הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 23, פרוטוקול מספר 8, 2020-07-20 09:44

יוסף ג'בארין: בוקר טוב לכולם, אני פותח את הישיבה.

יוסף ג'בארין: היום יום שני, 20 ביולי.

יוסף ג'בארין: הישיבה תעסוק בנושא שהייתי מתאר אותו באמת נושא כאוב אבל הוא גם נושא מקומם.

יוסף ג'בארין: אני חייב לומר לכם שאני מלווה את הנושא הזה של היעדר מסגרות חינוך לאלפי ילדים ערבים בנגב בגילאי לימוד חובה, 3 עד 5.

יוסף ג'בארין: אני מלווה את הנושא הזה בשנים האחרונות ופשוט צריך להתקומם כנגד העובדה שאני מרגיש שהמצב לא משתפר.

יוסף ג'בארין: היו לנו מספר דיונים בוועדת החינוך ב-2017.

יוסף ג'בארין: היה גם דיון ב-2018.

יוסף ג'בארין: אני גם זוכר די טוב שמנכ"ל משרד החינוך הציג תוכנית חומש שלפיה בשנת הלימודים הזו אנחנו אמורים היינו להישאר רק עם כ-800 ילדים בלי מסגרת, ככה שבתחילת שנת הלימודים הבאה, 2021, הבעיה הזו הייתה אמורה להיפתר לפי התוכנית שהוצגה על ידי משרד החינוך.

יוסף ג'בארין: לקראת הדיון הזה ביקשנו שוב לבחון את המצב ולראות את הנתונים.

יוסף ג'בארין: מסתבר שלפי הנתונים שקיבלנו ממרכז המידע והמחקר של הכנסת, השיפור היה כמעט שולי.

יוסף ג'בארין: היום אנחנו מדברים על כ-4,469 ילדים שאינם נמצאים במסגרת חינוך למרות שהם בגילאי חובה, למרות שהחוק מחייב שהם יהיו במסגרת חינוכית, לכן המספר הזה של 5,000 שהיה לפני שלוש שנים, נראה לי שחוץ מהשיפור הקטן של כמה מאות, הוא עדיין מהדהד את הבעיה הקשה הזו.

יוסף ג'בארין: מטרת הדיון היום היא לבחון פתרונות לסוגיה הזו ואני מקווה שאנחנו גם נתקדם בדיון, לא רק לראות את תמונת המצב המאוד עגומה, נראה לי שהיא כבר מוכרת לנו ולצערי לא רק מהשנה הזו, אלא גם רוצים להתקדם ולדעת מקרוב מה מתוכנן בתקופה הקרובה כדי למצוא את הפתרון שיאפשר שילובם של אלפי הילדים הערבים בנגב במסגרות חינוך.

יוסף ג'בארין: יש לנו הרבה אורחים, גם משרדי ממשלה אבל גם נציגי ארגונים שעוקבים אחרי הנושא הזה, אז אני כבר מבקש שהמשתתפים יהיו קצרים בדבריהם, כשלוש דקות לכל היותר, וגם להיות תמציתיים ולקלוע לנושא.

יוסף ג'בארין: כמובן לצורך הפרוטוקול גם להציג את עצמם בפתח הדיון.

יוסף ג'בארין: אני מציע, ברשות חברי הכנסת שנמצאים, חברי כנסת ווליד טאהא, חבר הכנסת סמי אבו שחאדה, חבר הכנסת יוסי טייב וחברת הכנסת אימאן יאסין, אולי נשמע שלוש דקות את חומר הרקע שהכינו במרכז המחקר ואחר כך נעבור לדיון.

יוסף ג'בארין: בבקשה אתי, ובאמת תודה על המסמך.

אתי וייסבלאי: תודה רבה.

אתי וייסבלאי: שמי אתי וייסבלאי, אני חוקרת במרכז המחקר והמידע של הכנסת.

אתי וייסבלאי: אני אציג בקצרה נתונים מתוך מסמך שהכין מרכז המחקר והמידע על יישום חוק לימוד חובה בקרב ילדים בגילאי 3 עד 5 ביישובים הבדואים בנגב.

אתי וייסבלאי: המסמך המלא נמצא באתר הוועדה.

אתי וייסבלאי: במערכת החינוך הבדואי בנגב כ-103,000 תלמידים בהם 22,000 תלמידי גני ילדים.

אתי וייסבלאי: התלמידים האלה לומדים ב-692 גנים בחינוך הרגיל וב-50 גנים נוספים בחינוך המיוחד.

אתי וייסבלאי: בין גני הילדים בחינוך הרגיל, 217 גנים ב-16 יישובים במועצות האזוריות נווה מדבר ואל קסום המעניקות שירותי חינוך לילדים המתגוררים ביישובים הבלתי מוכרים ובהם לומדים כ-6,500 תלמידים.

אתי וייסבלאי: כמו שאנחנו רואים בגרף, מאז שנת 2015 גדל מספר הגנים ביישובים הבדואים בנגב בכ-166 ומספר התלמידים בהם ב-5,500.

אתי וייסבלאי: 71 מהגנים שנוספו היו במועצות האזוריות אל קסום ונווה מדבר.

אתי וייסבלאי: למרות הגידול במספר גני הילדים ומספר הילדים הלומדים בהם בשנת הלימודים תש"פ, 2019-2020 שנגמרה עכשיו, 17.3% מן הילדים בגילאי 3 עד 5 ביישובים הבדואים בנגב, 4,469 תלמידים כמו שנאמר כאן, לא למדו בגני ילדים.

אתי וייסבלאי: אנחנו רואים ששני שלישים מן הילדים שאינם לומדים בגנים מתגוררים במועצות האזוריות אל קסום ונווה מדבר שבהן 30% עד 45% מן הילדים בני 3 ו-4 לא לומדים בגני ילדים.

יוסף ג'בארין: אתי, אני רואה שהחלק הגדול זה בשתי המועצות, באל קסום ונווה מדבר, שזה כולל גם כפרים לא מוכרים.

אתי וייסבלאי: כן, המועצות האלה נותנות שירותים לכפרים הלא מוכרים.

יוסף ג'בארין: ובעצם הנושא מתקשר באופן ישיר להיעדר מסגרות חינוך ביישובים הלא מוכרים, לרבות אלה שבמסגרת אל קסום ונווה מדבר.

אתי וייסבלאי: כן.

אתי וייסבלאי: אם אנחנו מסתכלים כמו שנאמר כאן, לאורך זמן מאז שהתחלנו לבדוק את הנושא הזה, רואים שבשנים האחרונות מספר הילדים שלא לומדים בגני ילדים פחת בכ-20%, כלומר בשנת 2016 היו 5,547 ילדים שלא למדו בגני ילדים, בשנת 2020 – 4,469 ושיעור הילדים ירד מכ-23% ל-17%.

יוסף ג'בארין: אז בעצם יש ירידה בארבע השנים האחרונות אבל היא מאוד - - -

אתי וייסבלאי: נכון, יש ירידה אבל כמו שנאמר פה, זה גם לא עומד בהצהרות של משרד החינוך לגבי מה שהוא מתכוון לעשות לפתרון הסוגיה הזו.

סמי אבו שחאדה: אפשר שאלת הבהרה בבקשה?

סמי אבו שחאדה: אנחנו מדברים על חלק מהילדים בנגב במספרים האלה או שיש עוד ילדים בכפרים הלא מוכרים שקצת רחוקים מאל קסום - - - ?

יוסף ג'בארין: אנחנו מדברים על שכבת גילאי 3 עד 5 בנגב שהם מחוץ למסגרות הלימוד בכלל לרבות בכפרים הלא מוכרים, והמספר שלהם היום הוא 4,469.

סמי אבו שחאדה: שלא למדו בכלל.

אתי וייסבלאי: כל הילדים שרשומים במרשם האוכלוסין.

יוסף ג'בארין: כפי שאתה רואה, שמרביתם הם 3 עד 4 שלא משובצים עד היום במסגרת חינוכית, וכאמור, חוק חינוך מחייב.

יוסף ג'בארין: אלה גילאי חובה.

אתי וייסבלאי: אם מסתכלים על מה שנעשה בשנים האחרונות על ידי משרד החינוך, שהוועדה וגם הדוח של מבקר המדינה מ-2015 מלווה את הסוגיה, אז הכלים העיקריים שיש הם בינוי כיתות והסעות תלמידים.

אתי וייסבלאי: בהקשר של בינוי כיתות, במסגרת תוכנית החומש לאוכלוסייה הנגב, החלטת ממשלה 2397, הוקצו תקציבים משמעותיים להשלמת פערים בתחום מבני החינוך ביישובי הבדואים בנגב ולהשוואת תנאי הלימוד הפיזיים והנגישות למוסדות החינוך.

אתי וייסבלאי: בסך הכול הוקצו 1.18 מיליארד ₪ לבניית 1,300 כיתות בתוכן כיתות גן.

אתי וייסבלאי: על פי משרד החינוך, בשנים 2017 עד 2019 תוקצבה בניית 150 כיתות גן.

אתי וייסבלאי: יחד עם זאת הבניה בפועל של המבנים מוטלת על הרשויות המקומיות ויש חסמים שונים: מחסור בתקציב, צורך לבנות תשתיות, זמינות קרקעות והיכולת לבנות מבני קבע ביישובי הפזורה.

אתי וייסבלאי: במקביל, משרד החינוך קיבל בשנת 2017 תקציב להצבת 96 מבנים יבילים במועצות האזוריות הבדואיות כדי להקים גני ילדים, מתוכם הוצבו עד כה 58 מבנים.

יוסף ג'בארין: סליחה אתי, אנחנו יודעים מה הסיבה?

יוסף ג'בארין: מבנים יבילים לא מצריך הרבה - - -

אתי וייסבלאי: משרד החינוך, מה שנאמר לי, מה שהיה בו צורך הוא הציב.

יוסף ג'בארין: אוקיי.

אתי וייסבלאי: בנוגע להסעות תלמידים, מאז 2019 שנת הלימודים תשע"ט התחילו להסיע ילדים בני 3 ו-4 במועצות האזוריות הבדואיות בנגב לגני ילדים כשבמקומות אחרים ההסעות מותרות מגיל 4 ומעלה, כלומר זה ילדים מאוד צעירים ובגלל שאלה ילדים צעירים, גם תוקצב הליווי להסעות.

אתי וייסבלאי: בשנת הלימודים שנגמרה, תש"פ, הוסעו כ-4,300 ילדים והתקציב הכולל להסעתם עמד על 31.5 מיליון ₪.

אתי וייסבלאי: הצעד הזה של ההסעות מלווה בביקורת, גם נימוקים בטיחותיים וגם פדגוגיים.

יוסף ג'בארין: בנוסף ל-4,469 יש עוד כ-4,300 שמוסעים.

אתי וייסבלאי: בין הילדים שלומדים יש 4,300 ילדים שמוסעים לגני ילדים.

סמי אבו שחאדה: מוסעים לאל קסום ולנווה מדבר.

אתי וייסבלאי: כן.

יוסף ג'בארין: שזה גם בניגוד לנהלים, שילדים בגילאים הללו לא אמורים להיות מוסעים, בטח לא מרחקים גדולים בנוסף לבעיית הדרכים הלא סלולות, נכון?

אתי וייסבלאי: משרד החינוך מאפשר את זה, אז זה בהתאם לנהלים אבל במקומות אחרים לא מאפשרים את זה.

יוסף ג'בארין: כן, נהלים לא רשויות התכנון לפחות.

אתי וייסבלאי: זה הכול.

