 250 איש עם מסיכות, היתה חוויה אדירה.

נעם סמל: זה היה בסוזן דלל בחוץ, הביאו במה, מישהו כיסה את ההוצאות, זאת אומרת: יש פתרונות, אפשר לשים טריבונה בין הבימה לבין היכל התרבות, בין הקאמרי לאופרה ליד בית לסין, בגשר ביפו.

נעם סמל: אפשר לשים טריבונות, אפשר למצוא פתרונות.

נעם סמל: נניח שהאמפיתיאטראות גדולים מדי, אבל האמפי הקטנים האלה שנפעיל יכולים גם לשמש את האומנים, את הזמרים, וזה גם חלק מהעניין.

נעם סמל: אתמול ליד הבית שלי היתה הפגנה של דפני ליף בגן צ'ארלס קלור.

נעם סמל: היו שם יותר מ-1,000 והיו גם אומנים.

נעם סמל: למה שם זה טוב ואצלנו זה לא טוב?

נעם סמל: אני לא מבין את זה.

עפר שלח: נעם סמל, תודה.

עפר שלח: מנכ"ל שח"ם, אורי רשטיק.

אורי רשטיק: בוקר טוב, אני אשמח לדבר על הדברים בצורה אמיתית וכנה ולשטוח את המציאות, כפי שאנחנו רואים אותה, ולהגיד את הדברים כמו שהם בלי להתחמק.

אורי רשטיק: אולמות התרבות ועולם התרבות, כפי שאנחנו מכירים אותם, לא יחזרו לפעילות לפחות עד ינואר 21'.

אורי רשטיק: לא יהיו פעילויות של 500 איש וגם לא יהיו פעילויות של 250 איש – גם כי הממשלה, לצערנו, לא מצליחה להתמודד עם המגיפה בצורה יעילה; גם כי האזרחים מפחדים.

אורי רשטיק: נעם יודע היטב – או שהוא פחות, כי הוא לא פתח – מה קרה, כשניסו לפתוח את התיאטראות ומה היתה היענות הקהל ומה הקשיים הגדולים שנתקלים בהם.

אורי רשטיק: צריכים לעשות סוויץ' שלם במחשבה סביב הדבר הזה.

אורי רשטיק: אני לא אומר שלא צריך לעשות הופעות באמפיתיאטרון או בדברים כאלה, אני אשמח מאוד אם הדבר הזה יקרה, אבל פתרון משמעותי לעובדים ולעולם התרבות, זה לא ייתן.

אורי רשטיק: זה ייתן בדיוק כמו שנעם אמר זרזיפים.

אורי רשטיק: הוא תיאר את הדברים בצורה מדויקת.

אורי רשטיק: אני רוצה לתת לכם סקירת רוחב, כדי שתבינו מה המצב וכמה הוא אבסורדי.

אורי רשטיק: תקציב משרד התרבות לשנת 2019 היה 997 מיליון שקלים – רוב הכסף הזה הולך לתמיכות למוסדות התרבות.

אורי רשטיק: גם בתקופה הזאת מוסדות התרבות ממשיכים לקבל תמיכה, על אף שחלקם סגורים הרבה מאוד זמן, וזה בסדר, זה צריך להמשיך להיות כך.

אורי רשטיק: הדבר הזה אומר שמה שקורה במוסדות התרבות כרגע זה שבפועל הם סגורים – שוב, לא כולם, אני לא רוצה להכליל – העובדים שלהם רובם ככולם יצאו לחל"ת; גם להגיד שהעובדים יצאו לחל"ת זאת אמירה מצחיקה, ואני תיכף אסביר גם למה; מנהלי המוסדות ממשיכים לשבת במוסדות התרבות שלהם ולקבל שכר – שוב, אני לא רוצה להכליל, חלקם הפחיתו בשכר – הם ממשיכים לקבל שכר, הם ממשיכים להילחם שיפתחו את עולם התרבות.

אורי רשטיק: אני מודה, גם אנחנו עד לפני חודש, חודשיים היינו בעמדה הזאת ונלחמנו כתף לצד כתף עם מנהלי מוסדות התרבות, גם על ה-200 מיליון שקלים המדוברים, והאמנו שהפתרון הנוכחי של 200 מיליון שקלים שילכו כולם למוסדות התרבות כדי להניע את תעשיית התרבות הוא פתרון נכון.

אורי רשטיק: באמת חשבנו שזה הדבר הנכון.

אורי רשטיק: אבל אני חוזר לתחילת דבריי, המצב הוא לא כזה.

אורי רשטיק: בפועל, מה שקורה כרגע, זה שמוסדות התרבות שוב פעם הוציאו את כל האומנים והעובדים שלהם לחל"ת.

אורי רשטיק: בחלק ממוסדות התרבות יש תנאי העסקה פוגעניים, שחלקם לא מועסקים ביחסי עובד-מעביד, ככה שהאנשים האלה שאמורים להיות זכאים גם לדמי אבטלה, לא זכאים לדמי אבטלה.

אורי רשטיק: אני רגע מוציא החוצה את השחקנים, שלמרות שהם פרילנסרים, הם כן זכאים לדמי אבטלה, אבל הם קהל חריג וייחודי בתוך העולם הזה, ואני רוצה לדבר בשם כולם.

אורי רשטיק: בגלל תנאי ההעסקה הפוגעניים האלה אנחנו רואים – זה לא מקרה, וחברת הכנסת אורלי פרומן דיברה על זה – למשל את זמרת האופרה, שגם מיוצגת על ידי שח"ם, לאיזה מצב הם הגיעו, בגלל השכר המגוחך שהם מקבלים באופן שוטף.

אורי רשטיק: אגב, בית האופרה שמתוקצב ב-20 מיליון שקלים ממדינת ישראל, לא מצליח לשלם שכר ראוי לזמרים שלו והם לא מקבלים דמי אבטלה ראויים בגלל הדבר הזה והם מגיעים למצב הזה.

אורי רשטיק: זה לא מקרי, זה לא מקרי, הכול קשור.

אורי רשטיק: אגב, יש למשל מנהלי מוסדות תרבות אחרים, שלא מתוקצבים, ונלחמים כמו אריות כדי לקבל פיצויים, סיוע ומענקים להם ולעובדים שלהם, אתם יודעים למה הם עושים את זה?

אורי רשטיק: כי לאותם מוסדות פרטיים אין עכשיו משכורת.

אורי רשטיק: הם לא ממשיכים להיתמך על ידי המדינה, אז הם נלחמים.

אורי רשטיק: הם נלחמים, וזה מצב אבסורדי ומגוחך.

אורי רשטיק: עכשיו אני גם אגיד לכם מה עושים, מכיוון שהדבר הזה הוא לא בלתי פתיר.

אורי רשטיק: אגב, אני רוצה להגיד כאן שאנחנו מלאי הערכה גם לשר התרבות וגם לצוות שלו, שעושים לילות כימים כדי לנסות לפתור את המשבר הזה ולעזור ולסייע – זה דבר שחשוב שייאמר.

אורי רשטיק: מה צריך לעשות?

אורי רשטיק: הפתרון הוא פשוט – הוא לא פשוט, אבל הוא הפתרון הכי קל.

אורי רשטיק: יש תקציבי תמיכות במשרד התרבות, הכסף הזה קיים.

אורי רשטיק: צריכים לסרוק במסרקות של ברזל את תקציב משרד התרבות ופשוט להסיט תקציב למוסדות ופעילות תרבות, שיכולה להתקיים לא ב-250, 500 איש אולי מתישהו, אם ייתנו – לא, בקבוצות של 10, 20 אנשים.

אורי רשטיק: שמוסדות התרבות יתאמצו, יבנו מודלים, איגודים מקצועיים בנו את המודלים האלה, ארגוני גג בנו את המודלים האלה.

אורי רשטיק: שיתאמצו, ואם הם לא מצליחים לייצר את זה, שיפסיקו להילחם על ה-250, 500 איש בהצגות, כי זה לא יעבוד עד תחילת 21', שיסגרו את השער שלהם עם פלומבה, ושגם המנהלים ייצאו וייקחו חל"ת כמו העובדים שלהם.

אורי רשטיק: יש כמעט מיליארד שקל בתקציבי תמיכות משרד התרבות, צריך לעשות את ההסטות התקציביות ולהעביר את זה לתקנות הרלוונטיות, שמצליחות לייצר פעילויות בקפסולות של 10 ו-20 אנשים, ויש את הפתרון הזה.

אורי רשטיק: יש פעילות תרבות שיכולה להתקיים.

אורי רשטיק: עמית ליאור בדיוק דיבר על זה.

אורי רשטיק: אם אתם תזרימו לתקציב הקולנוע 50 מיליון שקלים, שזה המינימום שצריך, או 100 מיליון שקלים, אתם תצליחו להוציא לפועל עוד חמש, שש, שבע, שמונה, 10, 15 הפקות קולנוע עכשיו שיתנו חמצן.

אורי רשטיק: אפשר לתת חמצן לעובדים על ידי עבודה יצרנית ולא על ידי מענקים.

אורי רשטיק: אפשר ככה לשמר את התרבות.

אורי רשטיק: הדברים האלה פתירים וניתן לעשות אותם, אבל חייבים לעשות סוויץ' בראש ולהסתכל על המציאות בצורה אמיתית; שכל מוסד תרבות או כל גורם לא יילחם על יתרת הבשר שלו כדי להגיד: אני יכול להתקיים.

אורי רשטיק: אני לא אומר שצריך לדומם את מוסדות התרבות.

אורי רשטיק: תבינו מה סכום המינימום שצריך כדי להחזיק את מוסדות התרבות עם איש אחזקה, מה סכום המינימום שצריך לתת להם כדי שבאמת אפשר יהיה להתחיל להניע.

אורי רשטיק: הם יונעו מחדש, אבל עד אז כל השאר צריך ללכת לפעילות תרבות רלוונטית שיכולה להתקיים.

אורי רשטיק: אגב, זה רלוונטי ל-200 מיליון שקלים, זה רלוונטי לכל תקציב התרבות, אני לא רוצה להפריד.

אורי רשטיק: מבחינתי יש 1.2 מיליארד שקלים, שזה מיליארד שקל תקציב ועוד 200 שקל שניתנו – תעשו reshuffle לכל ותנו כסף למקומות שיכולים לעבוד ולתת פרנסה לעובדים ולאומנים.

אורי רשטיק: בנוסף אני רוצה להגיד שאני יודע ששר התרבות אינו מסכים עם העמדה הזאת, ואני מכבד את זה, אבל אני אגיד בכל זאת – לא משנה כמה דברים נעשה, עדיין יהיו הרבה מאוד עובדי תרבות ואמנים שייפלו בין הכיסאות, למה?

אורי רשטיק: כי לא נצליח לייצר מספיק פעילות; למה?

אורי רשטיק: כי הרבה מאוד אמנים עדיין לא יהיו זכאים לדמי אבטלה ולא למענק סיוע לעצמאים, בגלל שהם בשכר אמנים, בגלל שהשכר שלהם בדרך כלל נמוך, בגלל 1,001 סיבות, ולכן גם את הדבר הזה משרד התרבות יכול לפתור.

אורי רשטיק: יש למשרד התרבות קרן סיוע לאמנים נזקקים.

אורי רשטיק: הוא יכול להגדיל אותה לא בעוד מיליון שקלים או שני מיליון שקלים.

אורי רשטיק: הוא יכול להגדיל אותה בעוד עשרות מיליוני שקלים.

אורי רשטיק: יש מאיפה להביא את התקציב הזה, הוא יכול, ואפשר לשנות את הקריטריונים ולאתר את אותם אמנים שבאמת נופלים בין הכיסאות, שבאמת לא עובדים, לא מקבלים מענק עצמאים מספק, לא מקבלים דמי אבטלה, לדוגמה אותה זמרת אופרה, וגם בהם לטפל.

אורי רשטיק: אפשר לפתור את הדברים האלה ביצירתיות, בשכל ובמינימום בירוקרטיה, אם רק רוצים.

אורי רשטיק: תודה רבה.

עפר שלח: עם מי אתם מצויים במשא ומתן על הדברים האלה?

עפר שלח: כי מה שאתה אומר הוא רלוונטי לא רק אל מול משרד התרבות, הוא גם רלוונטי למשל אל מול התיאטראות או גופי התרבות הגדולים.

עפר שלח: יש איזה שולחן שלידו כולם יושבים?

אורי רשטיק: לא, אין שולחן.

אורי רשטיק: מוסדות התרבות כרגע מתנהלים באמצעות חברת לובי מול משרד התרבות, אגב מצוינת, אורית לרנר, שאני באופן אישי מאוד מכבד ומעריך אותה, אבל היא מייצגת את מוסדות התרבות.

אורי רשטיק: הם לא מוכנים לשבת לשולחן עגול יחד עם המשרד, עם שח"ם ועם שאר ארגוני העובדים.