יוסף ג'בארין: טוב, תודה אתי.

יוסף ג'בארין: זהו?

אתי וייסבלאי: כן.

יוסף ג'בארין: נשמע אולי חברי כנסת.

יוסף ג'בארין: נעשה את זה בקיצור כי באמת חשוב לנו גם לשמוע את נציגי משרדי הממשלה.

יוסף ג'בארין: חבר הכנסת ווליד טאהא, אתה בעצמך היית יושב ראש מחלקת החינוך בכפר קאסם.

וליד טאהא: נכון.

וליד טאהא: אני חבר ועדת החינוך.

וליד טאהא: הנושא הזה מאוד מאוד קרוב לליבי.

וליד טאהא: אני רוצה להתחיל ולומר שלגבי הערבים בנגב מתנהלת זוועה כללית של זכויות אדם וזוועה ספציפית של זכויות ילדים.

וליד טאהא: אין מצב כזה שב-2020 מדברים בנינוחות על 4,500 תלמידים, כבוד חבר הכנסת, שאינם נמצאים באף מסגרת חינוך.

וליד טאהא: זאת זוועה של ממש, זוועה של זכויות אדם.

וליד טאהא: במדינה מתוקנת על זה היו נופלות וקמות ממשלות.

וליד טאהא: אין כזה דבר.

וליד טאהא: זה דבר שלא נסבל.

וליד טאהא: בנוסף, אפשר להבין כאילו שאלה שלומדים, הם לומדים בתנאים כמו כל ילד במדינה, ולא.

וליד טאהא: אלה שמוסעים לאל קסום ולנווה מדבר, גם הם לומדים בתנאים מאוד קשים, בתוך המבנים היבילים שהקימו להם.

וליד טאהא: הרשויות האלה אל קסום ונווה מדבר דיברו המון פעמים על הצורך להחליף מבנים יבילים, לשפר מבנים יבילים, לתת שירותים בסיסיים: חשמל, מים בקרבת המבנים האלה וזה לא מתקיים.

וליד טאהא: יש גם תהליך ייסורים של ההסעות שמתקיים מתוך היישובים הלא מוכרים אל שני היישובים האלה שנותנים שירות לילדים האלה.

וליד טאהא: בקיצור, יש שם קטסטרופה של זכויות אדם באופן כללי ושל זכויות ילדים בפרט.

וליד טאהא: ההפגנות שמתקיימות היום נגד כל המדיניות של הממשלה, הן צריכות להתקיים גם לנושא הזה.

וליד טאהא: אי אפשר לסבול מצב בו אלפי ילדים ערבים אינם מקבלים את הזכות שלהם ללמוד.

וליד טאהא: אין ילד יהודי אחד בנגב שלא מקבל את הזכות שלו ללמוד.

וליד טאהא: יש כסף לחלק שוחד לאזרחים.

וליד טאהא: עכשיו מדברים על 6 מיליארד שקל שצריך לחלק אותם לאזרחים, אז פתאום יש כסף.

וליד טאהא: אנחנו לא צריכים 6 מיליארד כדי לאפשר לאלפי הילדים האלה ללמוד, אנחנו צריכים הרבה פחות אבל פתאום לא מוצאים את הכסף.

וליד טאהא: צריך ללחוץ בכל הדרכים כדי שהילדים האלה יקבלו את הזכות הבסיסית האוניברסאלית שלהם להיות במסגרת חינוך.

וליד טאהא: תודה.

יוסף ג'בארין: תודה, חבר הכנסת טאהא.

יוסף ג'בארין: חברת הכנסת אימאן יאסין.

אימאן ח'טיב יאסין: בוקר טוב לכולם.

אימאן ח'טיב יאסין: חבל שאין כאן, כבוד היו"ר, אפשרות להראות וידאו על המצב של כלל האוכלוסייה הבדואית בנגב באופן ספציפי ובמיוחד לגבי הילדים.

אימאן ח'טיב יאסין: במהלך מערכות הבחירות בשנה האחרונה הייתי וחייתי שם ימים שלמים והתוודעתי עוד יותר לטרגדיה האנושית ולרמיסת זכויות אדם באופן בסיסי בלי להבדיל בין ילד לאישה, לגבר, לזקן.

אימאן ח'טיב יאסין: אני מסכימה עם כל מה שאמר חברי וואליד אבל אני רוצה להוסיף עוד.

אימאן ח'טיב יאסין: כאילו שאנחנו חושבים שיש ילדים מוסעים, שזה בכלל נוגד גם לנהלים של הסעת ילדים, בדרכים הלא-דרכים שנוסעים בהם הילדים, לתנאים שלומדים בהם בתוך הכיתות עצמן.

אימאן ח'טיב יאסין: שלא נחשוב לרגע שהאוטובוס עומד מול הבית והילד עולה לאוטובוס להסעה.

אימאן ח'טיב יאסין: אל לנו לחשוב שזה המצב הטבעי, הנורמלי, שמדובר בהסעת ילדים, אז הילד יוצא מקסימום עשרה מטרים מהבית, 50 מטר, עומד על המדרכה בתוך תחנה, האוטובוס עומד, הילד עולה, אוטובוס ממוזג והכול טוב ויפה.

אימאן ח'טיב יאסין: חבריי, זה לא המצב בנגב, זה לא המצב ביישובים הלא מוכרים בדרום.

אימאן ח'טיב יאסין: שלא נחשוב שההסעות האלה עובדות לאורך כל השנה.

אימאן ח'טיב יאסין: בכל ימי הגשם הילדים לא עולים להסעות.

אימאן ח'טיב יאסין: איך שאמרה לי אחת האימהות, אני רוצה את הילד שלי חי.

אימאן ח'טיב יאסין: שלא ילמד כל החורף אבל שיישאר בחיים, כי היא חוששת כשהיא שולחת אותו מאות מטרים מהבית הלא-בית אבל מהבית, עד לאוטובוס.

אימאן ח'טיב יאסין: יש שיטפונות ויש ואדי וכל מיני דברים שיכולים לסחוב גם את הילדים הקטנים, ופה אנחנו מדברים על ילדים ממש קטנים בני 3 עד 5, אז אני חושבת שהעניין, כבוד היו"ר וחברי וואליד, לא עניין של תקציבים.

אימאן ח'טיב יאסין: כולנו יודעים את זה.

אימאן ח'טיב יאסין: זה עניין של מדיניות, זה עניין של הכרה.

אימאן ח'טיב יאסין: אם המדינה רוצה באמת לתת תשובות, היא יכולה לתת.

אימאן ח'טיב יאסין: עובדה קיימת, בסביבה יש עוד יישובים מסוג אחר וכולם לומדים בתנאים הכי מרווחים ודווקא נותנים להם הכי טוב כדי לעודד עוד הגירה פנימית לשם.

יוסף ג'בארין: תודה חברת הכנסת יאסין.

יוסף ג'בארין: חברת הכנסת סלאח.

סונדוס סאלח: ברכות על הדיון החשוב מאוד.

סונדוס סאלח: יש לי קודם כל שאלה לממ"מ לגבי הנתונים שנאספו, האם זה כולל שנת הלימודים הנוכחית?

יוסף ג'בארין: כן, 2020.

סונדוס סאלח: זה כולל עד איזה חודש?

סונדוס סאלח: עד קורונה, לפני הקורונה?

אתי וייסבלאי: זה כל שנת הלימודים.

סונדוס סאלח: עד מרץ?

אתי וייסבלאי: עד סוף שנת הלימודים.

אתי וייסבלאי: ילדים שהיו רשומים בתחילת שנה נשארו רשומים.

סונדוס סאלח: זה מה שאני רוצה להגיד לכם, שהרישום מטה לא בהכרח מנבא את המציאות הקיימת.

סונדוס סאלח: זה שהתלמיד נרשם, זה לא אומר שהוא קיים במערכת.

סונדוס סאלח: כבוד היושב ראש, זה שהוא רשום לשנת הלימודים, זה לא אומר שהוא תלמיד סדיר ומגיע לבית הספר, ועל זה אנחנו צריכים לבקש נתונים, על נוכחות תלמידים אלה בתוך בתי הספר.

סונדוס סאלח: אני יודעת שיש נשירה באמצע השנה, בסוף השנה, שהיא עוד יותר מדאיגה מהשתלבות התלמידים האלה, אז אם אפשר כבוד היושב ראש לבקש את הנתונים של שנת הלימודים הנוכחית לאורך השנה ולא רק מתחילת השנה, כי זה נתון לא פחות מדאיג.

סונדוס סאלח: הזכות לחינוך שווה לכולם, כנראה לא מנת חלקם של הילדים בנגב וזה כתוצאה ממדיניות, וזו לא מקריות וזה קשור לכל התשתיות, לכל התחומים ולא רק בתחום אחד.

סונדוס סאלח: זה מזכיר לי שהיה מבצע לשלוח סיוע למשפחות בנגב והבאנו לאיזושהי משפחה חלב ואז צחקה האימא, אין לי מקרר איפה לשים את החלב.

סונדוס סאלח: בדומה לזה, כדי להגיע לבית הספר צריך לפתח תשתיות שיסייעו לתלמידים האלה להגיע לבתי הספר.

סונדוס סאלח: צריך ארגון, צריך תוכנית כוללנית לכל התחומים כדי שהתלמידים האלה יהיו בבתי הספר.

סונדוס סאלח: תלמידים בנגב שהם לא נמצאים בבתי הספר, הם נמצאים תרתי משמע בסכנת חיים.

סונדוס סאלח: תודה רבה.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

יוסף ג'בארין: חבר הכנסת אבו שחאדה.

סמי אבו שחאדה: כבוד היושב ראש, תודה רבה על הדיון הבאמת חשוב הזה.

סמי אבו שחאדה: אני חושב שאנחנו קיבלנו נתונים חלקיים שלא יכולים לעזור לנו לראות את כל התמונה.

סמי אבו שחאדה: השאלה אם יש בעיה בחינוך בנגב?

סמי אבו שחאדה: השאלה היא כמה ילדים יהודים בנגב הם באותו מצב?

סמי אבו שחאדה: כמה ילדים יהודים בנגב צריכים לנסוע כל כך הרבה קילומטרים בשביל להגיע לגן?

סמי אבו שחאדה: כמה ילדים יהודים בנגב, אין להם תשתית, ההסעה לא יכולה להגיע ליד הבית כי אין כביש לבית?

סמי אבו שחאדה: כדי להשלים את כל התמונה, אחרת, אם אין ליהודים את אותה בעיה ואותם גופים מתכננים את הנגב וליהודים אין את הבעיה ולערבים יש את הבעיה, אז זה לא רק עניין של חינוך.

סמי אבו שחאדה: כנראה שיש פה גזענות, כבוד היושב ראש, אחרת אי אפשר להבין את זה.

סמי אבו שחאדה: איך נבין שגם לילדים המרוחקים בנגב יש פתרונות לצרכי החינוך של הילדים ולילדים הערבים אין?

סמי אבו שחאדה: המתכננים לא ידעו שלערבים גם צריך חוק חינוך חובה?

סמי אבו שחאדה: איך אפשר להבין את זה?

סמי אבו שחאדה: אני חושב שאנחנו לא קיבלנו תמונה מלאה.

סמי אבו שחאדה: אני חושב שהממ"מ היה צריך לשים לנו את התמונה בכלל של הילדים בנגב כדי לראות כמה התמונה הזאת היא תמונה מכוערת וכמה גזענית היא המערכת וכמה לא רואים את הערבים.

סמי אבו שחאדה: אני באמת לא מסוגל להבין איך אפשר.