אורי רשטיק: הם מעדיפים לשבת לבד ולהעביר את המסרים שלהם לבד.

אורי רשטיק: לנו אין שום בעיה לשבת ליד שולחן עגול עם כל מי שירצה.

אורי רשטיק: אני באופן אישי ואני יודע שעוד ארגוני יוצרים ועובדים נמצאים בקשר עם שר התרבות ועם הצוות שלו – שוב, אני חלילה לא מתלונן, להפך, אני חושב שהם עושים את הכי טוב שאפשר ושהם יכולים עכשיו, אבל אין כרגע שולחן עגול שדן סביב הדברים האלה, לשאלתך.

עפר שלח: תודה, הדברים ברורים.

עפר שלח: אני מבקש לחבר את יונתן קול, בבקשה.

יונתן קול: בוקר אור, שומע אתכם.

יונתן קול: שמעתי מישהו שדיבר מקודם לגבי תיאטראות וכמות קהל.

יונתן קול: בעוונותיי יש לי גם חברת הפקה קטנה באנגליה, בלונדון.

יונתן קול: בונים שם מתווה לעשות הופעות רוק בהייד פארק.

יונתן קול: מסמנים על הדשא שני מטר על שני מטר, שזה 2.40 על 2.40, עם מרחק של 2.40 בין קפסולה לקפסולה.

יונתן קול: כל משפחה או כל שני זוגות או שלושה זוגות חברים קונים כרטיס לפי מספר של קפסולה ופשוט מתחילים לעשות הופעות.

יונתן קול: אנחנו מתים בלי התרבות.

יונתן קול: אמרתי באיזה ראיון טלוויזיוני לא מזמן: זה כבר לא הכסף, אנחנו כבר לא מדברים על המצוקה הכלכלית, אנחנו מדברים על המצוקה הנפשית.

יונתן קול: קולגה אתמול עשה סאונד לאיזה הרכב בצ'ארלס קלור, כל הפייסבוק שלו: איזה כיף לי, איזה יופי, יש לי נשימה, יש לי אוויר.

יונתן קול: זה כבר לא הכסף.

יונתן קול: איכשהו המצוקה הכלכלית תיפתר, בסדר, אנחנו כבר מדברים על הנפש.

יונתן קול: עוד מעט חמישה חודשים, שלא הדלקנו פנס, שלא חיברנו רמקול.

יונתן קול: זה כמו טבח, תקשור לו את הידיים ותגיד לו: אתה לא מבשל, מה הוא יעשה?

יונתן קול: זה נכון לכל בעל מקצוע.

עפר שלח: יגידו לך, לצורך העניין: אנחנו מבינים את המצוקה, אבל יש זמנים שבהם המקצוע הזה לא יכול להתקיים.

עפר שלח: אתה מפעיל תאורה, נכון?

יונתן קול: "המקצוע הזה לא יכול להתקיים" זה סוג של אליה וקוץ בה, כי בריכות כן, חדרי כושר כן, בתי כנסת כן, אבל לעשות הצגה של 200 איש לא?

יונתן קול: באמפי שוני במקום פתוח?

יונתן קול: קח 2,000 איש, תכניס אותם להיכל התרבות – יש לך מדידת חום, יש לך שם, כתובת, תעודת זהות, טלפון של כל בן אדם שנכנס, יש לך מסיכות, יש לך ריחוק, יש לך הכול.

יונתן קול: 2,000 איש בהיכל התרבות בתל אביב הרבה יותר ממוגנים בריאותית מאשר 2,000 איש בים, בשוק מחנה יהודה ירושלים.

יונתן קול: הידבקויות יהיו?

יונתן קול: בסדר, יהיו, זאת מגפה, זאת מגיפה כלל עולמית, אי אפשר להתווכח עם זה, אבל תנו לאנשים לבחור אם הם רוצים או לא רוצים לצאת לצרוך תרבות, זה בשביל הנשמה, זה לא בשביל הארנק.

יונתן קול: תנו לאנשים את האפשרות.

יונתן קול: קחו את אמפיתיאטרון שוני, תעבירו מטוס ריסוס מעל שיחטא את המקום, ובוא נכניס לשם לא 1,700 איש, בוא נכניס 1,000 איש.

יונתן קול: בוא נעשה מופע שקיעה בשש בערב ומופע בתשע בערב, אותו הרכב, הגברה, תאורה, הכול נשאר.

יונתן קול: הנה, הבאנו 2,000 איש במקום 1,700.

יונתן קול: יש פתרונות לכול, פשוט לא מחפשים את הפתרונות האלה.

יונתן קול: 32 שנה אני מתעסק בתאורה, ויורד לאילת כדי לנהוג במשאית של תנובה, בשביל מה?

יונתן קול: בשביל 29.30 שקל לשעה?

יונתן קול: כן, כי יש לי שלושה ילדים לפרנס – כן, מצב הגיוני?

יונתן קול: לא, כי לא באמנת יש פה איזושהי סיבה מוצדקת מבחינת משרד הבריאות.

יונתן קול: לי מרגיש בתור האזרח הקטן מרגיש כעבד כי ימלוך.

יונתן קול: במשרד הבריאות אין אף רופא בראש, שר הבריאות לא רופא, אף אחד לא באמת יודע, וגם הרופאים לא באמת יודעים.

יונתן קול: הנה יוצאים רופאים מתוך המערכת נגד המערכת.

יונתן קול: אבל תעשו ניסיון.

יונתן קול: יש בפארק הירקון מקום ל-80,000 איש, עובדה, היו.

יונתן קול: בואו נעשה אירוע בפארק הירקון אירוע עם 10,000 איש.

יונתן קול: בואו נבנה במה אחת שבוע ימים של הופעות, כל יום הרכב אחר, תנו ל-10,000 איש כל יום לנשום אוויר, לשתות בירה בחוץ.

יונתן קול: אנשים נמקים, זאת תרבות.

יונתן קול: אי אפשר, לא בתי קולנוע, לא הצגות תיאטרון.

יונתן קול: אדם חוסך שקל ושקל כדי לקנות מנוי להבימה ואומרים לו אין, סגור, אבל חוף הים זה בסדר בשבת, וללכת לאיקאה – סליחה, עוד פעם, שום דבר אישי נגד אף אחד, אני לא יודע מי הנוכחים פה, באיקאה לעמוד בחוץ 2,000 איש בתור זה בסדר?

יונתן קול: איזה זיעה יש בהיכל התרבות?

יונתן קול: קהל שנכנס לקאמרי זה קהל שמגיע אחרי מקלחת, לבוש יפה.

יונתן קול: למסעדה הוא יכול ללכת, להיכנס לקאמרי לא.

יונתן קול: אנשים לא באים כדי להידבק, אנשים באים לצרוך תרבות, ונזהרים – כפפות, מסיכות, אלכוג'ל, חום, פרטים, הכול יש.

יונתן קול: באיקאה אין את זה.

יונתן קול: באיקאה אין את זה.

יונתן קול: אז אם באיקאה לא באו עם האיכון של השב"כ ואמרו ל-2000 איש להיכנס לבידוד, תנו לנו לנסות.

יונתן קול: בהדבקה הראשונה בקאמרי בואו נפתח את הספרים מחדש, אבל תנו לנסות.

יונתן קול: שחקנים רעבים, גם ללחם, אבל גם לקהל, גם למחיאות כפיים.

יונתן קול: זה כבר מדכא – את הנפש, לא שום דבר אחר.

יונתן קול: נכון, הצד הכלכלי קשוח.

יונתן קול: פעימה, ואו, כולם קיבלו.

יונתן קול: אני לא מכיר אף טכנאי הגברה ותאורה שקיבל 7,500 שקל; אני אישית קיבלתי 2,600.

יונתן קול: אני אמור לחיות חודשיים מ-2,600 שקל, איפה ההיגיון?

יונתן קול: אני צריך לשלם ביטוח למגדל, לכלל, לפניקס, לא יודע למי, כשאני מקבל משכורת הכול בסדר.

יונתן קול: בצד הכלכלי, נטפל; כרגע יש פה בעיה של הנפש, של אנשים שצורכים וצריכים תרבות בסיסית.

יונתן קול: הקהל יתגמש לכול, תגידו שברובינא יש 7,000 מקומות ואפשר להכניס רק 2000?

יונתן קול: יכניסו 2,000.

יונתן קול: אנחנו אנשים עם דמיון, אנחנו יודעים לעבוד, אנחנו יודעים לייצר את כל הפתרונות שרק צריך, אבל תנו לנו.

יונתן קול: קחו את המנכ"לים של המקומות האלה לוועדות האלה, שיתנו לכם רעיון איך לעבוד.

יונתן קול: עם כל הכבוד, אדם שלא עשה ניהול קהל מימיו, לא יכול לקבל החלטות כאלה.

יונתן קול: אדם שלא הפיק טכנית את פארק הירקון, לא יכול לקבל החלטות כאלה.

יונתן קול: יש לכם בז'ה, יש לכם רמי קדושני, יש לכם זיו דאלי.

יונתן קול: זיו דאלי הפיק את האירוויזיון, כל העולם נתן על זה מחמאות.

יונתן קול: קחו אותו, תשתמשו בו, יש לו ידע שאין לאף אחד מ-120 חברי הכנסת, עם כל הכבוד.

יונתן קול: קחו אותו, תבנו מתווה שאפשר יהיה להתחיל לעבוד.

יונתן קול: גם זאפות אי אפשר?

יונתן קול: אז מה נשאר לנו?

יונתן קול: עוד פעם, שם בצד את הכסף, הנפש צריכה לנשום, הנפש צריכה לעבוד.

יונתן קול: פתרונות יש מלא.

עפר שלח: יונתן, הדברים ברורים מאוד.

עפר שלח: אנחנו ננסה לחפש את הפתרונות האלה.

עפר שלח: אני מבקש להעלות את איתמר גורביץ מפורום מוסדות התרבות.

עפר שלח: התמונה שעולה ממה ששמענו מאוד פשוטה – אין באמת ניסיון לטפל נקודתית, טיפול שבאמת בונה מבנים, שאולי לא קיימים היום, אבל אפשריים.

עפר שלח: אתם כנציגים יושבים מול משרד הבריאות, מול מקבלי החלטות אחרים ומציגים את הדבר הזה?

עפר שלח: אם כן, מה אתם שומעים?

איתמר גורביץ: אני רוצה להגיד קודם כל תודה על הדיון הזה.

איתמר גורביץ: הוא חשוב מאוד, וזה לא מובן אליו.

איתמר גורביץ: הפורום מייצג את כל המוסדות בנושא התרבות והאומנות הנתמכים.

איתמר גורביץ: אנחנו בקשר ישיר ורציף עם משרדי הממשלה, גם עם משרד התרבות על שלוחותיו השונים, וגם עם משרד האוצר, ופועלים כל הזמן כדי למצוא דרך איך להפעיל את מוסדות התרבות הנתמכים.

איתמר גורביץ: המוסדות וגופי התרבות הנתמכים הם המעסיק הכי גדול בארץ של אומנים, יוצרים, צוותים טכניים, הספקים וכל הסובבים את הפעילות של עולם התרבות.

איתמר גורביץ: כל הפעילות שלנו, או כל התמיכה שבסופו של דבר מגיעה אל המוסדות, חלקה הגדול הולך למשכורות לאומנים.

איתמר גורביץ: הדברים של נציג שח"ם שקודם דיבר היו פופוליזם נמוך, משום שאין אפשרות למשרד – ונאמר את זה גם על ידי המשרד, על ידי השר – שהוא ישלם ישירות לאומנים.

איתמר גורביץ: הכסף לאומנים בא דרך המוסדות.

איתמר גורביץ: אנחנו פנינו למשרד, כי יש מוסדות קטנים, שמוכנים לעשות גם מופעים של 20 איש.

איתמר גורביץ: קיבלנו כרגע תשובה שלילית.

עפר שלח: זה העניין.

עפר שלח: אנחנו מקבלים תמונה, שעוד לפני שאנחנו מדברים עם משרד התרבות או משרד האוצר, אנחנו צריכים לדבר עם משרד הבריאות, מפני שמי שכרגע אומר: אי אפשר ליישם, או לא חושבים בכלל ליישם, את הפתרונות היצירתיים שהוצגו לנו – שחלקם מן הסתם עובדים וחלקם לא – מי שבא ואומר: אני שם שמיכה על כל הענף הזה, ולא מנסה לראות איפה כן אפשר ואיפה אי אפשר, זה משרד הבריאות.

עפר שלח: עם משרד הבריאות יש לכם שיח?

איתמר גורביץ: השיח שלנו עם משרד הבריאות נעשה באמצעות משרד התרבות, השיח הוא לא ישיר איתם.

איתמר גורביץ: כל מה שאמר קודם נעם סמל ומה שאמר יונתן, הכול נכון.

איתמר גורביץ: אנחנו מנסים להביא פתרונות והצעות.

איתמר גורביץ: לצערנו, עד עכשיו הכול נעצר במשרד הבריאות.

עפר שלח: אנחנו דיברנו על תיאטרון וקולנוע.

עפר שלח: בוא נגיד ששם עוד אפשר למצוא פתרונות במסגרת של קולנוע – שמענו פתרון שנשמע מאוד הגיוני.

עפר שלח: הפילהרמונית, למשל, יש לה גם פתרון יצירתי כזה?

איתמר גורביץ: בישיבות של הנהלת הפורום, התייחס לזה מנכ"ל התזמורת הסימפונית ראשון לציון.

איתמר גורביץ: הוא אמר שהיתה לו פגישת זום עם מוצרט ושוברט, והוא ניסה לבדוק האם אפשר לנגן את הקונצרטים שלהם עם פחות אנשים.

איתמר גורביץ: אי אפשר, קונצרט שיש לו תפקיד ל-80 כלים, צריך 80 כלים, אי אפשר לעשות את זה ב-20, הם לא יכולים לצמצם את הכלים.

איתמר גורביץ: זה לא אומר שהתזמורת הפילהרמונית לא יכולה לייצר או לנגן קונצרטים, שמיועדים מראש לתזמורת קאמרית או לכל מיני הרכבים קטנים יותר במקומות אחרים.

איתמר גורביץ: אבל יש קבוצות של תזמורות, הצוללת הצהובה בירושלים, שיש שם מלא הופעות, הרכבים קטנים לכמות קטנה של אנשים.

איתמר גורביץ: רוצים לעשות את זה כל הזמן, אם יאפשרו.

עפר שלח: עלתה למשל הצעה או בדיקה, האם אפשר לעשות הופעות של הרכבים קאמריים באולמות, או שאומרים שכל הופעה כזאת בלתי אפשרית?

עפר שלח: מה קורה אל מול מי שנותן לכם את הרשות להופיע או לא להופיע בזמן הזה עכשיו?

איתמר גורביץ: כרגע ההנחיה שאנחנו מקבלים באמצעות משרד התרבות, אבל על ידי משרד הבריאות, שאי אפשר להופיע.

איתמר גורביץ: גם תיאטרון תמונע, שפנו אליהם יוצרים שמוכנים להופיע בפני 20 איש, למרות שזה לא כלכלי, למרות שמפסידים כסף, רק כדי להיות על הבמה ולהופיע, והם יכולים ולמקום יש תו סגול והוא עומד בכל התנאים, משרד הבריאות לא מאשר.

עפר שלח: בעוד כמה דקות אמור להיות אתנו שר התרבות.

עפר שלח: ננסה לקבל ממנו חלק מהתשובות.

עפר שלח: לפני זה אני רוצה להעלות את ציפי פינס, בבקשה.

ציפי פינס פרושן: נשמתי יוצאת, בוקר טוב.

ציפי פינס פרושן: בוקר טוב אורי, יש לי כמה דברים חריפים להגיד לך, כי אתה יורה לתוך הנגמ"ש.

ציפי פינס פרושן: זה מה שאתה עושה?

ציפי פינס פרושן: במקום להתאחד, אתה מנסה לפצל ולהסית?

ציפי פינס פרושן: אני מאוד מכבדת אותך, אבל אתה יו"ר איגוד השחקנים, מהם אתה מקבל את משכורתך.

ציפי פינס פרושן: אנחנו הפורום אחראים על כל 200 מוסדות התרבות, שאותם אנחנו מנסים לייצג, וכשהובטח לנו 150 מיליון שקל – לא לצרכים קיומיים, אלא לשמר את התרבות במדינת ישראל, כי כשאתה אומר: תסגרו את המוסדות, אתה משעבד את העתיד.

ציפי פינס פרושן: המוסדות האלה כל כך צעירים, הם נולדו רק בישראל, חלקם בני 25 שנה, בית לסין בן 40 שנה.

ציפי פינס פרושן: המוסד היחיד שהוא בן 100 והוא לא נוסד בארץ, הוא נוסד ברוסיה, זה הבימה.

ציפי פינס פרושן: לבנות מוסד תרבות זה 40 שנה, זה 50 שנה, להביא קהל שלא היה במדינת ישראל.

ציפי פינס פרושן: אני הייתי בבאר שבע 12 שנה, לא היה קהל לתיאטרון.

ציפי פינס פרושן: עבדנו על זה כל כך קשה, התחלנו מתלמידי בית הספר שיגיעו להצגות ויראו אותם.

ציפי פינס פרושן: בנינו את הקהל הישראלי, שזה הצרכן הכי גדול בעולם לתרבות ולתיאטרון.

ציפי פינס פרושן: תרבות זה מכלול ההתנהגויות של האנשים.

עפר שלח: הדיון לא נועד ולא טוב למטרה המשותפת של כולנו, שאת החשבונות – אני קורא לזה פנימיים – שלכם תעשו כאן.

עפר שלח: אנחנו רוצים לשמוע את שר התרבות, שיש לו זמן מוגבל אתנו.

עפר שלח: אני מבטיח לך, שאני אחזור אליך בהמשך.

ציפי פינס פרושן: יש לי דברים מאוד פרגמטיים לומר לגבי מה אפשר לעשות, איך צריך לעשות, ומה לא נעשה על ידי משרד התרבות.

ציפי פינס פרושן: חשוב לי להגיד לפני שחילי מדבר.

עפר שלח: בסדר גמור, נשמע אותו וננסה להעלות גם אותך.

עפר שלח: שר התרבות, בוקר טוב.

עפר שלח: אני מניח שלא שמעת את הדיון, אבל אתה מכיר את כל מה שאני הולך להגיד.

עפר שלח: כשאנחנו לרגע משאירים את נושא הכסף, ואנחנו עוד נחזור אליו, עולה דרישה לייצר את התרבות שאפשר.

עפר שלח: הטיעון הוא – והוא לא מולך, אבל הוא מול משרד הבריאות שאתו אתה כנציגו של הענף בא במשא ומתן – שאין רגישות ותבונה לייצר את הפתרונות האפשריים; כן לאשר את מופעי התרבות האפשריים, לחפש פתרונות יצירתיים שניתנו במקומות אחרים; פשוט שמים שמיכה על התרבות וזהו.

אורלי פרומן: מדובר פה על הצבת המסגרת, הגבולות, למנהלי המוסדות ולאפשר להם להיות יצירתיים מן השטח למטה; את השיח הזה שלהם, לא רק באמצעותכם, אלא גם ישירות, שישמעו אנשי משרד הבריאות, שאני מבינה שהם אלה שמתווים את הפתרונות.

אורלי פרומן: צריך לתת מסגרת, גבולות, ולאפשר להם להציע פתרונות כדי לעורר מחדש את עולם התרבות.

יחיאל (חילי) טרופר: קודם כל בוקר טוב.

יחיאל (חילי) טרופר: אני אגיד כמה מילים, ואז אני אשתדל גם להישאר, כדי שאולי גם להקשיב, אם יש שאלות.

יחיאל (חילי) טרופר: קודם כל תודה עפר.

יחיאל (חילי) טרופר: לא שמעתי את כל הדברים שנאמרו לפני, אבל כבר הישג אחד רשמת, אתה הראשון שהצליח לגרום לציפי פינס רגע להפסיק לדבר...

יחיאל (חילי) טרופר: אני אוהב מאוד את ציפי ויש לנו שיח רצוף.

יחיאל (חילי) טרופר: קודם כל, ברור שהמצב הוא מאוד מאוד קשה לחל המשק ולכל הענפים.

יחיאל (חילי) טרופר: אני חושב שאולי מה שבכל זאת מייחד את המשבר הכפול בענף התרבות, שהוא גם הגיע לקורונה לא במצב טוב.

יחיאל (חילי) טרופר: זה ענף שלצערי בגלל תת תקצוב, לפעמים בגלל יחס של הציבור או הפוליטיקאים אליו, הוא לא מספיק יציב ובטוח, כמו שראוי שיהיה בחברה.

יחיאל (חילי) טרופר: כשגוף כזה וענף כזה נכנס לתוך משבר כל כך דרמטי כמו הקורונה, עוד יותר קשה לו להחזיק מעמד.

יחיאל (חילי) טרופר: אני גם אתייחס לדברים שאמרתם עפר ואורלי לגבי הקשר מול משרד הבריאות, ואז ככל שנוכל, אני אשמח לענות לשאלות.

יחיאל (חילי) טרופר: הפעולות הן: ברמה הערכית להגיד שהתרבות היא חשובה, שזאת העבודה של האנשים.

יחיאל (חילי) טרופר: שמעתי שאומרים לאנשים: מה אתם מתלוננים?

יחיאל (חילי) טרופר: לכו תעבדו.

יחיאל (חילי) טרופר: זאת העבודה שלהם, היא חשובה לא רק להם, היא חשובה לכולנו כחברה.

יחיאל (חילי) טרופר: וגם הקול הזה שאתם שותפים, שאומר בצורה ברורה: חבר'ה, תרבות זה לא מותרות, זה הכרח, והמדינה חייבת להחזיק בחיים את עולם התרבות ולאפשר איזושהי תרבות גם בימי קורונה – זה שלב ראשון.

יחיאל (חילי) טרופר: שלב שני, אנחנו עובדים הרבה על זה שיחזיקו את הראש מעל למים - - - למשל ב-2019 גם אותם 200 מיליון שקל שסוכמו כבר באוצר שיועברו, עכשיו עושים להם עוד כמה אדפטציות בגלל שחשבנו שהתרבות חוזרת והם היו אמורים בעיקר לשפות על אולמות לא מלאים וקצת סיוע למצוקה בעבר, אבל אנחנו עושים את ההתאמות, ואני מקווה שזה יעבור מהר בצינורות הבירוקרטיה.

יחיאל (חילי) טרופר: עוד אפיק זה כמובן להזרים לצינורות אחרים, שהם גמישים, כמה שיותר כסף עבור פעולות, למשל: אנחנו מוציאים לרשויות המקומיות 40 מיליון שקל על יוזמות תרבות.

יחיאל (חילי) טרופר: אנחנו לא אומרים להן איך לעשות את זה.

יחיאל (חילי) טרופר: חייבים להיות יצירתיים וכל ראש רשות, חזקה עליו שיידע מה נכון במקום שלו ובאזור שלו.

עפר שלח: חילי, אבל לאף אחד אין הנחיה מה מותר, גם אם יש לו כסף לעשות את זה.

עפר שלח: כמו שאורלי אמרה, לא אומרים את הפרמטרים הגדולים.

עפר שלח: בתוך הפרמטרים הגדולים, אם אתם תיקחו שטח, כמו פארק הירקון שיופיעו בו לא עשרות אלפי אנשים, אלא 5,000 איש, אפילו עם סימון על הקרקע איפה אנשים יכולים לשבת וכן הלאה.

עפר שלח: התובנה לפחות של אנשי התרבות זה שאסור להם הכול.

יחיאל (חילי) טרופר: אני אגיע לזה.

יחיאל (חילי) טרופר: אני רק אסיים ואגיד שפעולות מהסוג הזה, ויש עוד רבות – אני לא נכנס לכולן, כי המטרה היא לא להתפאר, אלא להגיד שאנחנו על הדברים – ועכשיו אני מגיע למה שדיברתם.

יחיאל (חילי) טרופר: עד לפני שבועיים, שלושה באמת חשבתי – ונראה לי שלא רק אני, אלא רוב האזרחים – שאנחנו אחרי הגל הראשון, התרבות תחזור וייקח לה אולי קצת לחזור למצב שהיתה, אבל היא בדרך חזרה.

יחיאל (חילי) טרופר: לפחות אצלנו חלחלה בשבועות האחרונים ההבנה העמוקה, שהקורונה פה כדי להישאר, ולכן אסור לשים שמיכה על התרבות ולהגיד שהתרבות תחזור כשהמטוסים יחזרו לנחות פה, אלא התרבות תהיה מעכשיו לאורך כל ימי הקורונה.

יחיאל (חילי) טרופר: בשביל זה צריך מודלים יצירתיים, אני מניח שבין השאר הם עלו שם, דברים כמו דרייב אין, פעילויות בחוץ, כמו שתיאטרון החאן עשה – יש רעיונות מעולים שמגיעים מהשטח, זה לא המצאות שלנו.

יחיאל (חילי) טרופר: אתמול היתה ישיבה עם גרוטו כדי שיאשר את כל המתווים.

יחיאל (חילי) טרופר: לשמחתי את רובם הוא אישר, אלא שהוא אמר: מתי אפשר להפעיל אותם?

יחיאל (חילי) טרופר: כששר הבריאות יאשר הפעלה.

יחיאל (חילי) טרופר: אני בקשר רצוף עם שר הבריאות.

יחיאל (חילי) טרופר: הרי יש גם אישור מודלים, מתווים, כמה אנשים.

יחיאל (חילי) טרופר: דרייב אין זאת כותרת גדולה לכמה אפשרויות, למשל: דרייב אין כשאנשים נשארים ברכב; כשאנשים מגיעים עם הרכב שלהם למקום ויש להם ספסל תחום; דרייב אין בקפסולות של משפחות.