סמי אבו שחאדה: דרך אגב, לפי הקצב המדהים של ההתפתחות של משרד החינוך בעניין מציאת הפתרון, אם האוכלוסייה הערבית בנגב תפסיק להביא ילדים לעולם בשנים הקרובות, למספר הקיים יהיה פתרון בעוד עשור.

סמי אבו שחאדה: אנחנו מדברים פה על העניין של הגנים.

סמי אבו שחאדה: תאר לעצמך שאתה צריך ללמד בכיתה א'.

וליד טאהא: אנחנו צריכים להתחיל מייד לא להביא ילדים.

סמי אבו שחאדה: כדי שבעוד עשור יהיה פתרון לאלה שקיימים במערכת.

סמי אבו שחאדה: מה יקרה?

סמי אבו שחאדה: תאר לעצמך שאתה צריך לקבל אותם בכיתה א' והם הפסידו שתי שנות לימוד, מה תעשה איתם?

סמי אבו שחאדה: איך תמשיך את החינוך של הילדים האלה?

סמי אבו שחאדה: זה דבר שיהרוס אותם בכל מערכת החינוך.

סמי אבו שחאדה: הם מפסידים שתי שנות לימוד בגלל שהם נולדו במדינת ישראל לגזע הלא נכון.

סמי אבו שחאדה: אם הם היו נולדים לגזע הנכון שזה הגזע היהודי, לא הייתה להם את אותה בעיה.

סמי אבו שחאדה: אולי אנחנו צריכים לחשוב, אולי צריך לרשום אותם?

סמי אבו שחאדה: אבל הבעיה גם איך תרשום אותם כיהודים?

סמי אבו שחאדה: הם לא נולדו לאימא יהודייה.

סמי אבו שחאדה: אנחנו שמים את הילדים האלה במצב שהמערכת הופכת אותם מכל הכיוונים ואין איזשהו פתרון סביר בגלל זלזול וגזענות.

סמי אבו שחאדה: אני באמת מבקש שיהיה לנו גם נתונים ותמונה מלאה לגבי כל הילדים בנגב בפעם הבאה כשאנחנו באים לדבר על הילדים הערבים, כדי שאולי חברי הכנסת היהודים גם יחשבו שיש פה אישיו ואולי גם ידחפו בכיוון הנכון.

סמי אבו שחאדה: תודה.

יוסף ג'בארין: תודה חבר הכנסת אבו שחאדה.

יוסף ג'בארין: חבר הכנסת סעיד אלחרומי, תושב הנגב בעצמך, אתה מלווה את הנושא הזה בשנים האחרונות בוועדת החינוך.

יוסף ג'בארין: הנתונים מדברים על כך שהיום אנחנו מדברים על 4,469.

יוסף ג'בארין: לפני שלוש שנים המספר היה בסביבות 5,000.

יוסף ג'בארין: עם כל הצער בכך אבל כנראה שאין הרבה התקדמות בנושא.

סעיד אלחרומי: תודה אדוני היושב ראש.

סעיד אלחרומי: א', אין התקדמות, אנחנו רואים את זה בשטח.

סעיד אלחרומי: אני גם מברך את ראש המועצה לכפרים הלא מוכרים, עטיה אלאעסם ושאר חברי הכנסת שהגיעו באמת לנושא מאוד חשוב.

סעיד אלחרומי: אנחנו גם בצל שביתת העובדים הסוציאליים.

סעיד אלחרומי: היום בבוקר בכניסה ליישוב שלי, בכניסה לשגב שלום השתתפנו איתם, אוכלוסייה שסובלת רבות ודווקא בימים אלה של הקורונה שהם נמצאים בחזית.

סעיד אלחרומי: תראו, הסיפור של הילדים בכפרים הלא מוכרים נגזר מהסוגיה העיקרית של אי ההכרה בכפרים הערביים הבדואים בנגב.

סעיד אלחרומי: לא רק שלא מכירים בהם אלא ממררים להם את החיים.

סעיד אלחרומי: החיים שם בלתי נסבלים.

סעיד אלחרומי: הממשלה מאז הבחירות, בעצם מאז 2 במרץ התחיל גל מאוד מאסיבי של חלוקת של צווי פינוי מהקרקע למאות ולאלפי בתי אב בנגב בכל הכפרים הלא מוכרים, זה מצפון רהט ועד אחרי עבדה בדרום.

סעיד אלחרומי: במזרח, אל בקיעה מזרחית לערד ובמערב ליד טרבין אל-סאנע איפה שיש את אתר דודאים, יש שם ישוב שלם של אלפי אנשים.

סעיד אלחרומי: הממשלה משתמשת בחינוך הילדים כמנוף לחץ בכדי למנוע מאנשים להכיר בכפר שלהם.

סעיד אלחרומי: הרי מה הסיבה שלא להביא קרוואן ולשים קרוואן באמצע יישוב שיש בו 3,000 תושבים, בביר אל משאש או באל משאש או בכמה יישובים שיש בהם את הילדים האלה?

סעיד אלחרומי: הסיבה הפשוטה היא שמנהל מקרקעי ישראל מסרב להציב שם קרוואן או שני קרוואנים ולהכריז על גן ילדים.

סעיד אלחרומי: אנחנו רואים את זה בכל הכפרים, סוואווין, עאפייה, בחאשם זאנה, בעוד ועוד יישובים ולכן המספר הזה לא יירד.

סעיד אלחרומי: המספר הזה של 5,000 תלמידים, אני אומר לך אדוני היושב ראש, אנחנו בפתחה של שנת לימודים.

סעיד אלחרומי: אם אנחנו נעשה סקר עכשווי, אנחנו נגלה שהמספר יותר מ-5,000.

סעיד אלחרומי: אנחנו נגלה שהמספר יעבור את ה-5,000 ואני חושב שזה אות קין במצחה של החברה הישראלית.

סעיד אלחרומי: זה מבייש.

סעיד אלחרומי: חשוב מאוד ומן הראוי שמהוועדה הזאת ייצא מסר ברור שאנחנו דורשים פתרון מיידי, לא לחכות עם זה, פתרון מיידי לאלפי תלמידים שאין להם מסגרת חינוכית לא בטרום חובה ועד גן הילדים.

סעיד אלחרומי: יש דבר יותר מסוכן.

סעיד אלחרומי: ילד בן 5 שמסיעים אותו עשרות קילומטרים בניגוד לחוק ומציבים קרוואן.

סעיד אלחרומי: הרי אמרו שיש פתרונות.

סעיד אלחרומי: הפתרונות בשתי מועצות, אל קסום ואבו בסמה, עפייה.

סעיד אלחרומי: ליד בתי ספר הכניסו קרוואנים.

סעיד אלחרומי: זה הפך להיות מחנה פליטים.

סעיד אלחרומי: הכניסו קרוואנים ואמרו, זה הפתרון, אבל זה פתרון שאתה מוביל ילד בן 5, 20 או 30 קילומטר ללא ליווי.

וליד טאהא: 3 ו-4.

סעיד אלחרומי: לא, אפילו בן 5 אני מדבר.

סעיד אלחרומי: בן 3 או 4 לא יוצא.

סעיד אלחרומי: אימא שלו לא מוציאה אותו.

סעיד אלחרומי: בן 3 ו-4, גם אם שמת קרוואן הילד לא מגיע, אבל בן 5 ללא ליווי ועם ילדים מבוגרים באוטובוס הזה, לכן אני מציע אדוני היושב ראש, אכן שתצא קריאה ממש ברורה לפתור את הסוגיה הזאת.

סעיד אלחרומי: אני גם בשיתוף עם המועצה לכפרים הלא מוכרים וגופים מהחברה האזרחית שוקלים ברצינות בחודשים הקרובים לפתוח גני ילדים מאולתרים.

סעיד אלחרומי: נביא מתנדבים שילמדו את הילדים האלה.

סעיד אלחרומי: אין לנו ברירה אחרת.

סעיד אלחרומי: אם צריך לפתוח את המסגדים, נפתח את המסגדים.

סעיד אלחרומי: אם צריך, לבנות אוהלים שילדי הבדואים ילמדו באוהלים בשנת 2021.

סעיד אלחרומי: אין לנו ברירה אחרת.

סעיד אלחרומי: הם לחצו אותנו לקיר והחברה האזרחית צריכה לפעול.

סעיד אלחרומי: תודה אדוני היושב ראש.

יוסף ג'בארין: תודה חבר הכנסת אלחרומי.

יוסף ג'בארין: חבר הכנסת יוסף טייב.

יוסף טייב: אדוני היושב ראש, תודה קודם כל על ההזדמנות.

יוסף טייב: אני מלווה בשמחה ועצב.

יוסף טייב: שמח קודם כל לקחת חלק מהדיון החשוב הזה, אבל עצב עמוק על הנתונים שאני נחשף אליהם.

יוסף טייב: האמת שאני לא הכרתי את הנתונים ואני מאמין שרוב חברי הכנסת אינם יודעים את הנתונים, אם זה בקטע החינוכי, ואני מאמין שגם קיימות בעיות רבות יותר מול החברה הבדואית.

יוסף טייב: אני יוצא בהצעה אולי באמת כדאי לארגן איזשהו סיור שחברי הכנסת יפסיקו להיות מנותקים, להתחבר לאותה חברה, כי אני חושב שאנחנו כחברי כנסת אמורים להיות חוצי מגזרים ואני באמת חושב שזאת תהיה הזדמנות טובה.

יוסף טייב: תראו, למרות השקעה רבה שאני רואה שמשרד החינוך השקיע סביב אותה תוכנית חומש, אם אני מבין נכון, שהתחילה בשנת 2016-2017, עברו מספר שנים, אנחנו נשארים בכל זאת עם נתון לפי מה שאני רואה פה, של 30% עד 45% של ילדים בגילאי 5-3 שלא משתתפים ולא נרשמים או שנרשמים, וכמו שאמרה חברת הכנסת קודם, אולי גם רשומים ולא מגיעים ואולי יש איזושהי נשירה סמויה או גלויה של אותם מוסדות.

יוסף טייב: אני באמת שואל את עצמי אם אני כחבר כנסת יהודי הייתי שולח את הבן שלי או את הבת שלי בגיל 3 ו-5 לגן דרך הסעות בתנאים-לא-תנאים כפי שאתם מציגים.

יוסף טייב: כדי באמת ללמוד את הנושא לעומק, הייתי מבקש אולי לדעת מה מספר הילדים ביסודי וגילאי תיכון?

יוסף טייב: האם הנתונים הם דומים או שונים?

יוסף טייב: כי אם הנתונים דומים אז אולי הבעיה באמת אחרת, אבל אם הנתונים לא דומים ובגילאי יסודי ותיכון יש לנו כאן השתתפות של אותם ילדים בדואים שנכנסים ורשומים בבתי ספר ונמצאים בתוך מערכת החינוך, אז אנחנו שמים את הדגש על הנקודה שבעצם 5-3 לא יתכן שהורה לא ישלח את הילדים שלו, ולכן הבעיה היא שנשאר לנו עוד כ-40%-35% תלמידים שנשארים מתוך מערכת החינוך בלימודי חובה וגילאי 5-3.

יוסף טייב: הייתי כן מבקש לקבל נתונים של גילאי יסודי ותיכון כדי שנוכל ללמוד מזה האם הבעיה אולי באמת בנקודה הזאת על הסיפור הזה של ההסעות.