יחיאל (חילי) טרופר: תיאטרון החאן עושה פעילויות בחוץ בימין משה, כמה?

יחיאל (חילי) טרופר: 20, 40, 60, 100, ועוד רעיונות כאלה וכאלה.

יחיאל (חילי) טרופר: ברוב הדברים התקדמנו מאוד עם גרוטו, ובסך הכול יש הסכמות על רוב הדברים.

יחיאל (חילי) טרופר: ההפעלה שלהם צריכה להיות, כמובן, באישור שר הבריאות, קבינט קורונה וראש הממשלה.

יחיאל (חילי) טרופר: זה מה שאנחנו צריכים ממנו.

יחיאל (חילי) טרופר: אני מניח שזה יוכל להגיע, אבל אני לא יודע אם מידית.

יחיאל (חילי) טרופר: אני מניח שחלק מהדברים מידית, למשל אני יודע שזה לא דרמטי ולא רלוונטי לרוב עולם התרבות, אבל אם יש 20 איש שמותר להם להיות בבתי כנסת, תנו לנו תרבות ל-20 איש.

יחיאל (חילי) טרופר: זה לא הרבה, זה לא משהו, אבל זה יכול להספיק לתיאטרוני ילדים, לאמני רחוב.

יחיאל (חילי) טרופר: גם לזה יש ערך, זה לא או 20 איש או 500.

יחיאל (חילי) טרופר: אלה דברים שאני מקווה שנצליח להגיע אליהם באופן מידי.

יחיאל (חילי) טרופר: אנחנו מול שר הבריאות בתקווה לאשר.

יחיאל (חילי) טרופר: אני מניח שגם הוא מחכה לראות האם יש או אין סגר, אבל אני לגמרי מקבל שזאת אחריות של משרד התרבות להשיג את האישורים למקסימום יוזמות או רשויות - - -

עפר שלח: אתה נקטעת.

עפר שלח: אני אשאל שאלה, נראה אם אתה יכול לענות עליה.

עפר שלח: דובר פה גם על הזרמת כסף לקולנוע, ושנעצרו פה פרודוקציות כתוצאה מזה שגורמי חו"ל או גורמים אחרים לא מגיעים.

עפר שלח: מכיוון שבקולנוע אפשר לעבוד, לא רק לאנשי הקולנוע ולתעשיית הקולנוע זה ייתן פתרון, אלא גם לשחקנים, כי אם יהיו פה יותר הפקות של קולנוע ושל טלוויזיה, גם לשחקנים שכמובן משחקים גם בתיאטרון וגם בקולנוע ובטלוויזיה תהיה יותר עבודה.

עפר שלח: יש איזושהי התקדמות בתחום הזה?

יחיאל (חילי) טרופר: כן.

יחיאל (חילי) טרופר: קודם כל אני מודה בכנות, שלצערי לא תמיד האוצר מקבל את התפיסה שהצגת עכשיו, שזה משתלם תקציבית.

יחיאל (חילי) טרופר: אנחנו אומרים את הדברים האלה.

יחיאל (חילי) טרופר: בדיוק בשבוע שעבר ישבתי עם אבי נשר.

יחיאל (חילי) טרופר: מדובר על 1,000 איש שיעבדו, גם אם לתקופה מסוימת, זה 1,000 איש, זה לא הולך ברגל.

יחיאל (חילי) טרופר: אגב, את הסרט הוא מצלם באזור הדרום ובאר שבע, אז זאת עוד נקודה.

יחיאל (חילי) טרופר: לגבי ההתעקשות שעדיין יהיה קולנוע ויופקו סרטים ישראלים וההבנה שהרבה מאוד מפיקים הורידו את התקציב שלהם, שישה מיליון שקל כבר הצלחנו לסכם עם האוצר לפני חודש.

יחיאל (חילי) טרופר: קראנו לזה ביטוח קורונה.

יחיאל (חילי) טרופר: אם שחקנים יחלו בזמן הפקת סרט, זה כמו ביטוח.

יחיאל (חילי) טרופר: לשמחתי זה אושר - שינינו את זה לא רק אם יחלו, אלא השישה מיליון שקלים האלה יוכלו לזרום מידית כהפעלה וסיוע לסרטים כדי שיופקו.

יחיאל (חילי) טרופר: אני יודע שזה לא מספיק, ואנחנו עדיין מנסים להביא עוד כסף.

יחיאל (חילי) טרופר: אני מניח שיהיה עוד משהו, זה לא יהיה בסכומים שאנשי הקולנוע רוצים, או שאנחנו חושבים שהיה צריך, ברמה של עשרות מיליונים, אבל אני מאמין ומקווה שיהיה עוד כסף.

יחיאל (חילי) טרופר: צריך להגיד בכנות – ואתם שומעים את זה בחדשות ומכירים את זה בפוליטיקה – שגם אני באי בהירות תקציבית.

יחיאל (חילי) טרופר: שתבינו, אני שר ואני לא יודע מול איזה תקציב כרגע אני מתנהל.

יחיאל (חילי) טרופר: אז אנחנו מנסים לא רק להגיד: הכול יחכה עד שייקבע איזה תקציב יהיה ומה גובהו, אלא להזרים כך שגם בקולנוע יהיה משהו; גם אם הוא לא יהיה ענק, הוא יהיה.

איימן עודה: כבוד השר חילי טרופר, זה איימן עודה.

איימן עודה: אני מאמין שאתה בן אדם עם הרבה ערכים, עד כדי כך שאני מאמין שאתה הבן אדם הנכון, לצערי בממשלה הלא נכונה.

איימן עודה: לנו חשובה כל התרבות, כל התרבות, גם בקרב יהודים וגם בקרב ערבים, וזה אחד הדברים שגם מגשרים ומקרבים, אבל הוא ערך חשוב בפני עצמו.

איימן עודה: אנחנו קיבלנו מתקציב התרבות במשך עשרות שנים משהו כמו 3%, למרות שאנחנו מהווים 18% - 3% קיבלנו.

איימן עודה: הבטחת לי אישית וגם הבטחת לאנשי תרבות שאתה תפגוש אותם.

איימן עודה: הפגישה הזו עדיין לא התקיימה.

איימן עודה: דיברנו שנבקר ביישוב ערבי, לרבות נצרת.

איימן עודה: זה לא התקיים.

איימן עודה: אני חושש שאתה תסכים וזה יתקיים עוד שבועיים, ואחרי שבועיים אתה תגיד לנו: אוקי, אני אטפל בזה, זה ייקח לי עוד שבועיים.

איימן עודה: ממה ששמעתי פה, איפה התרבות הכללית ואיפה אנחנו?

איימן עודה: אין לנו תיאטרון אחד.

איימן עודה: שמעתי את עפר שלח מדבר על קולנוע.

איימן עודה: עפר, אין לנו קולנוע אחד, אין לנו.

איימן עודה: אתה מבין מה זה הקולנוע הערבי ,לרבות המצרי למשל?

איימן עודה: קולנוע ממש מפואר.

איימן עודה: אין לנו קולנוע אחד.

איימן עודה: אנחנו מדברים על המאה ה-21, כלומר: פה זאת לא רק אפליה, זה מעבר לאפליה.

איימן עודה: אני באמת תולה בך תקוות, כבוד השר חילי.

איימן עודה: אני אומר את זה בפני כולם.

איימן עודה: שומעים אותי ומקליטים אותי, וזה לא נוח לי להגיד מילה טובה על שר בממשלה הנוכחית, אבל בגלל שאני מכיר אותך אישית, אני מבקש ממך שכבר בשבוע הבא נפגוש את הקבוצה של אנשי התרבות ונתקדם.

יחיאל (חילי) טרופר: בוקר טוב, איימן.

יחיאל (חילי) טרופר: תודה על הפרגונים.

יחיאל (חילי) טרופר: קודם כל, קבענו סיור משותף וכל הסיורים בוטלו בגלל הקורונה, אבל אני מקבל – נקיים פגישה אצלי.

יחיאל (חילי) טרופר: תהיה נציגות מצומצמת במגבלות שיאפשרו – עלי לסגור אתך פגישה קרובה, ולא כמו שתכננו להגיע לאום אל פאחם או לנצרת.

יחיאל (חילי) טרופר: לגבי העובדה שיש אי שוויון בחלוקה בעולם התרבות, אני לגמרי מסכים.

יחיאל (חילי) טרופר: לצערי זה קיים בהרבה עולמות אחרים, אני מכיר את זה, ואני מחויב לתיקון של זה.

יחיאל (חילי) טרופר: בכנות, אני לא רוצה להגיד דברים פופוליסטים.

יחיאל (חילי) טרופר: איימן, אני לא יודע להגיד לך מה התקציב שלי.

יחיאל (חילי) טרופר: זאת אצלי מחויבות עמוקה.

יחיאל (חילי) טרופר: תהיה שנה תקציבית קשה בכל מקרה, אז כל מה שתכננו לתת כשדיברנו לפני כמה שבועות, לא נוכל לתת בהיקפים האלה.

יחיאל (חילי) טרופר: אבל דווקא בעניין הזה יש קשב גדול באוצר.

יחיאל (חילי) טרופר: דיברתי עם כמה חברי כנסת – אתך, מהרשימה וגם עם האוצר.

יחיאל (חילי) טרופר: דווקא לאוצר יש נכונות והשר גם רוצה לתת תקציב ייעודי לתרבות במגזר הערבי.

יחיאל (חילי) טרופר: זו משימה משותפת שלנו ואחריות שלי לקבוע ישיבה קרובה יותר וללכת יחד לאוצר.

יחיאל (חילי) טרופר: גם אם תקציב התרבות ייפגע, לפחות נייעד ונייחד תקציב חיצוני, כי דווקא באוצר יש נכונות לדבר הזה.

עפר שלח: איימן, הדברים חשובים, אבל אני לא רוצה שזה ישתלט על הדיון בשלב הזה.

עפר שלח: חילי, אם יש עוד כמה דקות, אני רוצה להכניס את ציפי פינס ואחריה את זיו דאלי, כי אני רוצה לשמוע מהם רעיונות ספציפיים והתייחסות שלך אליהם.

עפר שלח: ציפי, בבקשה.

יחיאל (חילי) טרופר: אם אפשר שכל אחד ידבר בקצרה, ואז אענה לשניהם ביחד.

ציפי פינס פרושן: אני אדבר על מה שמציק לנו.

ציפי פינס פרושן: הפגישות שלנו עם חילי היו מצוינות.

ציפי פינס פרושן: הוא אמר לנו: תחשבו מחוץ לקופסה.

ציפי פינס פרושן: מדברים על 200 מיליון, זה רק 150 מיליון, ואנחנו לא יודעים מתי ואיך נקבל את הכסף.

ציפי פינס פרושן: יש לנו רשימת הפקות.

ציפי פינס פרושן: כדי להתארגן ולבצע את מה שמחוץ לקופסה, זה לוקח זמן, לכתוב ולהפיק את זה.

ציפי פינס פרושן: זה לוקח זמן.

ציפי פינס פרושן: חבל שנגיע לחורף ולא נוכל לנצל את הקיץ.

ציפי פינס פרושן: אני ממש מבקשת שהצד הקשה של הרגולציה, עד שזה מתרחש, ידאג לקצר את המועד, כך שנוכל לעבוד ולהציע לאנשים שלנו לנצל את הסיוע שלכם כדי להחיות את עולם התיאטרון.

ציפי פינס פרושן: עברנו חמש שנים מאוד קשות.

ציפי פינס פרושן: יש לנו עכשיו קרן אור בדמות השר, שבאמת קשור לכל בקשה של כל אחד, לא רק לבקשה של מוסדות תרבות.

ציפי פינס פרושן: הסקטור הזה הוא בחיסרון כיס נוראי כל השנים.

ציפי פינס פרושן: פתחו, סגרו, פתחו וסגרו, ואנחנו התנענו כולנו את המערכות לקראת יציאה.

ציפי פינס פרושן: לי רק ההתנעה עלתה כמיליון וחצי שקל, והיא נסגרה בלי ששאלו אותנו, בלי שדיברו אתנו, בדיוק מה שאמר נעם סמל.

ציפי פינס פרושן: אני לא רוצה לחזור על מה שאמרנו, אני רק מבקשת מחילי למהר בבקשה לדעת כמה המוסד מקבל, כדי שנוכל לבצע את זה עם האנשים שלנו.

ציפי פינס פרושן: תודה.

זיו דאלי: בוקר טוב.

זיו דאלי: אני מודה שנכנסתי קצת באיחור.

זיו דאלי: אני חושב שיש המון פתרונות יצירתיים למצב באופן כללי.

זיו דאלי: פותחים דברים – פותחים מכוני כושר, פותחים בריכות, פותחים מסעדות, פותחים דברים כאלה ואחרים.