יוסף טייב: בלי קשר, אני קורא לממשלה לעשות חישוב מסלול מחדש על אותה תוכנית חומש, כי אם הסכומים שאני שומע שהושקעו ואם אנחנו נחלק את זה פר ילד, זה סכומי עתק ואנחנו לא מגיעים לפתרון, אז בואו נשנה מסלול ונחשוב על שיטות אחרות, אולי באמת להביא מבנים יבילים לאותם מקומות.

יוסף טייב: עושים את זה בהרבה יישובים יהודים.

יוסף טייב: אין סיבה שלא יעשו את זה שם.

יוסף טייב: אני חושב שילד כילד, הוא נשאר ילד ואם יש חוק חינוך חובה, אז חובה עלינו לבוא ולתת לו את המענה.

יוסף טייב: הייתי שמח לקבל את הנתונים האלה ביסודי ותיכון כדי ללמוד את הנושא.

יוסף ג'בארין: תודה רבה חבר הכנסת טייב.

יוסף ג'בארין: לשאלתך, לפי מה שאני שומע מההורים, גם ילדים שנמצאים במערכת הם בממוצע כ-30% מימי הלימודים לא מגיעים לבית הספר בעיקר בתקופת החורף כשהכבישים גם לא בטיחותיים.

יוסף ג'בארין: זה שיעור מדהים ולכן גם המספר הזה, 4,500 של הילדים שלא נמצאים במסגרת, מוכפל.

יוסף ג'בארין: זה המינימום, זה אלה שכבר יודעים שאין להם מסגרת בכלל.

יוסף ג'בארין: אחר כך צריך לקחת בחשבון גם את אלה, שמעת את הנתון שמדבר על 4,300 שמוסעים, אז מתוכם תחשוב על כך שלפחות שליש או 40% מפספסים 30% או 40% מימי הלימודים.

יוסף ג'בארין: בכלל לא מגיעים.

יוסף ג'בארין: אתי, מרכז המחקר.

אתי וייסבלאי: רציתי להגיד שהתייחסנו לנושא של שיעורי הלמידה באופן כללי בחינוך הבדואי במסמכים קודמים, והם הרבה יותר גבוהים מגיל 3 ו-4 אבל עדיין נמוכים ביחס למגזרים אחרים בחברה הישראלית.

אתי וייסבלאי: במיוחד דווקא בחינוך העל-יסודי יש נשירה מאוד גבוהה אבל בכל זאת מדובר על שיעורים הרבה יותר גבוהים מאשר בגנים.

אתי וייסבלאי: רציתי גם להתייחס לדברים של חבר הכנסת שחאדה ששאל קודם.

אתי וייסבלאי: אם אנחנו מדברים על אותם גילאים באוכלוסייה היהודית, אז יש למעלה מ-95% מהילדים בגילאי 3 ו-4 בכלל האוכלוסייה הרשומים בגני ילדים.

יוסף ג'בארין: בכלל האוכלוסייה או בנגב?

אתי וייסבלאי: יש לי כרגע בכלל האוכלוסייה, לא בנגב.

סונדוס סאלח: ולכן לא צריך לדבר על אחוזים נמוכים אלא להגיד על פערים גבוהים.

יוסף ג'בארין: גם וגם.

יוסף ג'בארין: בוודאי שאין תופעה דומה בחינוך היהודי בנגב.

סעיד אלחרומי: אדוני היושב ראש, רק כמה משפטים בנושא הזה.

סעיד אלחרומי: ילד שמגיע לכיתה א' ישירות, הוא לא למד.

סעיד אלחרומי: גם בגן חובה כשהוא לא מגיע, מגיע לכיתה א', הפער הזה הלימודי נשמר עד שהוא מגיע לכיתות ח'-ט' ואז קל מאוד שהוא ינשור מהתיכון, לכן אנחנו רואים את אחוזי הבגרויות הנמוכים בעיקר בכפרים הלא מוכרים.

סעיד אלחרומי: פספסנו אלפי ילדים בכל שנה.

יוסף ג'בארין: איתנו בדיון נציגי משרדי הממשלה שאחראים על הנושאים הללו, אז אנחנו נרצה כמובן לשמוע אותם.

יוסף ג'בארין: בישיבה נמצא מר עטיה אלאעסם, יושב ראש המועצה האזורית לכפרים לא מוכרים.

יוסף ג'בארין: תרצה לשמוע קודם את נציגי המשרד או שאולי תוסיף לפני שאנחנו שומעים אותם?

עטיה אלאעסם: לא, אני רוצה לדבר לפניהם.

יוסף ג'בארין: כן, תפדל.

יוסף ג'בארין: אני רק אוסיף שגם סלאמה אלאטרש ועומאר אבו עסא, אנחנו נשמע אותם אבל כדאי גם לשלב תוך כדי הדיון גם את נציגי משרדי הממשלה.

עטיה אלאעסם: שלום לכולם, אני בתחילה רוצה לשאול שאלה: האם הילדים הבדואים כלולים או לא כלולים בחוק לימוד חובה?

עטיה אלאעסם: אם היו כלולים, לפחות המדינה הייתה קצת מתייחסת אליהם יותר טוב.

עטיה אלאעסם: כל הנתונים האלה, אני יודע שהם נתונים לא מדויקים.

עטיה אלאעסם: בנתונים האלה יש כאלה שהם לא רשומים אבל יש תלמידים קטנים מגיל 3 עד 5 שהם רשומים בהמתנה, מה שנקרא.

עטיה אלאעסם: הולך, רושם במועצה.

עטיה אלאעסם: אין לו מקום, אין כיתה, אז אומרים לו, תמתין עד שתהיה לך כיתה, עד שיהיה לך כיסא, עד שיהיה לך מקום.

עטיה אלאעסם: ככה העניין נמשך.

עטיה אלאעסם: אני חושב שחברות ההסעה שמסיעות את הילדים עוברות על החוק.

עטיה אלאעסם: הם באמת עושים דבר שהוא לא נכון אבל הם עושים את זה לטובת הילדים בשביל שילמדו.

עטיה אלאעסם: אנחנו יודעים שילדים בצורה כזאת נהרגו בדרכים קשות.

עטיה אלאעסם: אני בטוח שהמדינה יודעת את הבעיה אבל אני בטוח שהמדינה לא רוצה לפתור אותה, כי יש משחק בין המשרדים וכל משרד שאתה פונה אליו זורק את הכדור למשרד האחר והמשרד הזה זורק אותו למשרד אחר.

עטיה אלאעסם: משרד החינוך אומר, אני רוצה לעשות אבל המנהל מתנגד שאני אציב קרוואנים שם.

עטיה אלאעסם: הרשות להתיישבות הבדואים מתנגדים לשים כיתות לילדים בכפרים הלא מוכרים וככה הם מטילים גם את העונש על ילדים מגיל 3 עד גיל 5.

יוסף ג'בארין: עטיה, אתה מאשים אותם שהם לא רוצים לפתור או שכל אחד מגלגל את זה על מישהו אחר?

עטיה אלאעסם: המשחק הזה מראה שהם לא רוצים לפתור את הבעיה.

עטיה אלאעסם: הם יכולים לקחת החלטה ולפתור את הבעיה.

עטיה אלאעסם: תראה, זה לא קשה.

עטיה אלאעסם: יש לנו כפרים שיש בהם מאות ילדים שהמדינה לא יכולה לסלול להם דרך, לא כביש, אז איך המדינה יכולה לסלול דרך לחוות בודד במרחקים גדולים, יש לה את התקציב, יש לה את היכולת והיא סוללת לחוות בודד כביש, אבל לילדים האלה שהם בסכנה בהסעה היא לא יכולה.

עטיה אלאעסם: זה מראה שהם לא רוצים לפתור את הבעיה.

עטיה אלאעסם: מבחינת כסף, יש למדינה כסף, יש להם את כל האמצעים אבל המדינה לא רוצה.

עטיה אלאעסם: המדינה לא מאפשרת לנו בכפרים הלא מוכרים לסלול דרכים, לא אספלט, כי המנהל מתנגד.

עטיה אלאעסם: הוא רוצה שאנשים ייסעו בדרכים-לא-דרכים.

עטיה אלאעסם: הוא רוצה להקשות את החיים על אנשים בכפרים הלא מוכרים.

עטיה אלאעסם: אני מבין שהמדינה אולי רוצה להעניש את התושבים המבוגרים בכפרים הלא מוכרים, בסדר, אבל למה היא רוצה להעניש את הילדים בגיל 3 ובגיל 5?

עטיה אלאעסם: יש פתרון אבל המדינה לא רוצה לעשות אותו.

עטיה אלאעסם: תודה.

יוסף ג'בארין: תודה, דברים קשים.

יוסף ג'בארין: אני מציע ישירות לפנות לנציג משרד החינוך, מנהל מחוז הדרום.

יוסף ג'בארין: מר זהבי איתנו?

רם זהבי: בוקר טוב, שלום לכולם, אני אענה קצת על השאלות שנשאלו כאן במהלך הדיון.

יוסף ג'בארין: מר זהבי, קודם כל אולי תרים את הקול קצת.

יוסף ג'בארין: היית איתנו מתחילת הדיון?

רם זהבי: הייתי איתך גם בדיון בשבוע שעבר וגם בדיון הזה מתחילתו.

יוסף ג'בארין: אנחנו שמחים שאתה איתנו.

יוסף ג'בארין: אני אומר לך כפי שאולי שמעת גם ממני וגם מחברי כנסת אחרים.

יוסף ג'בארין: את הנושא הזה אנחנו מלווים מזה כמה שנים.

יוסף ג'בארין: כל כך שמחנו כשמנכ"ל המשרד הציג את תוכנית החומש של המשרד שהייתה אמורה להשאיר אותנו עם פחות או יותר 800 ילדים השנה ולפתור את הבעיה כליל בעוד שנה.

יוסף ג'בארין: אני נחרדתי לראות את הנתונים של היום שבעצם כמעט ולא הייתה התקדמות.

יוסף ג'בארין: עדיין מדברים על 5,000-4,500 ואנחנו פונים אליך כי אני מניח שאתה כמונו רוצה לפתור את הבעיה הזאת.

יוסף ג'בארין: אולי תגיד לנו בעיקר מה החסם, מה מונע את שילובם של הילדים?

יוסף ג'בארין: אגב, אתה יודע, החוק מחייב את זה.

יוסף ג'בארין: זה לכאורה אפילו עבירה פלילית שהילדים הללו לא נמצאים במסגרת.

רם זהבי: אני רוצה לתת רגע סקירה.

רם זהבי: כבר אני משיב לך על השאלה.

רם זהבי: נשאלה כאן שאלה במהלך הדיון לגבי מה תמונת המצב של הילדים בגן חובה ובכיתות א'.

רם זהבי: אני רוצה לתת את הנתון המעודכן לשנת הלימודים תש"פ לגבי כיתות א', אותם ילדים שאנחנו גם בוחנים את הרצף הגילאי שלהם מגיל 3.

רם זהבי: בכיתות א' נכון להיום בשנה המסיימת, מתוך 7,700 תלמידים לא למדו במערכת 186 ילדים.

רם זהבי: המספר הזה, לא למדו במערכת 186 ילדים, כל ילד זה עולם ומלואו אבל כשאנחנו בוחנים את ההשוואה בין מערכת החינוך הבדואית למערכת החינוך בשאר המגזרים במדינת ישראל, זה מספר נורמטיבי.

רם זהבי: אני מדבר על ילדים בכיתה א'.

יוסף ג'בארין: אנחנו מתמקדים עכשיו בגנים.

רם זהבי: נדמה לי שאמר חבר הכנסת סעיד אלרחומי, צריך לבחון את כל הרצף.

רם זהבי: גם חבר הכנסת טייב מש"ס אמר לבדוק את כל הרצף.

רם זהבי: כשאנחנו מגיעים לכיתות א', אנחנו מזהים שנתון גדול קרוב מאוד לנורמטיבי, 7,700 ילדים, 186 ילדים לא רשומים בכיתות א' מכל מיני סיבות.

רם זהבי: יש לנו גם על זה עבודה של הקב"סים.

רם זהבי: שמתי את כיתות א' בצד.

רם זהבי: אני הולך לכיתת גן חובה.

רם זהבי: בגן חובה אחוז הילדים הרשומים והלומדים בפועל, וכאן העירה אחת מחברות הכנסת ונשאל כאן האם המספרים המוצגים, יש להם הלימה למציאות?

רם זהבי: האם מה שאנחנו מתארים זה רשום במערכות מחשב או לומד בתוך מערכת החינוך?

רם זהבי: אז אני רוצה לציין שמערכת משרד החינוך מחזיקה צוות פיקוח נרחב בגני הילדים שכולל גם ביקור בתוך מוסדות החינוך ומפגש בין מערכת הרישום לבין הראשים שאנחנו רואים בפועל.

רם זהבי: תיכף אני אדבר על הפערים שאנחנו מוצאים, אבל קודם כל צריך לומר שלמעשה כשילד רשום בגן הוא גם נמצא בגן.

רם זהבי: אם הוא לא מגיע לגן, ביקור סדיר הולך הביתה, מזהה אותו, פוגש את האימא.

רם זהבי: אני תיכף אדבר על כל סט הפעולות שאנחנו עושים כדי להביא אותו לגן.

רם זהבי: גם אם ילד לא מגיע לבית ספר יש לנו סט פעולות להביא אותו לבית הספר.

רם זהבי: חוק חינוך חובה של המדינה אומר שאנחנו מעמידים לו כיתה, מעמידים לו מורה, מעמידים את המשאבים ואת כל המעטפת לטובת הדבר.

רם זהבי: בבוקר אנחנו לא באים הביתה להעיר אותו, לא מכינים לו את הסנדוויץ' אבל כן אם הוא לא יגיע שלושה ימים, אנחנו נלך הביתה לראות מה קרה לו.

רם זהבי: אנחנו בוחנים את כל הרצף הגילאי, 3, 4 ו-5, ואני מזכיר לכולנו שגילאי 3 זה בעקבות המסקנות של דוח טרכטנברג.

רם זהבי: אנחנו לא מדברים כאן על היסטוריה חינוכית ארוכת שנים מאז שנת 1953-1952 אלא על דוח טרכטנברג שהרחיב את חוק חינוך חובה מגילאי 3.

רם זהבי: גילאי חובה שהם מסורת ארוכת שנים, אנחנו מדברים נכון לתש"פ: 93% מילדי השנתון במרחב הבדואי היו בתוך גני חובה.

רם זהבי: שואלים אותי, בוא נעשה השוואות לחברה היהודית, אז הפער הוא אחוזים בודדים.

רם זהבי: אנחנו יכולים לדבר על החברה היהודית, 96%, ובחברה הבדואית 93% בגן חובה.

רם זהבי: גן חובה היה מאז ומעולם, כלומר את גני החובה הצלחנו להטמיע באופן עמוק גם עבור הילדים מהכפרים הבלתי מוכרים.

רם זהבי: זה נכון שאנחנו מזהים דיפרנציאליות גדולה בין הילדים במועצות אל קסום ונווה מדבר לבין הילדים בשבע הרשויות האחרות, הרשויות המקומיות והעיר רהט.

רם זהבי: הפערים בין שבע הרשויות לבין נווה מדבר ואל קסום הם פערים גם בתשתיות, גם בתרבות ארגונית-רשותית, גם במסורת.

רם זהבי: יש הרבה דברים שהם פערים ואנחנו מזהים את הפערים האלה בכל הגזרות.

רם זהבי: איזה סוגיה שלא תשימו, תגידו דרכים, יש פער.

רם זהבי: תגידו תשתיות, יש פער.

רם זהבי: תגידו התנהגות ארגונית, יש פער.

יוסף ג'בארין: נחזור לנתונים, מר זהבי.

יוסף ג'בארין: אתה מדבר על 93%.

יוסף ג'בארין: יש לך את הנתונים?

רם זהבי: 93% גן חובה.

רם זהבי: נשאלנו קודם איך הילד יגיע לכיתה א'.

יוסף ג'בארין: ראית את הנתונים של מרכז המחקר וספציפית גם לגבי אל קסום וגם לגבי נווה מדבר.

יוסף ג'בארין: מדובר שם על אחוזים שמגיעים ל-30% של ילדים שפשוט לא רשומים במערכת החינוך.

רם זהבי: בגילאי 3 אתה מתכוון.

יוסף ג'בארין: בגילאי 3 עד 5.

יוסף ג'בארין: זה הנושא שלנו בעיקר.

רם זהבי: אני אסיים רגע את הנושא של גן חובה.

רם זהבי: גן חובה, בחמש שנים הגענו בעלייה מ-87% ל-93% שזה אחד מהשלבים הקריטיים בכניסה לכיתה א'.

רם זהבי: אנחנו עובדים עליו במרץ רב.

רם זהבי: יש לנו עלייה בגני חובה.

רם זהבי: בוא נתמקד ב-4-3 בשתי המועצות האזוריות, נווה מדבר ואל קסום.

רם זהבי: אם יש נקודה שצריך לחולל בה שינוי וצריך לראות בה תמורה, זה הפעילות החינוכית שמתקיימת בשתי המועצות האזוריות.

רם זהבי: הפלטפורמה שנבנתה למועצות אזוריות שאחריות על שני מרחבי חיים: מרחב חיים של ישובים מקוריים בתוך המועצה האזורית ומרחב של כפרים בלתי מוכרים בתוך המועצה האזורית.

רם זהבי: המועצה האזורית נותנת שירותים גם לאלה וגם לאלה.

רם זהבי: אנחנו בהחלט מזהים בחלק מהאזורים בתוך המועצות האזוריות חסמים רבים, חסמים של קודם כל התארגנות פנים-שבטית, זאת אומרת הטמעה של תהליכים, של רכישה ושל מחויבות לתהליכי חינוך חובה.

רם זהבי: אנחנו מדברים פה כאילו הכול ברור מאליו ואני אומר שאנחנו בתוך תוכנית החומש, מי שיעיין בתוכניות המוגשות למשרד החקלאות ומתפרסמות בפרסום החד-שנתי של מה עשתה הממשלה מדי שנה בתוכנית החומש, אנחנו מחזיקים 100 קבוצות של אימהות.

רם זהבי: אני מבקש לרשום את זה בפרוטוקול.

רם זהבי: 100 קבוצות של אימהות, בכל קבוצה כ-16 עד 20 אימהות לילדים בגיל הגן בלבד, כשהמטרה שלנו זה לחזק את הכשירות ההורית של אימהות שמלוות ילדים לגן.

רם זהבי: זה שינוי תרבותי, זה שינוי חינוכי, זה דבר מורכב.

רם זהבי: מדי שנה 100 קבוצות.

רם זהבי: הכשרנו אנשים.

רם זהבי: כמובן כל המועסקים הם אנשי חינוך מובילים שקיבלו הכשרה גם במכללות וגם על ידי משרד החינוך.

רם זהבי: 100 קבוצות פועלות מדי שנה.

רם זהבי: גם בתקופת קורונה המשכנו להפעיל את הקבוצות של האימהות.

רם זהבי: 100 קבוצות כאלה, הן מחוללות את השינוי.

רם זהבי: זה אחד ממנופי הצמיחה שלנו, שאנחנו פוגשים את האימהות.

רם זהבי: ההיבט השני זה ההיבט שלנו בתחום התשתיות והבינוי.

רם זהבי: כפי שצוין כאן, אנחנו פועלים בעבודה בינמשרדית.

רם זהבי: אני אציין, נמצאים איתנו גם השותפים שלנו.

רם זהבי: השותפים שלנו נמצאים גם במשרד המשפטים בשביל ההסדרה וגם אצל יאיר מעיין וגם אצל תומר המתכנן המחוזי ויובל הנציג שלו.

רם זהבי: אנחנו מנטרים את כל השטח האפשרי שאפשר להגיע אליו או בהרחבת מרכזי שירותים או בפתיחת מרכזי שירותים חדשים.

רם זהבי: כל מי שמסתובב בנגב מכיר את הסיפור.

רם זהבי: אני הובלתי פתיחה של בית ספר במרכז שירותים בפזורה בשבט קוידר ופתחתי תיכון לשבט שהוא בהתיישבות לא מוכרת.

רם זהבי: הגשנו דרך רשויות התכנון, עמדנו בבית המשפט, הגנו על ההחלטה של משרד החינוך ופתחנו תיכון חדש.

יוסף ג'בארין: אוקיי, בוא נתמקד ב-3 עד 4.

יוסף ג'בארין: אתה מצביע על הבעיה.

יוסף ג'בארין: עוד לא אמרת את הנתונים שיש לך אבל אני רואה שאתה לא כופר בנתונים שיש ואתה מדבר גם על המשרדים השותפים.

יוסף ג'בארין: מה מנע שילובם של אלפי הילדים הללו עד עכשיו ומה צריך לעשות עכשיו כדי לפתור את הבעיה?

רם זהבי: אני אומר חד משמעית, אין דבר מונע.

רם זהבי: יותר מזה, בתוך מוסדות החינוך שמוצבים בשטח יש יותר מקום ממספר הילדים שמגיעים בפועל.

רם זהבי: יש לנו גני ילדים עם 16 ילדים למרות שמבחינת התקן אפשר 32 ילדים בגן.

רם זהבי: יש רק 16 ילדים.

רם זהבי: יש יותר מקום לילדים מהמקום המנוצל.

סעיד אלחרומי: אם אפשר ברשות היושב ראש.

סעיד אלחרומי: רם, מדבר חבר הכנסת אלחרומי.

סעיד אלחרומי: אפשר גם להציב את הגן במרחק של 30 קילומטר וברור שיהיו פחות ילדים בגן הזה.

סעיד אלחרומי: אני לא מטיל עליך אישית את האחריות.

סעיד אלחרומי: ציינת מה שקרה באבו קוידר וזרנוק ובעוד מקומות אבל אנחנו יודעים שמנהל מקרקעי ישראל ורשות הבדואים הם הגוף שמונע ממשרד החינוך להרחיב גם מתחמים קיימים כשיש צפיפות.

סעיד אלחרומי: לדוגמא, אל פורעה, יש צפיפות נוראית.

סעיד אלחרומי: לדוגמא, בתי ספר אלעזזמה א' ו-ב' שבית ספר אלעזזמה א' הוא כמו מחנה פליטים, ועוד מקומות.

סעיד אלחרומי: אנחנו יודעים איפה הבעיה נמצאת.

סעיד אלחרומי: אני יודע שיש כיתות שיש בהן מחסור בילדים בגלל שהילדים מרוחקים.

סעיד אלחרומי: החוכמה היא לא לבנות במקום רחוק אלא לבנות בריכוזי ילדים.

סעיד אלחרומי: האם אתה מאשר את זה שגם כשיש לך תקציב, משרדים אחרים מונעים ממך ליישם את זה ולבצע את התקציב הזה?