זיו דאלי: כמפיקים יש לנו היום פתרונות שאפשר לתת גם לקפסולות so called וגם לריחוק.

זיו דאלי: כמובן שיש את עניין הסימונים, אבל אני אתן סתם דוגמה – אם ניקח את פארק הירקון ונשים בו מעין במה עגולה עם הופעות כאלה ואחרות, ואפילו נחתוך עם מה שנקרא חציצה שקופה בין הקהל, אפשר להכניס כמות מאוד מאוד גדולה.

זיו דאלי: פתרונות יש והרבה, העניין הוא להתחיל לשחרר אותנו, כי כנראה אנחנו נחיה עם הדבר הזה הרבה זמן.

זיו דאלי: אנחנו כעולם ההפקה – או לפחות אני כמפיק לצורך העניין – יודע לתת פתרון כמעט לכל מגבלה שקיימת, אבל אנחנו רק צריכים שישחררו אותנו לעבוד.

זיו דאלי: אנחנו לא יכולים לשבת בבית ולראות דברים אחרים פתוחים ולדעת שאנחנו יכולים לעמוד גם בהגבלות האלה.

זיו דאלי: תציעו איזשהו מתווה לעבודה כזאת או אחרת במספרים שנראים הגיוניים, כי לא תמיד ההחלטות שמקבלים נכונות.

זיו דאלי: אני נותן רגע דוגמה את ה-250, ה-500 – אלה לא מספרים שמישהו חשב עליהם לדעתי.

זיו דאלי: אנחנו נדע לעמוד בדברים האלה.

זיו דאלי: אני יודע לתת פתרון כמעט לכל דבר, לכל רעיון, לכל פנטזיה שיש ללקוח כזה או אחר, אז גם לדברים האלה אני חושב שאפשר לתת פתרונות, רק תגידו מה אפשר.

עפר שלח: חילי, אני אתאר איזשהו תהליך ותגיד לי אם אני בכלל על המפה, ואם כן, למה זה לא מתקיים.

עפר שלח: בסופו של תהליך משרד הבריאות קובע קריטריונים בשיח אתכם.

עפר שלח: מדברים פה על איקאה?

עפר שלח: הוא גם קובע להפגנות.

עפר שלח: מתקיימות הפגנות.

עפר שלח: התקיימה הפגנה בתל אביב עם עשרות אלפי אנשים, אני לא יודע בדיוק כמה, ואתה עובד מול צוות של עולם התרבות שלוקח את הדבר הזה, מקבל עליו את הדברים האלה ומייצר פתרונות נקודתיים, למשל להופעות, להצגות תיאטרון או למשהו אחר.

עפר שלח: האם התהליך הזה סביר, ואם כן, למה הוא לא מתקיים?

יחיאל (חילי) טרופר: אענה קודם לציפי לגבי אותם 200 מיליון שקלים.

יחיאל (חילי) טרופר: אני מקבל לגמרי שזו המשימה המרכזית.

יחיאל (חילי) טרופר: אנחנו מנסים לסגור את זה דרך כל הצינורות כמה שיותר מהר.

יחיאל (חילי) טרופר: לגבי מה שזיו ואתה עפר אומרים, אם היית אומר למשרד הבריאות: בסדר, תאפשר לי להיפתח כמו בתי כנסת או מכוני כושר, יש סיכוי שאולי היית משיג.

יחיאל (חילי) טרופר: אבל כמו שאתה אמרת, המספרים האלה לא רלוונטיים לעולם התרבות.

יחיאל (חילי) טרופר: בעולם התרבות אתה לא באמת יכול לפתוח מופיעים ל-20 איש, ולכן החוכמה פה היא לקבל אישורים מיוחדים.

יחיאל (חילי) טרופר: במצב התחלואה שיש עכשיו ובלחצים שיש עכשיו, הם לא מוכנים לתת.

יחיאל (חילי) טרופר: לגבי ההליך שאנחנו מנסים לייצר, אנחנו מצליחים לבנות אותו מול משרד הבריאות.

יחיאל (חילי) טרופר: כל מתווה שמגיע אלינו ושאנחנו מרגישים שכמשרד התרבות אנחנו יכולים לעמוד מאחוריו ו-12 הרעיונות שאתמול ישבנו לגביהם עם גרוטו, הגיעו מהשטח, מאנשים, מפורום מוסדות תרבות.

יחיאל (חילי) טרופר: זיו, אתה מוזמן לשלוח כל רעיון.

יחיאל (חילי) טרופר: התפקיד שלנו זה לשגרר את זה.

יחיאל (חילי) טרופר: הם לא מוכנים להגיד מה הם הכללים, כלומר: כך וכך אנשים וכך וכך מרחקים מותר.

יחיאל (חילי) טרופר: במצב שבו הם נמצאים עכשיו שזה מחשבות על סגר, הם לא שם.

יחיאל (חילי) טרופר: אתה ממש צריך לבוא עם כל מתווה שהוא ולנסות לשכנע למה הוא יכול לעמוד.

יחיאל (חילי) טרופר: אתה עובר שם את הדרג המקצועי שחותם על זה שאפשר, ואז זה עולה לשר הבריאות להחלטה מתי מותר להפעיל, וכרגע הם לא מוכנים לתת הפעלה.

יחיאל (חילי) טרופר: זה לא שאין בכלל מסלול, אבל המסלול קצת יותר מורכב ממה שאתה אומר עפר.

יחיאל (חילי) טרופר: הממשלה ושר הבריאות לא מסוגלים לתת את הכללים האלה, בטח לא לענף התרבות.

אורלי פרומן: אבל חילי, זאת בדיוק הבעיה, למה לא לענף התרבות?

אורלי פרומן: הרי היה מתווה.

אורלי פרומן: עולם התרבות היה אמור להיפתח.

אורלי פרומן: הקישו מהחתונות על עולם התרבות – שזה כמו להשוות עגבניות למלפפונים, זה לא קשור.

אורלי פרומן: הכללים בעולם התרבות הם אחרים, ועצרו את כל עולם התרבות, בגלל פגיעות במקומות אחרים.

אורלי פרומן: אין לנו שום נתונים, כי העולם עוד לא התחיל לפעול.

אורלי פרומן: אני אומרת שוב, שמנהלי התרבות מספיק אחראים שתתנו להם את המסגרת, והם ייצרו פתרונות יצירתיים.

אורלי פרומן: חייבים לעורר מחדש את התרבות ואת האמנות במדינת ישראל.

אורלי פרומן: גם לא דיברנו על המוזיאונים, על מוזיאון המדע ועל הילדים שבחופש ולא יכולים ליהנות.

אורלי פרומן: אמרו תרבות לא, איך מפתחים את זה?

אורלי פרומן: צריך להילחם מול משרד הבריאות?

אורלי פרומן: בואו נלך כולנו מול משרד הבריאות, הרי זה לא הגיוני.

אורלי פרומן: ככל שנסחוב את זה, קשה יהיה להחזיר את העולם הזה לפעילות, ויש היום יצירות שמחכות להפקה – למעט עולם הקולנוע, לא צריך להתחיל עכשיו לעבוד על הצגות ועל מופעים חדשים.

אורלי פרומן: צריך לתת קודם כל לתת את הבימות במקומות הראויים עם המגבלות.

אורלי פרומן: בואו נפתח בהתאם למתווה שכבר היה, אבל נניע את התהליך הזה.

יחיאל (חילי) טרופר: אני אגיד עוד כמה מילים, לא כי אנחנו לא מסכימים.

יחיאל (חילי) טרופר: ברור שאני מאוד רוצה לפתוח את עולם התרבות.

יחיאל (חילי) טרופר: אגב, הנחמה היחידה שלי בסבב הזה – הרי בגל הראשון התרבות היתה הראשונה להיסגר וגם האחרונה להיפתח – לפחות את זה קצת הצלחנו לשנות, הפעם התחילו לסגור דברים אחרים לפנינו ולא היינו בין הראשונים שסגרו.

יחיאל (חילי) טרופר: כן צריך לדעת שלכל ענף יש מגבלות שלו.

יחיאל (חילי) טרופר: מה שאתה יכול לאפשר במסעדה, כשגם שם זה לא באמת רווחי, ה-20%, 30%, אבל אולי במסעדה שאפשר להחזיק עם מספרים כאלה, בעולם התרבות אלה לא מספרים רלוונטיים.

יחיאל (חילי) טרופר: בתוך עולם התרבות צריך לבנות מתווה, אבל כל עוד מדיניות הממשלה שאין התקהלויות, היא לא מוכנה לאשר זאת בענף התרבות כמו בהרבה ענפים אחרים.

יחיאל (חילי) טרופר: אני לא פה כדי להגיד לכם מה הבעיות ולמה אי אפשר; להיפך, אני חושב שביחד אנחנו צריכים לדחוף בדיוק את זה, שאפשר להחזיר את עולם התרבות גם בתנאים אחרים.

יחיאל (חילי) טרופר: אני אמרתי לשר הבריאות שאם בכל המדינה היו שומרים על הכללים ועל הבריאות כמו בתיאטראות, לא היה גל שני.

יחיאל (חילי) טרופר: אני לגמרי עומד מאחורי זה ואני מסכים עם מה שאמרת, אורלי, שעל רוב רובם של מנהלי מוסדות התרבות, לגמרי אפשר לסמוך.

יחיאל (חילי) טרופר: אבל בסוף את נמצאת במצב שמצטרפים 1,700 חולים ביום.

יחיאל (חילי) טרופר: במצב של 1,700 חולים ביום, לא מוכנים לאשר לך התקהלויות, כמו שזיו ציין בפארק הירקון, או בתיאטראות שבאות באלפים.

יחיאל (חילי) טרופר: אני אגיד לך בכנות, שגם לא מעט אנשים מתוך עולם התרבות אמרו שגם אם יאשרו להם, הם לא רוצים לקחת את האחריות על עצמם.

יחיאל (חילי) טרופר: זה לא כזה פשוט.

יחיאל (חילי) טרופר: גם אם יפתחו, סביר להניח שהקהל לא יבוא בקלות.

יחיאל (חילי) טרופר: המשימה היא משותפת – כן ליצור תרבות בימי קורונה.

יחיאל (חילי) טרופר: כמו שנעם סמל אמר וכמו שציפי פינס אמרה מקודם, תגידו בחוץ, תאפשרו בצורה כזאת או אחרת, ברכבים, ליד רכבים, בהליכה – על זה אנחנו עובדים.

יחיאל (חילי) טרופר: על זה אנחנו עובדים.

יחיאל (חילי) טרופר: כל קול שלכם עוזר לי, אנחנו ביחד בדבר הזה.

עפר שלח: כולנו ביחד בדבר הזה.

עפר שלח: אנחנו לא נפתח עכשיו את התיק הגדול של הביקורת על איך הממשלה מטפלת בכלל בענייני הקורונה.

עפר שלח: אני חושב שבסופו של דבר לא יהיה לזה פתרון, כי אתה אומר 1,700 חולים – 1,700 חולים זה מאתמול, ולפני שבוע דיברנו על מספרים אחרים.

עפר שלח: אני לא אומר את זה כי אני חושב שאתה רוצה להתחמק, אלא מפני שאנחנו עכשיו באמת בנקודה שבה שוקלים סגר כללי.

עפר שלח: הטיפול בכל הנושא ובתרבות בכלל לא יהיה אם הוא לא יהיה פרטני, הוא לא יהיה אם זה ימשיך להיות במשיחות מכחול גדולות.

עפר שלח: אורלי הזכירה מוזיאונים, אני ראיתי בטלוויזיה את הלובר נפתח, אז מכניסים שם בקבוצות קטנות.

עפר שלח: על זה ממש אפשר לשלוט, אתה יכול לשלוט איך אנשים עומדים בתור ואתה יכול לשלוט על מספר הנכנסים.

יחיאל (חילי) טרופר: המוזיאונים פתוחים.

עפר שלח: מאה אחוז, אני אומר שצריך לקבוע כללים להתנהגות ומתחתיהם דברים פרטניים.

עפר שלח: עד שלא יעברו לעבוד ככה, אנחנו לא נמצא פתרונות.

עפר שלח: נכון שברגע זה שאנחנו מדברים כל זה נראה בכלל לא רלוונטי, מפני שאנחנו שוקלים אם זה סגר מלא או לא.

יחיאל (חילי) טרופר: עפר, אני מקבל את הכול, אבל כן חשוב להגיד שלמשל את המוזיאונים התעקשנו והצלחנו להשאיר אותם.

יחיאל (חילי) טרופר: יש לנו בעיה עם ארבעה מוזיאוני מדע, שאנחנו במלחמה יום יומית כדי לפתוח אותם, כי מוזיאונים יכולים לגמרי לעמוד בכללים.

יחיאל (חילי) טרופר: אני מקבל את כל מה שאמרת, ולכן אני אומר שברור שהתרבות לא תחזור.

יחיאל (חילי) טרופר: זו בכלל לא שאלה.