יוסף ג'בארין: מר זהבי, אם יש לי ילד בן 3 או 4 ואני צריך לשלוח אותו להסעה של חצי שעה או שעה, אני מניח שגם אתה באותו מצב, יכול להיות שאתה תחשוב פעמיים אם לשלוח אותו ולכן הקריטריון הזה כשאתה מציג אותו, הוא לא מספיק.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להיות יותר קונקרטי.

יוסף ג'בארין: יש כיום תשעה מוקדי שירות שמספקים גם גנים.

יוסף ג'בארין: השאלה שלי אליך, האם הכיתות בתשע הנקודות הללו לדעתך מספיקות?

יוסף ג'בארין: אני מניח שהתשובה היא שלילית כי אנחנו מדברים על אלפים, והשאלה מדוע לא מרחיבים את נקודות השירות לנקודות שהן בתוך היישובים הלא מוכרים או בסמוך להם כדי גם להתגבר על עניין ההסעה.

יוסף ג'בארין: מה המניעה והאם זה מתקדם?

יוסף ג'בארין: מה אנחנו יכולים לעשות כדי לקדם את זה?

יוסף ג'בארין: איפה המחסום?

רם זהבי: אני משיב לך בשאלה שנשאלתי גם על ידך וגם על ידי חבר הכנסת סעיד.

רם זהבי: מערכת הקשרים של משרד החינוך עד התחנה שהילד נכנס לתוך הכיתה היא שמשרד החינוך עומד מול רשות מקומית, כל רשות במדינת ישראל, כל רשות מקומית סטטוטורית שהיא מוכרת על ידי משרד הפנים מגישה לרשויות התכנון את הבקשות שלה להקמת מבנה.

רם זהבי: משרד החינוך מתקצב, מעביר לה את הכסף.

רם זהבי: אם אנחנו משווים תנאים, אז הרי כל בקשה של רשות מקומית, ואנחנו לא מונעים מאף רשות מקומית.

רם זהבי: יותר מזה, אנחנו מקיימים מערך שלם של ועדות אכלוס מדי שנה ומלווים את הצרכים הפיזיים בהקמה של מבנים.

רם זהבי: בעניין הזה למשרד החינוך יש עודף תקציב.

רם זהבי: יש לו יותר כסף ממה שמבצעים בפועל.

רם זהבי: הכסף מחכה.

רם זהבי: מה הם החסמים?

רם זהבי: הרשות המקומית צריכה לבצע מול רשויות המדינה, זה אומר מנהל התכנון, זה אומר מנהל מקרקעי ישראל, זה אומר רשות ההסדרה.

רם זהבי: אנחנו לא משאירים אותה לבד.

רם זהבי: אנחנו הולכים יחד עם הרשויות.

רם זהבי: אתמול ישבתי במנהל התכנון ביחד עם ראש רשות, עם מנכ"ל הרשות שלו יחד עם הייעוץ המשפטי של הרשות שלו במטרה לפתור סוגיה שקשורה לבינוי בפזורה.

רם זהבי: למה אני עושה את זה?

רם זהבי: ברשות אחרת אני לא עושה.

רם זהבי: עד שלא מגיע לי היתר בניה אין לנו על מה לדבר.

רם זהבי: היתר הבניה הוא רשותי.

רם זהבי: אנחנו מתקצבים על היתר קיים.

רם זהבי: ברשויות בדואיות אנחנו מסייעים אפילו לכל התהליך של היתר הבניה.

רם זהבי: יותר מזה, אנחנו ישבנו עם רשויות התכנון כדי לסמן קרקעות אופציונאליות להרחבת מרכזי שירותים.

רם זהבי: זה לא קורה ביום, זה לא קורה ביומיים, זה החלטות כמו שצוין כאן, של מספר משרדי ממשלה ויש לזה גם מתנגדים.

רם זהבי: גם תוכנית מופקדת, יש לה 60 יום להתנגדות ואנחנו, גם משרד החינוך לא יכול לסתום את הפה למי שיגיש התנגדות לאיזושהי תוכנית.

רם זהבי: אנחנו מעודדים הגשת תוכניות להפקדה, מעודדים הרחבת מרכזי שירותים בפועל ומתקציבים את הבינוי.

רם זהבי: הפרוצדורות האלה הן רב מערכתיות.

רם זהבי: היה וכאשר הממשלה תגיד שברשויות בדואיות בלתי מוכרות היא מחריגה, היא מוותרת על תהליכי תכנון, מוותרת על תוכניות הפקדה, מתעלמת מקווים כחולים, אם תהיה החלטת ממשלה שאומרת, קמים מחר בבוקר, אין שום דרישות רגולטוריות, אנחנו נציב קרוואן בקרקע.

יוסף ג'בארין: איתנו גם נציג מנהל התכנון.

יוסף ג'בארין: תיכף נשמע ממנו.

יוסף ג'בארין: אני שומע ממך שמשרד החינוך בעד פתיחת נקודות שירות נוספות בכפרים הלא מוכרים כדי לפתור את הבעיה.

רם זהבי: אני נתתי דוגמא של אבו קוידר, שאני, משרד החינוך מתרשם שהפתרון החינוכי של הילדים הוא הרחבת מרכז שירותים, אני ארחיב אותו גם אם זה צריך להגיע עד בית משפט, כי אנחנו בוחנים בתוך סט הכלים שהממשלה מתירה לנו, אנחנו מנצלים את המקסימום האפשרי וככה נעשה גם בשנת הלימודים הבאה וגם אנחנו עושים את זה בתקופת הקיץ.

רם זהבי: המחויבות שלנו היא לתת חינוך לילדים.

רם זהבי: מה כן נעשה?

רם זהבי: פה אני רוצה להגיד אמירה מסכמת עם שורה תחתונה.

רם זהבי: גם אנחנו כמשרד החינוך לא נעבור על החוק ולא ניתן עצה לרשויות סטטוטוריות כמו רשויות מקומיות לעבור על החוק.

יוסף ג'בארין: אין אף אחד שמבקש לעבור על החוק.

יוסף ג'בארין: בינתיים העובדה שאלפי ילדים לא נמצאים במסגרת חינוכית זו עבירה על החוק כפי שאתה יודע.

יוסף ג'בארין: יש נציג של מנהל התכנון איתנו, ד"ר יובל קרפלוס.

יובל קרפלוס: שלום לכולם.

יוסף ג'בארין: דברים לא קלים אנחנו שומעים.

יובל קרפלוס: אנחנו שומעים דברים קשים מאוד בהחלט.

יוסף ג'בארין: לרבות האחריות שלכם במנהל התכנון.

יוסף ג'בארין: כדי גם לקצר מבחינת ההקדמות, יש מרכזי שירות קיימים, אני חושב שזה תשעה מרכזי שירות, אלפי ילדים שמחכים להשתלב ומה שקיים זה לא מספיק בין השאר גם בגלל העובדה שאני מניח שהורים גם לא ישלחו ילדים עם הסעה של חצי שעה ושעה למרכזי השירות.

יוסף ג'בארין: הדרישה שאני שומע מהשטח, שצריך להרחיב את מרכזי השירות, להקים עוד מרכזי שירות בתוך היישובים הלא מוכרים, בסמוך להם כדי גם להתגבר על בעיית ההסעות.

יוסף ג'בארין: זה נושא שהוא באחריותכם.

יוסף ג'בארין: אני מבין שזה לא רק באחריותכם, זה גם אתם וגם משרד החינוך וגם משרד הכלכלה וגם משרד הרווחה אבל הרבה יגידו שבלי התכנון קשה להתקדם.

יוסף ג'בארין: בבקשה.

יובל קרפלוס: מאוד.

יובל קרפלוס: אנחנו בעקבות הבג"צ לנושא של שירותים חיוניים קידמנו תוכנית שמתכננת הקמה של אתרי שירותים חיוניים במבנים יבילים היכן שנדרש.

יובל קרפלוס: היום התוכנית הזאת כוללת כ-20 אתרים, לא כולם ממומשים, שבהם ניתן להקים את אותם מרכזי שירותים כפתרון ביניים.

יובל קרפלוס: לא מדובר פה על פתרון קבע.

יובל קרפלוס: פתרון קבע יהיה לאחר הסדרה של ההתיישבות, בין אם במקום, בין אם ביישוב סמוך או יישוב אחר.

יובל קרפלוס: מי שקובע את הצרכים של תוספת אתרים כאלה ואחרים זה הרשויות, רשויות ההסדרה, משרד החינוך.

יובל קרפלוס: אנחנו עובדים שכם אל שכם עם המשרדים השונים וגם עם הרשויות המקומיות אל קסום, נווה מדבר, היישובים האחרים שגם מספקים שירותים על מנת לבחון, וככל שעולה צורך בתוספת של אתרים, אנחנו מקדמים אותם במסגרת של תיקון לתוכנית המתאר המחוזית הנושאית לאתרים לשירותים חיוניים.

יובל קרפלוס: כרגע שני אתרים נוספים נמצאים בדיונים מתקדמים במוסדות התכנון הארציים, שעברו דיונים אצלנו במחוז וככל שיהיה צורך באתרים נוספים כמובן לפי חוות דעת הגורמים המקצועיים - - -

סעיד אלחרומי: איפה שני המקומות האלה שאתם מקדמים עכשיו?

יובל קרפלוס: כרגע אנחנו מקדמים שני אתרים במרחב חאשם זאנה שנמצא מזרחית ליישוב שגב שלום, דרומית לכביש 25 ומערבית לכביש 6.

סעיד אלחרומי: והשני?

יובל קרפלוס: שני אתרים לשירותים חיוניים במרחב חאשם זאנה, אחד צפוני ואחד דרומי.

יוסף ג'בארין: דיברת על 20 אתרים מאושרים.

יוסף ג'בארין: אני מודע שבענייני חינוך רק קיימים תשעה מרכזים, נכון?

יובל קרפלוס: בביצוע בפועל יש מתוך ה-20.

יובל קרפלוס: אני לא יודע כמה מבוצעים אבל אני יודע שיש פער בין האתרים עצמם שאושרו לאורך השנים ומספר סבבים, לבין מה שבוצע בפועל.

סעיד אלחרומי: האם ה-20 מקומות שאתה אומר שיש בהם אפשרות להקים מרכזי שירותים, יש בהם בפועל מרכזי שירותים או שהם מחכים בעצם?

יובל קרפלוס: כפי שאמרתי הרגע, חבר הכנסת סעיד אלחרומי, האתרים האלה מאושרים.

יובל קרפלוס: לא בכולם הוקמו.

יובל קרפלוס: צריך לברר מול הגורמים שאמורים להפעיל את האתרים אם הם הקימו.

יובל קרפלוס: אנחנו מייצרים את התשתית שמאפשרת את ההקמה.

סעיד אלחרומי: יובל, אני רק רוצה להגיע לנקודה.

סעיד אלחרומי: מבחינה תכנונית אתם אישרתם 20 מקומות שיש אפשרות להקים בהם מרכזי שירותים.

סעיד אלחרומי: בפועל אין מרכזי שירותים ב-20 מקומות וזה יצר את המצב שיש לנו קרוב ל-4,500 ילדים שלא מגיעים.

סעיד אלחרומי: כאן אנחנו רוצים לחדד את זה.

סעיד אלחרומי: אני לא בא בטענות לרם זהבי ולמשרד החינוך כי אני מכיר בפועל מה הם עושים והמאמצים.

סעיד אלחרומי: הכול מתנקז לצערי הרב ברשות להסדרת התיישבות הבדואים וכאן הסיפור תקוע.

סעיד אלחרומי: נשמח לשמוע אם יש מקומות שאכן בפועל יש בהם מרכזי שירותים.

סעיד אלחרומי: אני יודע שיש מרכז חדש עכשיו גם בראחמה.

סעיד אלחרומי: יש בית ספר ויש גן ילדים שם.

סעיד אלחרומי: יש בחאשם זאנה שני מקומות שאתה ציינת וגם בראחמה מקימים בית ספר.

סעיד אלחרומי: זה צעד בכיוון הנכון אבל זה לא מספיק בוודאי.

יובל קרפלוס: אל עזזמה ג' - - - גם מאושר באחד הסבבים.

יובל קרפלוס: יש שם בתי ספר.

יובל קרפלוס: אל עזזמה א' ו-ב' בחלק הצפוני של ואדי אל נאם.

סעיד אלחרומי: זה הוותיק ביותר, כן.

סעיד אלחרומי: אני למדתי שם כיתה א'.

יובל קרפלוס: התושבים לא מוכנים לאכלס שם את - - - עד כמה שידוע ומתנגדים לאזורים האלה.

יובל קרפלוס: יש אזורים שמייצרים מרכז כובד עבור אוכלוסייה בגלל טענות קנייניות על הקרקע, לא מוכנים להקים מרכזי שירותים.

יובל קרפלוס: הנושא הוא מורכב, הוא לא רק תכנוני.

יובל קרפלוס: הוא חברתי, הוא תקציבי.

יובל קרפלוס: אנחנו פועלים יחד עם כל הגופים לאפשר את המיקום האידיאלי לאותם מרכזים, וככל שיידרשו מרכזים נוספים או אתרים נוספים שבהם ניתן להקים בשיתוף עם משרד החינוך והמועצות האזוריות, כך נקדם תוכנית לכך.

יוסף ג'בארין: טוב, אז בעצם מה שאתה אומר, שככל שזה נוגע למנהל התכנון יש נכונות לקדם את זה וזה אמור להתקדם.

יוסף ג'בארין: בקנה עכשיו אתם מדברים על עוד שני מרכזי שירות.

יובל קרפלוס: נכון מאוד.

יוסף ג'בארין: אתה יכול להעריך כמה ילדים בגילאים האלו ייהנו עכשיו ממרכז השירות החדש?

יוסף ג'בארין: עד כמה זה נותן תשובה לאלפי ילדים שאנחנו מדברים עליהם?

יובל קרפלוס: אנחנו מדברים על אוכלוסייה שההיקף שלה הוא בסביבות ה-5,000 תושבים, אוכלוסייה של מרחב.

יובל קרפלוס: 5,000 תושבים, 40% הם ילדים שהם עד גיל תיכון.

יובל קרפלוס: התיכונים הם אזוריים ביישובים המוסדרים, כיתות צומחות, גני ילדים.

יובל קרפלוס: אפשר לעשות את החישוב.

סעיד אלחרומי: יובל, אני אחסוך ממך, אני מכיר את היישוב חאשם זאנה על כל משפחותיו וכל הגוונים שלו.

סעיד אלחרומי: זה יפתור לבערך 200-150 ילדים, שני המרכזים.

יוסף ג'בארין: האמת היא, אני חייב להגיד, למדתי את החומר לקראת הישיבה.

יוסף ג'בארין: עדיין לא הבנתי את הפער הזה בין 20 מוקדי השירות שאתה מדבר עליהם לבין תשעת המוקדים הקיימים.

יוסף ג'בארין: זה פער מאוד משמעותי.

יוסף ג'בארין: מדוע לא מצליחים להשתמש ולאכלס את עוד 11 מרכזי שירות?

יוסף ג'בארין: לכאורה זה יכול היה לקדם את הנושא שלנו.

יובל קרפלוס: יש לפנות לגורמים שאמורים להקים ולאכלס ולברר מדוע לא הוקמו.

יובל קרפלוס: כמו שהצגתי, הנושא הוא מורכב, הוא לא - - - בתקציבים כמו שהממונה על המחוז הציג.

יובל קרפלוס: יש פה שיקולים נוספים וקשיים נוספים.

יובל קרפלוס: המסגרת הסטטוטורית שמאפשרת את ההקמה קיימת.

יוסף ג'בארין: אוקיי.

יוסף ג'בארין: האמת היא שדיברת גם על גורמים מעורבים, אז נשמע את יו"ר המועצה האזורית אל קסום.

יוסף ג'בארין: חברנו סלאמה אלאטרש איתנו?

רם זהבי: אדוני היושב ראש, אם אני יכול להתייחס רגע לדברים של יובל.

רם זהבי: אני רוצה לשים פה על השולחן.

יוסף ג'בארין: רם זהבי, כן, התייחסות קצרה ואחר כך סלאמה אלאטרש.

רם זהבי: אני רוצה לשתף אתכם, זה חשוב לי להביא את הדברים.

רם זהבי: תראו, יש לנו מנהל, שמו חאתם אבו קווידה.

רם זהבי: הוא מנהל מצטיין, מחונן, מחזיק בית ספר בפזורה, בית ספר שהוא מתחרה בכל בתי הספר במדינת ישראל.

רם זהבי: תנו לי רשות מקומית, תנו לי מגזר דתי, ממלכתי, חרדי, יהודי, לא משנה, מה שאתם רוצים, נוצרי, דרוזי.

רם זהבי: הוא הכי טוב שיכול להיות.

רם זהבי: מה קרה לו?

רם זהבי: לפני שלושה וחצי שבועות ירו עליו.

רם זהבי: הוא לא משחק קלפים, הוא לא מהמר, הוא לא מתנהג לא בהלכה.

רם זהבי: הוא מנהל בית ספר.

רם זהבי: הוא כל היום וכל הלילה מנהל בית ספר.

רם זהבי: למה ירו עליו?

רם זהבי: בגלל סכסוך על קרקע שקשורה לקרקע שבית הספר נמצא בו.

רם זהבי: הוא לא הראשון.

רם זהבי: באותה שנת לימודים בבית ספר הזה גירשו מנהלת שנבחרה במכרז.

רם זהבי: הוא השני.

רם זהבי: זה גם לא האירוע היחיד.

רם זהבי: כשאנחנו שואלים מה החסם שיש, כשאנחנו מקבלים החלטה לשים קרוואן במקום, לא נתעלם מהעובדה, יובל לא אומר את זה.

רם זהבי: יש הרבה חסמים שקשורים לדרישות על בעלות על הקרקע שמונעים מאיתנו לממש יותר מוסדות חינוך בפוטנציאל בתוך השטח.

יוסף ג'בארין: לגבי 11 מרכזי השירות?

רם זהבי: אני לא אומר לך אחד-אחד אבל אני אומר שאחד החסמים וגם מה שדובר עכשיו, חאשם זאנה שדיבר עכשיו יובל.

רם זהבי: הדיון שלנו שנמשך שעות וישבנו ברשויות התכנון וישבנו עם המועצה.

רם זהבי: אם יש חסם שאם אנחנו נוכל לממש את זה ל-1 בספטמבר או לא, החסם הוא ההתנגדות הקהילתית של המתיישבים במקום.

רם זהבי: נבוא עם משאיות אבל לא נוריד קרוואן בשטח.

רם זהבי: נבוא עם שופלים אבל לא נבנה בית ספר כי מי שימנע את הבניה של בית הספר זה התנגדות בשטח.

רם זהבי: זה סוגיות והן מורכבות מאוד, סוגיית הקרקעות.

רם זהבי: אנחנו בהחלט אמפטיים.

רם זהבי: אני מסייר בשטח.

רם זהבי: יש לי אהבה גדולה ומחויבות גדולה לחברה הבדואית ולילדים של החברה הבדואית אבל יש חסם שהוא מרחף מלמעלה.

רם זהבי: היית מביא לפה את תשע ראשי הרשויות והיית מתחייב להם שהשיחה היא גם לא מוקלטת ולא תצטט אותם.

רם זהבי: תשאל אותם מה מונע ממך להרחיב יותר את הבניה.

רם זהבי: יש מאות מיליונים של הרשאות תקציביות.

סעיד אלחרומי: רם, אתה נכנס עכשיו לסוגיה מעבר לדיון שלנו.

יוסף ג'בארין: בוא נשמע את סלאמה אלאטרש, יו"ר המועצה האזורית.

סלאמה אלאטרש: תודה רבה אדוני היושב ראש על כינוס הוועדה וקיום הדיון על גיל 5-3.

סלאמה אלאטרש: אני רוצה לעשות קצת סדר בדברים.

סלאמה אלאטרש: אני שומע את מנהל מחוז ובא לי לקפוץ מהחלון, איך שהוא מדבר ומתאר את המצב של החינוך במגזר הבדואי.

סלאמה אלאטרש: מערכת החינוך במגזר הבדואי קורסת.

סלאמה אלאטרש: מנהל המחוז מציג דברים כאן, ותודה למנהל המחוז שעושה לנו גם שינוי תרבותי.

סלאמה אלאטרש: זה בדיוק המשך למי שרוצה להאכיל ילד בדואי, שהוא עובד היום על אישה בדואית שתוציא את הילד שלה לגן.

סלאמה אלאטרש: הוא לא יודע שבמגזר הבדואי הוקם בית הספר הראשון בשנת 69' ובשנות ה-70' כבר הבדואים שלחו את הילדים שלהם ללמוד בצפון.

סלאמה אלאטרש: החינוך הוא הבסיס להצלחה.

סלאמה אלאטרש: החינוך הוא הבסיס לצמצום פערים.

סלאמה אלאטרש: החינוך הוא המפתח לשינוי בתוך החברה בפתרון הבעיות השונות והמשתנות בתוך החברה.

סלאמה אלאטרש: אני לפני חודש וחצי הייתי בדיון בבית המשפט המחוזי, אנחנו מדברים על שטח גלילי שהוא לא שייך לאף מועצה אזורית בנגב, על הכפרים הבדואים המוכרים.

סלאמה אלאטרש: בפסק דין שנתן השופט, האחריות מוטלת על משרד החינוך בהקמת משרדי שירותים ומתן מענה חינוכי לכל האוכלוסייה הבדואית בכפרים הלא מוכרים.

סלאמה אלאטרש: משרד החינוך ממשיך להתנער מזה, להפיל את זה על שתי המועצות האזוריות החלשות ביותר במדינת ישראל, שזה מועצת אל קסום ונווה מדבר.

סלאמה אלאטרש: אומר מנהל המחוז, יש לנו מאות מיליוני שקלים להקמת כיתות.

סלאמה אלאטרש: אני כבר שנה וחצי מתחנן למנהל המחוז שיספק לנו כיתות בכפרים הבדואים המוכרים במרכזי שירות שהם קיימים.

סלאמה אלאטרש: היום למשל, ומנהל המחוז מכיר את זה, חסר לי 15 כיתות בתוך בית ספר תיכון אל פורעה.

סלאמה אלאטרש: חסר לי יותר מ-15 כיתות ל-5-4 מרכזי שירותים.

סלאמה אלאטרש: הם לא נותנים לנו את התקציבים האלה.

סלאמה אלאטרש: הוא דיבר על הסעות.

סלאמה אלאטרש: אדוני היושב ראש, היה דיון לפני שנתיים וחצי בוועדת החינוך בראשותו של יעקב מרגי.

סלאמה אלאטרש: הוחלט שם שמשרד החינוך יתקצב ילדי 3 עד 5 ב-20 שקל הסעות.

סלאמה אלאטרש: משרד החינוך לא עמד בהחלטה של ועדת החינוך.

סלאמה אלאטרש: הילדים האלה בגיל 3 ממשיכים לנסוע באוטובוס עם ילדים בני 18-17 שנוסעים איתם.