יחיאל (חילי) טרופר: היא לא תחכה שנה שהקורונה תלך.

יחיאל (חילי) טרופר: היא צריכה לבנות את המודלים המותאמים שלה.

יחיאל (חילי) טרופר: זה הזמן לבנות אותם ולאשר את העקרונות שלהם, כדי שברגע שתהיה הפעלה, אנחנו כבר נהיה מוכנים.

יחיאל (חילי) טרופר: גם סגר לא יהיה סגר לשנה, אז גם אם חלילה נתגלגל לסגר של שבועיים, שלושה, אחריהם ברור שנדרוש – הנה מתווים מוכנים, תפתחו, הנה מתווה מוכן, מאושר בחתימה של איתמר גרוטו, קדימה, לעבוד.

עפר שלח: תודה.

עפר שלח: ביקשו להתייחס עוד כמה אנשים ואחר כך נשמע את האוצר.

עפר שלח: צביקה גוטליב, מנכ"ל איגוד המפיקים.

אורלי פרומן: יש נציג של משרד הבריאות?

עפר שלח: צביקה גוטליב לא אתנו.

עפר שלח: יוסי אדרי, ניסינו לדבר אתך קודם.

עפר שלח: אני לא יודע כמה מהדברים שמעת, ספר לנו את הסיפור האישי שלך.

יוסי אדרי: אני טכנאי סאונד, מעצב קול כבר כמעט 30 שנה.

יוסי אדרי: רוב הזמן שלי אני מתעסק בהפקות, מהגדולות ביותר בארץ, לדוגמה ניהלתי את הסאונד באירוויזיון.

יוסי אדרי: אני היום כמובן לא מחכה לחזור לעבודה, כי אני לא רואה איך חוזרים לעבודה.

יוסי אדרי: אני כבר התחלתי לעבוד במקצוע אחר לגמרי, אני נוהג במלגזה במחסן של חומרי בניין.

יוסי אדרי: אני הייתי רוצה לקחת אנשים כמו זיו דאלי ולבדוק איתם איך אפשר לחזור לעסוק במקצועות שלנו.

עפר שלח: יוסי, אתה פועל כאדם פרטי?

עפר שלח: אתה מומחה שעובד לבד, או שיש לך חברה עם אנשים שעובדים תחתיך?

יוסי אדרי: אני עוסק מורשה, אני עצמאי כמובן, ואני עובד לבד.

יוסי אדרי: אין לי ציוד, אין לי רמקולים או פנסים, אני נטו טכנאי עם כמה מחשבים.

יוסי אדרי: היתה לי המון עבודה שאני מתעסק בה, וכשיש לי יותר מדי עבודה, אני מעביר לחברים ומשתמש באנשים כמוני.

עפר שלח: ברור, אבל אתה בא כמומחה תוכן לעניין הזה ומתחבר כל פעם להפקה קיימת.

יוסי אדרי: נכון מאוד.

עפר שלח: כעצמאי כזה, אתה קיבלת את הכספים שהובטחו לעצמאים במתווי הסיוע השונים?

יוסי אדרי: כן, אני קיבלתי מענקים.

יוסי אדרי: קיבלתי עד עכשיו 20,000 שקלים.

יוסי אדרי: את רובם ככולם החזרתי חזרה למדינה בתשלומים שאני צריך להחזיר למדינה, כמו: ביטוח לאומי, מס הכנסה, מקדמות מס לחברה כמוני.

יוסי אדרי: אני משלם מעל 6,000 שקל לשני הגופים האלה כל חודש.

עפר שלח: מקדמות זה מן הסתם על בסיס הכנסותיך בשנה שעברה.

יוסי אדרי: לגמרי נכון.

עפר שלח: שאין שום הגיון לדבר עליהן ועל השנה בנשימה אחת.

יוסי אדרי: לגמרי נכון, זאת אומרת:

יוסי אדרי: אני עובד עכשיו כדי לשלם את מקדמות המס.

יוסי אדרי: אני חייב לשלם אותן.

עפר שלח: אין שום היגיון לדבר עליהן ועל השנה בנשימה אחת.

יוסי אדרי: נכון מאוד, נכון מאוד.

עפר שלח: אבל היתרון שלך לצורך העניין זה שכאשר ייפתחו דברים, זה לא יהיה כרוך מבחינתך – כמו שאמרה ציפי פינס או הרבה אחרים – בהוצאות כדי לחזור למעגל העבודה.

עפר שלח: בעבודה שלך תבוא עם המחשבים ותתחבר.

יוסי אדרי: נכון מאוד.

יוסי אדרי: אני כן יכול לומר שהיו הצעות עבודה לחזור חזרה לעבודה בתנאים אחרים, מה שנקרא "מחירי קורונה".

יוסי אדרי: אם הייתי מרוויח סכום מסוים ליום עבודה, הזמינו אותי לעבוד בחצי מהסכום, ואני לא יכול לעבוד במחירים כאלה, אז פשוט החלפתי מקצוע כרגע.

עפר שלח: באיזה סוג של הפקות?

יוסי אדרי: אני עושה כל מיני תכניות מוסיקה בטלוויזיה, כמו: הכוכב הבא, בית הספר למוסיקה.

יוסי אדרי: לא נפסיק לשיר היה בזמן הקורונה – אני עבדתי בזה, כי חשבתי שזה מה שצריך לעשות, ועבדתי עבור חצי מהסכום.

יוסי אדרי: אני לא מוכן לחזור חזרה לעבוד בחצי מהסכום, כי אני מפסיד.

עפר שלח: זאת אומרת שגם לגופים הקיימים, למשל גופי טלוויזיה, יש עכשיו מחירון קורונה.

יוסי אדרי: נכון מאוד.

עפר שלח: יש לכם איזשהו איגוד שמייצג אתכם או שכל אחד עובד פרטי מול כל הגופים?

יוסי אדרי: בגלל מצב הקורונה, עכשיו התחלנו להתעסק בבנייה של איגוד.

יוסי אדרי: אני יחד עם ספידי קול, שגם נמצא כאן בשיחה הזאת, מנסים לבנות ביחד איגוד.

עפר שלח: כן, הוא דיבר אתנו קודם.

יוסי אדרי: הוא פחות רלוונטי לאנשים עצמאים כמונו, זה יותר מדבר על הפועלים שבונים את הבמות ותולים את הרמקולים ואת הפנסים.

יוסי אדרי: כמובן, אלה אנשים שעובדים מאז קום המדינה ועד היום בלי שום תנאים סוציאליים – לא שעות מוגדרות, לא הפסקות, לא ארוחות, לא שבתות, לא חגים, כל יום הוא אותו יום.

עפר שלח: רק נאחל שיהיה בהצלחה ושתחזור מהר לעשות את מה שכולנו אוהבים.

יוסי אדרי: תודה לכם.

יוסי אדרי: אתם אנשים נפלאים, בהצלחה לכולנו.

עפר שלח: לא כולנו, אבל יש פה גם.

עפר שלח: .. אני מבקש בשלב הזה להעלות את משרד האוצר.

עפר שלח: היתה אתנו קודם שירה עמיאל שנאלצה לעזוב, אבל אני מבין שדביר ז'ורנו, רפרנט מאקרו באגף תקציבים, נמצא אתנו.

עפר שלח: אם אני מסכם את מה ששמענו עד עכשיו בהיבט האוצרי – מצד אחד, זה לא כך אצלכם, זה יותר רשות המיסים וכן הלאה, אני מציין בקורת רוח שאכן הגיע הכסף שהבטיחו לאנשים, לפחות למדגם הקטן שדיברנו אתו היום.

עפר שלח: לגבי כל הסוגיה של ההקצבה לעולם התרבות, הדבר העיקרי שעלה מההתחלה זה שהמודל הבסיסי שלו התרסק.

עפר שלח: אם המודל הבסיסי הוא נגיד 80%-20% - אני כמובן מכליל פה הרבה מאוד מוסדות – 80% הכנסות עצמיות ו-20% תמיכה, והמודל הזה לא מחזיק מעמד באופן כללי בגלל שהתקציב לא מספיק לכל מוסדות התרבות הקיימים, עכשיו 80% הכנסות עצמיות זה אולי 8%.

עפר שלח: איך אתם מסתכלים על הדבר הזה ומה אתם חושבים לעשות כדי לסייע למוסדות האלה, שכמו שציפי פינס אמרה, לקח עשרות רבות של שנים לבנות אותם, וכדי שלא יתרסקו?

דביר ז'ורנו: אני מסכים באופן כללי שמבחני התמיכה השנה לא רלוונטיים, כי אין פעילות.

דביר ז'ורנו: למעשה, בגלל ההגבלות של משרד הבריאות יש השבתה מלאה, ולכן לא רלוונטי להשתמש במבחני התמיכה הקיימים.

דביר ז'ורנו: ברשותך, אני רוצה להסביר איך אנחנו רואים את הדברים ומה הרציונל הכללי שהנחה אותנו כשנדרשנו לסוגיה שעומדת על הפרק.

דביר ז'ורנו: קודם כל, באופן כללי, יש לנו סך הכול 420 עמותות שנתמכות על ידי משרד התרבות, המחזור שלהן בסדר גודל 2.5 מיליארד ש"ח ותקציב התמיכה השנתי הוא בסדר גודל של מיליארד ש"ח, זאת אומרת בממוצע אנחנו מדברים על 70% הכנסות עצמיות של הגופים.

דביר ז'ורנו: ברור לנו שההגבלות ככל הנראה יימשכו בחודשים הקרובים, יפגעו בצורה די משמעותית בהכנסות העצמיות, וגם כאשר ייפתחו הגופים – בתקווה שזה יהיה כמה שיותר מהר בהתאם להנחיות של משרד הבריאות – יהיה איזשהו חשש מסוים, יהיו הגבלות על היקף התפוסה באולמות, ולכן יש צפי לירידה בהכנסות העצמיות של הגופים.

דביר ז'ורנו: צריך לומר שהגופים כרגע ממשיכים לקבל את כספי התמיכה מטעם מבחני התמיכה, מקבלים מקדמות בהיקף של 40% מכספי התמיכה שחולקו בשנה שעברה באופן כללי.

דביר ז'ורנו: בנוסף לזה, למעשה, המענק לעסקים שאושר עוד בתכנית הקודמת של מה שהיה 80 מיליארד וגדל ל-100 מיליארד מענק לעסקים בגין הוצאות קבועות, ניתן למעשה גם לעמותות שהן גופי תרבות שעומדים בקריטריונים מסוימים של 30% הכנסות עצמיות.

דביר ז'ורנו: כמו שראינו, זה רלוונטי למרבית הגופים, והמטרה שאותם גופים יוכלו להתמודד עם הירידה בהכנסות העצמיות שלהם ולשלם את ההוצאות הקבועות שממשיכות.

דביר ז'ורנו: מלבד זה, כמובן שהגופים זכאים לשלושה חודשי ארנונה חינם, שניתנו באופן רוחבי במשק.

דביר ז'ורנו: הם השתמשו באפשרות להוציא עובדים לחל"ת, כולל באפשרות לא לפדות את ימי החופש לפני.

דביר ז'ורנו: הם מקבלים מימון של השכר של העובדים שלהם שנמצאים בחלת.

דביר ז'ורנו: לגופים רלוונטיים אנחנו גם מציעים מטעם החשב הכללי מסלול של הלוואות; כמובן שזה פחות רלוונטי להרבה מהגופים, שלא יכולים להציע תכנית עסקית כדי לממן בחזרה את הדבר הזה.

דביר ז'ורנו: אני כן אומר שמשרד האוצר באופן כללי מעדיף להימנע מסיוע נקודתי לענפים ספציפיים ומעדיף סיוע רוחבי כמה שאפשר.

עפר שלח: אבל זו בדיוק הבעיה, כי התרבות שייכת – לפחות עד עכשיו, רוב הזמן עסקנו דווקא בחיפוש פתרונות שהיא כן תעבוד בצורה כזו או אחרת – עד עכשיו מתחילת המשבר לענפים שאתה יכול לקרוא להם ענפים בסיכון.

עפר שלח: הם נכנסו מוקדם, הם יוצאים מאוחר, אם בכלל, הם אולי יהיו הראשונים להיסגר גם בסגר מתחדש, כמו שאנחנו רואים בימים האלה.

עפר שלח: האופק שלהם הוא לא אופק של חזרה כמו של עסקים אחרים, זאת אומרת: הם לא יכולים להיות כמו כולם.

דביר ז'ורנו: מן הצד השני אתה יכול לומר, שבניגוד לעסקים פרטיים, מדובר בגופים שזוכים לתקצוב משמעותי מדי שנה באופן מסוים, תקצוב שמובטח על ידי המדינה, ולכן אפשר לומר שהם דווקא מופלים לטובה ביחס לעסקים האחרים.

דביר ז'ורנו: בסוף כן רצינו להימנע מקריסה של גופי תרבות בישראל, גופים שהם נכסי צאן ברזל של תרבות בישראל.

דביר ז'ורנו: זה לא סביר שבגלל משבר, שהוא בסופו של דבר אקסוגני והוא מאוד מאוד חריג, למעשה כל שדרת גופי התרבות המרכזיים תקרוס.

דביר ז'ורנו: זאת תוצאה שהיא לא רצויה מבחינתנו, ולכן אנחנו היינו מוכנים לבוא ולדון עם משרד התרבות על סיוע נקודתי לענף, וזה נעשה כמובן בכפוף לעקרונות ששמנו על השולחן – בכפוף לצעדי התייעלות, בכפוף לזה שמיקדנו את הסיוע בגופים עם הכנסות עצמיות גבוהות, רצינו גם לייצר מודל תמיכה שהוא כמה שיותר פשוט, מבוסס על נתוני עבר, אנחנו לא רוצים עכשיו לאסוף נתונים של שנת 2020, שאין הרבה מה לעשות איתם.

דביר ז'ורנו: מה שעוד שמנו על השולחן זה התחייבות להחזרת עובדים, כי כשמשרד האוצר מקצה את התקציב התוספתי הזה, בסופו של דבר הוא לא רוצה שהכסף יישאר אצל הגופים, אלא יחלחל למטה ויוביל להעסקת עובדים.

דביר ז'ורנו: אנחנו גם לא מתביישים לומר שאנחנו הולכים להטיל חובה על קיצוץ של שכר הוצאות הנהלה והוצאות כלליות, דורשים התייעלות מצד הגופים, ובנוסף אנחנו רוצים גם לתמוך בגופים באמצעות מימון של פרויקטים של התייעלות.

דביר ז'ורנו: אם יש פרויקטים שיכולים בסוף לייצר חיסכון לגופים האלה לטווח ארוך, אנחנו מוכנים לממן אותם.

דביר ז'ורנו: באופן כללי, שנת 2020 בוטלה כשנת הערכה.

דביר ז'ורנו: משרד המשפטים אישר למשרד התרבות לבטל זאת, ולכן שנת 2020 לא תהיה שנה שמסתכלים עליה כבנצ'מרק להבין את היקף הפעילות שבוצעה.

דביר ז'ורנו: זה מעניק המון המון גמישות לגופים לפעול, כדי להבטיח כמה שאפשר את השרידות שלהם.

דביר ז'ורנו: זה משהו שחשוב להבין.

דביר ז'ורנו: אנחנו הנחנו בהתחלה במתן הסיוע, שהגופים האלה ייפתחו בחודש יוני.

דביר ז'ורנו: ראינו איזשהו תהליך של התנעה, ובסופו של דבר הגל השני הביא את ההנחות שלנו להשתנות בצורה מאוד קיצונית.

דביר ז'ורנו: עכשיו אנחנו מסתכלים מחדש על ההנחות שלנו, כדי לוודא שהמענה שהוכרז עליו בסדר גודל של 200 מיליון שקל הוא אכן רלוונטי לצרכים הנוכחיים.

דביר ז'ורנו: לגבי הסיפור של הקולנוע שדובר עליו, כמו ששר התרבות הסביר, אנחנו הקצינו שישה מיליון שקל לטובת מימון של סיוע נוסף במקרה של התייקרות בעקבות ביטול ימי צילום, בעקבות הגבלות של משרד הבריאות, וגם הגדלנו את הקרן לסיוע לאומנים במצוקה בשלושה מיליון שקלים.

עפר שלח: דיבר שר התרבות, למשל, על הפקה אחת ספציפית, שיכולה להעסיק 1,000 איש.

עפר שלח: היא לא רק יכולה להעסיק 1,000 איש, אלא היא גם מכניסה כסף בסופו של דבר, הרי הקולנוע זה לא דבר אלטרואיסטי.

עפר שלח: בסוף בהחלט יכול להיות – ואנחנו רואים את זה בתפוקה של ענף הקולנוע במדינת ישראל בשנים האחרונות – שזה גם יכסה את עצמו ויכניס עוד כסף לענף.

עפר שלח: זה לא יבוא משישה מיליון שקל.

דביר ז'ורנו: צריך לומר שהמטרה של השישה מיליון שקל היתה להפקות שכבר יצאו לדרך, ויש סכנה שעכשיו יתגלה בהן איזשהו חולה קורונה וכל ההפקה תיכנס - - -

עפר שלח: על זה אני מדבר, ולכן זה לא רלוונטי ממילא.

עפר שלח: האם יש כוונה לשים עוד כסף – בעיקר מפני שלא נכנס פנימה כסף מחו"ל שהיה אמור להיות בכל מיני קופרודוקציות – ולאפשר להפקות האלה לצאת לדרך, כי הן מעסיקות כמות מאוד גדולה של אנשים?

עפר שלח: אנחנו מדברים על החזרה של אנשים לעבודה.

דביר ז'ורנו: אני הסברתי לפני כמה משפטים, שלפני שאנחנו מדברים על סיוע נקודתי, על סיוע ספציפי, בגלל שזה אירוע חריג, חייבים לנתח אותו ולוודא לפני, שאנחנו ממצים את כל המקורות הקיימים וזה באמת סוג של מוצא אחרון.

דביר ז'ורנו: בעולם הקולנוע, עד עכשיו לא השתכנענו שזה המצב.

דביר ז'ורנו: למיטב זכרוני, אתה יושב ראש הוועדה גם היית שותף לדיונים בשתי הכנסות הקודמות לגבי חוק הקולנוע.

עפר שלח: נכון, והצלחנו להביא עוד כסף מעבר למה שנקבע בחוק הקולנוע.

דביר ז'ורנו: נכון, אנחנו מדברים פה על תקציב חמש שנתי, שזאת באמת פריבילגיה שאין לאף מוסד תרבות ולאף ענף תרבות בקרב כל הגופים שנתמכים על ידי משרד התרבות; בעצם אופק של 100 מיליון שקל מדי שנה עד 2023.

דביר ז'ורנו: בתוך המבחן הזה, בתוך החוק למעשה, יש סעיף שמדבר על כך שמינימום 15% מהסכום ילך לדוגמה לעידוד הפקות קולנוע פרטיות.

דביר ז'ורנו: זה משהו שהיום למעשה לא קיים.

דביר ז'ורנו: זה 15% מתוך 100 מיליון שקל, מדברים על 15 מיליון שקל, שכרגע מוקצה לטובת הפקות פרטיות.

דביר ז'ורנו: האם זה נראה לך סביר בהינתן מצוקה כזאת - - -?

עפר שלח: דביר, אני לא רוצה להזכיר איך הסעיף הזה נולד, זה ממש לא הסעיף שהייתי נתלה בו.

אורלי פרומן: בדיוק, נתת דוגמה לא טובה.

עפר שלח: אבל ה-100 מיליון שקל האלה מניבים למדינת ישראל גם כסף וגם שווה כסף בסכומים אדירים.

עפר שלח: תעשיית הקולנוע שלנו משגשגת.

עפר שלח: זאת אחת ההשקעות היותר טובות שאתם יכולים לעשות, ובכוונה אני משתמש במילה "השקעה" ולא במילה "תמיכה", באמת לאפשר לענף הזה להמשיך לעבוד, הן מפני שהוא מעסיק אנשים והן מפני שבסופו של דבר הוא גם יניב פירות.

דביר ז'ורנו: אנחנו מאוד בעד שכמה שיותר מה-100 מיליון שקל שאנחנו מקצים לא ילך לתקורות, לא ילך לכל מיני מסלולים שהם פחות רלוונטיים עכשיו, לא ילך להקמה של קרנות נוספות, מה שהוחלט עליו לאחרונה, וילך לפעילות – ילך לטובת הפקות קולנוע שאנשים באמת צורכים.

דביר ז'ורנו: הדרך לייצר עוד מקורות מימון להפקות קולנוע יכולה לבוא גם באמצעות הסטות מתוך התקציב הקיים.

דביר ז'ורנו: עד עכשיו, לצערנו, לא שמענו מה אפשר לעשות על מנת לקחת את התקציב הקיים, לעשות עליו עבודה כמו שצריך, ולראות כל מה שהוא לא הפקת קולנוע שם, פשוט לא רלוונטי השנה.

דביר ז'ורנו: יש מפיקים שצריכים את הכסף הזה ואנחנו נשמח לעשות את ההסטות המתחייבות.

דביר ז'ורנו: אבל לחשוב שמשרד האוצר יוסיף עוד כסף לאנשים שלא מוכנים לעשות את העבודה הבסיסית הזאת, זה משהו שלא יקרה.

אורלי פרומן: בגלל שעדיין אין תקציב מדינה, אמרת שמקבלים עד עכשיו 40%.

אורלי פרומן: אנחנו כבר בחודש אוגוסט אוטוטו, כבר הרבה מעבר ל-40%, אז דווקא בתקופה הזאת אי-אפשר גם את זה לשנות ולפחות את השוטף להזרים לא בקצב של "עד שיהיה תקציב מדינה"?

דביר ז'ורנו: כרגע אנחנו מתנהלים תחת סעיף 3ב לחוק יסוד: משק המדינה, ונאלצים לשלם קודם כל את ההוצאות המחויבות לפי חוק – החוזים, האמנות, כל הדברים הקשיחים, שכר וכו'.

דביר ז'ורנו: המדיניות של החשב הכללי שהוא בסוף זה שאחראי על ההקצאה בזמן התקציב ההמשכי, כי כרגע בהתאם לוועדות החריגים שהוקמו היא 40% שם היקף המקדמות ששולמו שנה שעברה.

דביר ז'ורנו: ככל שיהיה צורך בהגדלה - - -

אורלי פרומן: אבל על זה אני קובלת, עד שיהיה תקציב מדינה, אנחנו לא יכולים להישאר בשנה שהיא איננה – אל תגיד לי שנה שעברה – דומה לשנה שעברה, לפחות בשוטף.

אורלי פרומן: בתקציב שאנחנו יודעים שהוא קיים, שהוא יעבור בסוף, שצריך יהיה בסוף להוכיח בדיעבד שגם השתמשו בו, די עם התרגילים האלה.

אורלי פרומן: אנחנו באוגוסט, תעבירו כבר למוסדות שמונה חלקי 12 כמו שצריך, לפחות את זה, וגם תזרזו את כל החלוקה של ה-200 מיליון.

אורלי פרומן: אגב, השישה מיליון זה לא תוספתי לעולם הקולנוע, זה ממילא היה קיים שם להפקות זרות, פשוט עשיתם הסטה, אז זאת לא תוספת, אבל בסדר, שיהיה הכסף.

דביר ז'ורנו: כמו שאמרתי, אנחנו מבחינתנו מאוד מאוד מעוניינים לייצר מבחנים כמה שיותר פשוטים ושיגיעו כמה שיותר מהר לגופים, וזאת הסיבה שהמבחנים והקריטריונים ששמנו על השולחן מתבססים על נתוני עבר.

דביר ז'ורנו: כל הנתונים שצריך על מנת לבצע את הכסף הזה קיימים, ולא צריך שהגופים ידווחו על נתונים חדשים וכו'.

דביר ז'ורנו: אנחנו עובדים יחד עם משרד המשפטים, עם החשב הכללי באוצר ועם משרד התרבות כדי שהכסף ייצא כמה שיותר מהר.

דביר ז'ורנו: צריך תמיד להשתפר בדברים האלה והביקורת הזאת מובנת מבחינת קצב הביצוע.

אורלי פרומן: הערה אחרונה, כי אתם חוזרים על ההערה הזאת בכל דיון ובכל ועדה, שאתם מעדיפים להימנע מסיוע לענפים ספציפיים ולדבר על השלכות רוחביות.

אורלי פרומן: עולם התרבות הוא לא עוד עולם.

אורלי פרומן: זה עולם שמתנהל אחרת, זה עולם שהוא נכס למדינת ישראל.

אורלי פרומן: אם אנחנו נמצא את עצמנו בסוף עידן הקורונה, המשבר הכלכלי או מתי שהממשלה תחליט שהגיע הסוף למשבר הבריאותי/כלכלי הזה, אנחנו עלולים למצוא את עצמנו עם גופים ועם מוסדות סגורים ועבודה של שנים שהושקעה על ידי כל כך הרבה אנשים מוכשרים תרד לטמיון.

אורלי פרומן: זה לא עוד עולם, זה לא להשוות אותו רוחבית לעולמות אחרים.

אורלי פרומן: תתייחסו לעולם התרבות והאמנות עם המאפיינים של העולם הזה, עם המקום המאוד ייחודי שלו בחברה הישראלית ובמדינת ישראל, עם אותה נשמה יתרה שכולנו כל כך זקוקים לה.

אורלי פרומן: יש פה אנשים מוכשרים שיצרו לאורך שנים, אל תתנו לעסק הזה ליפול ואל תתייחס לזה כאל עוד תחום כמו כל כך הרבה תחומים.

אורלי פרומן: יש הרבה מאוד מאפיינים של עולם התרבות והאמנות, שלא קיימים בעולמות אחרים, כמו שאפשר גם להגיד עליהם, ולכן אי אפשר לדבר רק רוחבית.

דביר ז'ורנו: קודם כל אני חייב תיקון, החשב הכללי הרגע עדכן אותי שהמקדמות עלו ל-70%, אז זה משהו שחשוב להגיד – זה לא 40% אלא 70%, אז הרבה יותר כסף יגיע למוסדות ביחס לשנה שעברה.

דביר ז'ורנו: ביחס למה שאמרת, זאת היתה הפתיחה לדברים שלי.

דביר ז'ורנו: אמרתי שאנחנו מעדיפים להימנע מסיוע נקודתי, אבל למרות שאנחנו להימנע מסיוע נקודתי, החלטנו כן לתת אותו תחת תנאים מסוימים בגלל החשיבות שאנחנו רואים במניעת קריסה של גופי תרבות בצורה כל כך מסיבית, אם לא היינו עושים את ההתערבות הזאת.

עפר שלח: אני רוצה להודות לך.

עפר שלח: יש לנו עוד רבע שעה, אנחנו חייבים להתכנס.

עפר שלח: כידוע, בימי רביעי יש לנו גג קשיח.

עפר שלח: אני רוצה לתת כמה דקות לשני אנשים שלא הוזמנו אבל ביקשו לדבר.

עפר שלח: אני רוצה לתת לכל אחד כמה דקות לתאר את המשבר מנקודת מבטו.

עפר שלח: ערן איוניר, אתה שחקן.

ערן איוניר: אני רוצה לדבר מהמקום שלי.

ערן איוניר: אני שחקן עצמאי, אני לא נתמך וארבעה חודשים לא עובד.

ערן איוניר: יש לי שתי בנות וחובות חודשיים קבועים.

ערן איוניר: אני גם מדבר עם חברים שלי, גם שחקנים שהם בחל"ת ומקבלים 6,000 שקל, שזה סכום שמאוד קשה לחיות ממנו.

ערן איוניר: אני חושב שעולם התרבות נמצא לפני קריסה מאוד גדולה וחייבים לגבש כוחות.

ערן איוניר: יש פה אנשים מוכשרים.

ערן איוניר: אני חושב שכולם חייבים להתכנס ולחשוב איך אפשר לצאת מזה ובאיזה דרכים אפשר לפצח את זה, כי הציבור דורש תרבות, הוא חייב אותה.

ערן איוניר: אנחנו רואים את זה אפילו באירוע זום כשאנחנו עושים משהו קטן, איך אנשים מגיבים, כי יש צורך מאוד גדול.

ערן איוניר: מצד שני, אנחנו צריכים לשרוד.

ערן איוניר: אני 30 שנה עובד וזה מה שאני יודע לעשות, וחבל שהמדינה לא לוקחת את האנשים האלה ומהר מהר מטפלת בהם.

ערן איוניר: אנחנו ברחובות, בהפגנות, ואף אחד לא עושה כלום.

עפר שלח: תודה.

עפר שלח: אני מבקש להעלות את נגה בריינס מאיגוד העורכים בקולנוע ובטלוויזיה.

נגה בריינס: בוקר טוב.

נגה בריינס: אנחנו מאגדים את עורכי הקולנוע והטלוויזיה.

נגה בריינס: אני רוצה לחזור לסיבה שלשמה התכנסנו, וזה ביקורת על משרד התרבות.

נגה בריינס: אנחנו כאילו עוסקים פה באיזושהי חנופה ובגלגול המצוקה, אבל המשרד לא מתנהל כמו שצריך.

נגה בריינס: נורא נורא חבל לי שלא מופיע פה שר התרבות וראשת מנהל התרבות והמנכ"ל.

עפר שלח: היה פה שר התרבות ללא מעט דקות וענה על כל שאלה שהופנתה.

נגה בריינס: אוקי, אז אני מקווה שהוא גם יצפה בזה אחר כך, כי מה שקורה כרגע זה שיש מבחני תמיכה למוסדות בתחום התרבות.

נגה בריינס: אני אתן לך דוגמה, יש הגבלת שכר על שכר מנכ"ל בתיאטרון.

נגה בריינס: בהבימה השכר הזה חורג בכ-8,000 שקלים ב-2018 וגם שכר המנהל האומנותי חורג ב-9,000 שקלים – זה לחודש.

נגה בריינס: זה תיאטרון שחייב 100 מיליון שקלים, זה תיאטרון בקשיים ו זה קורה גם במוסדות אחרים.

נגה בריינס: משרד התרבות עושה אחד משני דברים, או שהוא מאשר את חריגות השכר האלה, או שהוא מתעלם מהן, כי משרד התרבות הוציא מחקר, ניתוח כלכלי שהוא הזמין ושילם עליו, ובמחקר הזה כתוב שמעולם לא נקנס תיאטרון על חריגות שכר, שזה מעניין.

נגה בריינס: אז או שהמשרד מאשר את חריגות השכר או שהוא - - -

עפר שלח: נגה, את אומרת דברים נכוחים, צריך לטפל בהם ונמצאת פה חברת הכנסת פרומן שהיתה מנכ"לית משרד התרבות, אני עוסק בזה הרבה בעבודה שלי בכנסת, צריך לטפל בהם בלי קשר, אבל אנחנו עכשיו - - -

נגה בריינס: עפר, איך המשרד יחלק את ה-205 מיליון שקלים הנוספים שהוא קיבל, כשהוא לא בודק את הנתונים?

נגה בריינס: כשהוא מקבל את המידע as is ולא בודק מי מוסדות התרבות?

נגה בריינס: כשבאים ומראים לו שיש דיווחים שקריים והוא לא בוחן אותם?

נגה בריינס: איך המשרד יחלק את הכסף הזה?

נגה בריינס: אתה יודע, trickle-down economics a לא עובד – לא עובד.

אורלי פרומן: בתקופתי בדקו את זה, אני לא יודעת מה קורה עכשיו - - -

נגה בריינס: אני חושבת שמשרד התרבות חייב – חייב לעשות סדר.

נגה בריינס: הקורונה היא הזדמנות לפרק את המבנים הישנים והמושחתים, המוטים ולבנות חדשים והוגנים.

נגה בריינס: אני מבינה, אתה רוצה לשמור את זה לזמן אחר, אני בשמחה - - -

עפר שלח: עם המשפט האחרון שלך אני מסכים מאוד.

נגה בריינס: אם תוכל לעזור לנו לשחרר את כספי הביד, 35 מיליון שמשרד התקשורת מחזיק, ששייכים לגופי השידור.

נגה בריינס: אנחנו צריכים את הכסף הזה בשביל הפקות טלוויזיה וקולנוע, וזה יזרים כסף לשוק.

עפר שלח: אני מבין ששר התקשורת דורש מכם הפקות ציוניות או משהו כזה כדי לקבל את הכסף, לא? זה מה שקראתי לפחות.

נגה בריינס: אני אעשה את זה, אבל שישחרר את הכסף.

עפר שלח: בדיוק, תעשי הפקות ציוניות.

עפר שלח: נגה, למה את מתעקשת?

עפר שלח: תודה רבה.

עפר שלח: אנחנו בדברי סיכום.

עפר שלח: אורלי, בבקשה.

אורלי פרומן: אני לא בהכרח יוצאת אופטימית מהדיון הזה.

אורלי פרומן: נראה לי שמשרד הבריאות עומד על הרגליים האחוריות; אחרת בתנאים מסוימים שכבר היו, עולם התרבות היה אמור להיפתח ב-14 ביוני, אחר כך נדחה ליולי, ואני יודעת שאוטוטו כבר היו הצגות.

אורלי פרומן: אני חושבת שהוא פשוט נעמד על הרגליים האחוריות.

אורלי פרומן: חבל שלא שמענו אותו, אבל הוא צריך להבין שאי-אפשר להמשיך ולהחזיק בעוצר את כל האנשים והמוסדות האלה.

אורלי פרומן: היה מתווה, שחררו את המתווה שהיה ובואו נתחיל.

אורלי פרומן: אני קוראת לשר הבריאות לקחת אחריות על העניין הזה, על מאות אלפי עובדים ועשרות מוסדות, ולפתוח את הנכס היקר הזה למדינת ישראל.

עפר שלח: אני חושב שבסוף אנחנו מגיעים לנקודה, שדווקא בענף הייחודי הזה – הבעיה היא אותה בעיה שאנחנו רואים בניהול של הקורונה בכלל, ועיקרה הוא מן ניהול מאוד סכמתי, לא אינדיבידואלי, לא יורד באמת לרזולוציות הנכונות של הענפים הספציפיים, ובענף אולי הכי יצירתי מכל מה שאנחנו מדברים עליו – חוסר יצירתיות מוחלט.

עפר שלח: עומד שר התרבות, שבא וענה ביושר ובכנות על כל מה ששאלנו אותו, אבל בסופו של דבר אנחנו רואים את התהליך שהוא מתאר, וזה מן תהליך שהוא היה יכול לקיים גם אם הוא היה שר התעשייה, לצורך העניין.

עפר שלח: במקום שהמשבר הזה ינוהל בדרך שקובעי המדיניות מתווים מדיניות בקווים הרחבים ומתחת לזה עובדים גופים אופרטיביים שבאמת יורדים לפרטים ובאמת רואים אם ואיך, על פי אותם כללים, אפשר לעשות הופעה בפארק הירקון או קונצרט קאמרי באולם שבדרך כלל מיועד לקונצרטים של הפילהרמונית בהרכב המלא שלה, או ללכת לקולנוע, שזה ממש מתבקש.

עפר שלח: קולנוע זה דבר שמביא תשואה אדירה בכל המובנים שלה.

עפר שלח: כמו שאמרתי לחילי, נכון שאנחנו מנהלים את הדיון בנקודה שהיא פחות נוחה, כי עכשיו עם 1,700 חולים חדשים ביום והאזהרות שהמערכת עומדת בפני קריסה, הדיון שמתקיים הוא כביכול סגר או לא סגר, עכשיו אל תבוא לי עם פתרון של חוט ומחט.

עפר שלח: אבל כמו שאת אומרת אורלי, זה מה שהיה צריך לקרות כבר מזמן.

עפר שלח: זה לא קורה.

עפר שלח: זה לא קורה, בגלל הדרך שבה המשבר הזה מתנהל.

עפר שלח: אני חושב שהציפייה ממשרד התרבות צריכה להיות לנצל את הזמן הלא טוב הזה שאנחנו נמצאים בו לחשיבה איך הוא מפרק את הדבר הזה ויוצר מצב שכשישתפרו הזמנים – ואנחנו מקווים שזה יהיה בטווח קצר של שבועות – וידברו באמת על שחרור הרסן, זה ישוחרר באופן שייעשה המקסימום כדי שתהיה תרבות, ולא בגישה של איזה זכות וטו מלאה שיש לאנשי משרד הבריאות, שהם מאוד עסוקים ב-1,000 דברים אחרים.

עפר שלח: במקום שהם יתוו מדיניות וכל מה שלמטה יתאים את עצמו אליהם, הכול עולה אליהם למעלה כדי שהם יקבלו החלטה, והם לא יכולים לקבל החלטה כזאת באופן הזה, ואז מתקבלות גם החלטות שכל אחד מסתכל – כמה פעמים שמענו פה, ובצדק שמענו – על איקאה או על בתי כנסת, כי מסתכלים הצידה על ענפים אחרים ואומרים למה הוא כן ואני לא.

עפר שלח: אף אחד לא באמת מבין למה הוא כן ואני לא.

אורלי פרומן: קשה לי מאוד לחשוב שאין פה גם שיקולים פוליטיים, כמו שמלווים את תקצוב עולם התרבות, גם בהחלטות לפתוח אותו.

אורלי פרומן: קשה לי לחשוב שאין פה שיקולים פוליטיים.

עפר שלח: אני חושב שתהיה הסכמה בין חברי הוועדה או בין חברי הכנסת הנוכחים, שאת המבנה הפוליטי הקיים צריך לשנות.

עפר שלח: אני לא חושב שבהצבעה הזאת ניכשל.

עפר שלח: ככה או ככה, בניגוד לדיונים אחרים, לא חשבתי שאצא פה מהדיון הזה – אמרתי את זה בתחילתו – עם פתרונות חדשים.

עפר שלח: אבל הדבר הזה צריך להישמע, הוא צריך להישמע בכל מקום.

עפר שלח: אנחנו מדברים על משהו שהוא בחשיבות שלו – תמיד מדברים על חשיבות לנשמה, וגם את דיברת אורלי, וכמובן אני מקבל את זה, אבל גם לכלכלה הישראלית.

עפר שלח: הוא מעסיק הרבה מאוד אנשים, הוא מביא תשואה לישראל בעולם בהמון מובנים, וצריך להשמיע את הקול הזה פעם אחר פעם.

עפר שלח: תודה רבה.