סלאמה אלאטרש: הילדים שלנו בהסעות סובלים מאלימות, סובלים מהטרדות מיניות, דברים קשים ומזעזעים שמנהל המחוז מעדיף להתעלם מהם.

סלאמה אלאטרש: כל הנושאים האלה, העליתי אותם וחבל שבדיון כל כך חשוב למען ילדים אזרחי מדינת ישראל, גם שהם בדואים, שמנכ"ל משרד החינוך לא מתייצב לוועדה שהיא ועדה חשובה מאוד בכנסת, שנמצאים בה אנשים מאוד חשובים, חברי כנסת, נבחרי ציבור, שמנכ"ל משרד החינוך ממשיך להתעלם מהאוכלוסייה הבדואית בנגב.

סלאמה אלאטרש: היה מן הראוי להגיע, להתייצב ולתת תשובות.

סלאמה אלאטרש: לגבי ההסעות, משרד החינוך נתן לשתי המועצות האזוריות 15.96 שקלים בשנת 2004, עלות הסעת ילד ביום כשאנחנו מדברים לאוטובוס הזה על 700 שקל ליום.

סלאמה אלאטרש: במועצה אזורית בני שמעון משרד החינוך נותן להם 27 שקלים וזה 85% מהעלות של ההסעה.

סלאמה אלאטרש: מועצת תמר ים המלח שהיא העשירה ביותר במדינת ישראל, נתן להם 32 שקלים, זה עוד פעם 85%.

יוסף ג'בארין: למה הפער הזה?

סלאמה אלאטרש: זה התעללות, זה החזק נגד החלש.

סלאמה אלאטרש: אני כבר שנה וחצי עם משרד החינוך במאבקים שמתמשכים.

סלאמה אלאטרש: מה שעושה משרד החינוך לאוכלוסייה הבדואית, לאוכלוסיית התלמידים זה התעללות.

סלאמה אלאטרש: תנאי השטח הם מאוד קשים.

סלאמה אלאטרש: היום אסור לנו לתקן דרכי עפר על מנת לאפשר לאוטובוס לנסוע בצורה בטוחה בשטח גלילי.

סלאמה אלאטרש: זה לא שטח שיפוט שלנו, זה באחריות של משרד החינוך.

סלאמה אלאטרש: יש לי פסק דין שמשרד החינוך ייקח אחריות על השטח הגלילי.

סלאמה אלאטרש: משרד החינוך יודע לתת שירותים במרכזי שירותים אלה יותר טוב ממועצה אזורית אל קסום ויותר טוב ממועצה אזורית נווה מדבר, ואנחנו חייבים, ההמלצות של הוועדה, לחייב את משרד החינוך שהוא ייתן שירותי חינוך לכפרים הבלתי מוכרים ולא להפעיל את זה על מועצות שהן חלשות.

יוסף ג'בארין: מר אלאטרש, אכן יש את הסוגיה הכוללת של החינוך בכל הגילאים אבל בוא נתמקד בגילאי 3 עד 5, הנתונים שדיברנו.

יוסף ג'בארין: שמענו על 20 נקודות שירות שמאושרות, מאוישות רק תשע מהנקודות הללו.

יוסף ג'בארין: אתה מכיר עוד 11 נקודות שירות מאושרות, ואם כן, למה זה לא מתקדם?

יוסף ג'בארין: מה החסם שם?

סלאמה אלאטרש: 60% מהאוכלוסייה בכפרים הבלתי מוכרים שנמצאים, אצלי אין תכנון של מרכז שירות אחד.

סלאמה אלאטרש: מי שאומר שיש תכנון, הוא מטעה אתכם, מטעה את כולם, אבל בוא נחזור לסוגיה המהותית, שמי שאחראי על החינוך בכפרים הבלתי מוכרים, זה פסק דין של בית המשפט המחוזי בבאר שבע, זה משרד החינוך ולא המועצה האזורית אל קסום ולא מועצה אזורית נווה מדבר.

סלאמה אלאטרש: זה משרד החינוך, זה משרד ממשלתי, זה מדינת ישראל.

סלאמה אלאטרש: משרד החינוך מתקצב אותנו בחוסר.

סלאמה אלאטרש: משרד החינוך מקשה עלינו.

סלאמה אלאטרש: יש לנו היום מחסור של עשרות כיתות לגיל הרך בתוך הכפרים שלנו וגם בתוך מרכזי השירות.

סלאמה אלאטרש: יש לי ארבעה מרכזי שירות.

סלאמה אלאטרש: יש לנו מחסור ואי אפשר להרחיב אותם.

סלאמה אלאטרש: משרד החינוך מתקצב אותי על בניה בדיוק איך שהוא מתקצב את עיריית תל אביב.

סלאמה אלאטרש: אני צריך להשלים 15%.

סלאמה אלאטרש: מאיפה אני אביא כסף ל-15% כשאני רוצה להקים היום 30 כיתות גן והעלות של כל כיתת גן זה בערך 2 מיליון שקל ומשרד החינוך מתקצב אותי בערך 1.6 מיליון?

סלאמה אלאטרש: כל כיתה זה הפרש של 400,000 שקל.

סלאמה אלאטרש: מאיפה אני אביא את ההפרש הזה לכפרים הבלתי מוכרים או בתוך הכפרים שלי?

סלאמה אלאטרש: זה מונע ממני לבנות כיתות גן.

סלאמה אלאטרש: אנחנו מדברים על כיתות, מבנים יבילים שהם קיימים כבר עשרות שנים.

סלאמה אלאטרש: אני מזמין אתכם שתגיעו לביקור כאן.

סלאמה אלאטרש: אף אחד מכם לא יסכים להכניס את הילד שלו בן 3 או 4 לתוך הכיתות האלה, מבנים ישנים, מפוררים, קשים למראה עין.

סלאמה אלאטרש: אני מזמין את הוועדה להגיע לכאן, לעשות סיור, לראות את הדברים מקרוב ולא להטעות אתכם.

סלאמה אלאטרש: אני שמעתי את מנהל המחוז.

סלאמה אלאטרש: הוא מטעה אתכם.

סלאמה אלאטרש: הוא מטעה את כל הוועדה כאן.

סלאמה אלאטרש: הוא גם לא התייחס לסוגיה המהותית של המחסור בכיתות והסעות תלמידים.

סלאמה אלאטרש: הוא ממשיך לברוח מאחריות.

סלאמה אלאטרש: האחריות היא על משרד החינוך.

סלאמה אלאטרש: יש פסק דין בנושא הזה.

סלאמה אלאטרש: אנחנו גם כמועצות עושים עבירה פלילית שאנחנו נותנים שירותים בשטחים גליליים והמדינה מעלימה עין על זה.

סלאמה אלאטרש: היום כשאני נותן שירותי חינוך לרובארה, אסור לי לתקן דרך עפר ברובארה, אז למה אני צריך לתת שירות?

סלאמה אלאטרש: אסור לי למשוך תשתיות לשם, מים, חשמל ועוד דברים, שזה נמצא בשטח גלילי.

סלאמה אלאטרש: מי שמותר לו לתת שירותי חינוך בשטח גלילי זה רק משרד החינוך ויש פסק דין ואני מבקש מאדוני היושב ראש, אני אעביר לך מייד את פסק הדין.

סלאמה אלאטרש: החלטות שייצאו מהוועדה שיתייחסו לפסק הדין.

סלאמה אלאטרש: אסור לנו לפטור את משרד החינוך מהאחריות שלו במתן שירותי חינוך לילדי הכפרים הבלתי מוכרים.

יוסף ג'בארין: כנראה שאנחנו בהקדם, אולי מייד לאחר חג הקורבן נעשה סיור אולי בשיתוף פעולה עם ועדת החינוך כדי גם לעמוד מקרוב על הנושאים.

יוסף ג'בארין: דיברת על כיתות שיש הכרה בצורך ויש גם מקומות שאפשר לבנות אבל אתה לא מצליח לבנות כי אין לך מספיק תקציב.

יוסף ג'בארין: דיברת על 30 כיתות גנים.

סלאמה אלאטרש: כן.

סלאמה אלאטרש: נמצא איתי מנהל אגף חינוך.

סלאמה אלאטרש: הוא ירחיב על זה שהוא ישב עם רם ועם נציגי המחוז כאן לגבי היערכות לפתיחת שנת הלימודים.

יוסף ג'בארין: אבל אם אפשר להתייחס לעניין הגנים כרגע, כי זה הדיון.

יוסף ג'בארין: הדיון הוא לא על כל הגילאים.

יוסף ג'בארין: אולי להתמקד בעניין הגנים ומה הבעיה כרגע להתקדם בבניית כיתות גנים, גילאים 3 עד 5.

עומר אבו עסא: שלום לכולם, אני עומר, אני מנהל אגף החינוך במועצה.

עומר אבו עסא: אנחנו במועצה נתקלים בקשיים רבים בבניית הגנים.

עומר אבו עסא: אנחנו לא יכולים לבנות מחוץ לקווים הכחולים של המועצה.

עומר אבו עסא: יש לנו המון תלמידים בחוץ שיש צורך לבנות להם כיתות.

עומר אבו עסא: עכשיו אני שמעתי את הנציג של מנהל התכנון ושמעתי את מנהל המחוז.

עומר אבו עסא: תראו, בדרך כלל הצורך הוא צורך חינוכי.

עומר אבו עסא: צריך להקים מסגרת חינוכית לילדים.

עומר אבו עסא: מה שקורה אצלנו, שהצורך החינוכי הוא פחות חשוב מהצורך התכנוני, זאת אומרת שהתכנון לא משרת את החינוך.

עומר אבו עסא: הם אומרים לנו, יש לכם מרכז במולדה, באום בטין, תביאו את כולם לשם, בגלל שהם לא רוצים לבנות בחוץ.

עומר אבו עסא: המועצה לא יכולה לבנות בחוץ כי זה לא שטח שלה.

עומר אבו עסא: הם רוצים לחסוך תקציבים ועלויות בניה ומבקשים מאיתנו לצופף מרכזי שירות שקיימים.

עומר אבו עסא: היום תבואו למרכזים שקיימים במועצות, תמצאו שיש 4,000-3,000 ברדיוס של 300-200 מטר, ארבעה בתי ספר, תיכון, 20 גנים, כולם ברדיוס של 300 מטר.

עומר אבו עסא: אחר כך מתפלאים שיש נשירה.

עומר אבו עסא: אחר כך שואלים למה התלמידים לא מגיעים.

עומר אבו עסא: צריך פעם אחת לחשוב שלא צריך לחכות עד שנגיע לבעיה עצומה וגדולה, ולמצוא פתרונות או לבוא למצב שהמדינה מאשרת בחוק שילדים בגיל 3 שצריכים להגיע לגנים ואין גנים בסביבה הקרובה שלהם, ואז מוצאים פתרון לתת מענה בהסעות ולתקצב מלווים במקום לבנות גנים וגם לבנות מרכזים גדולים.

עומר אבו עסא: בשביל מה לבנות מרכזים גדולים?

עומר אבו עסא: שעוד 30 שנה יהיה יישוב, שהיישוב יתפתח מסביב ואז בתי הספר יהפכו להיות מיותרים כי בונים 6-5 בתי ספר ברדיוס קטן.

עומר אבו עסא: לא רוצים לפזר.

עומר אבו עסא: התכנון לקוי.

עומר אבו עסא: התכנון צריך להיות בהתאם לריכוזי אוכלוסייה.

עומר אבו עסא: מבחינתי, איש חינוך, לא משנה לנו אם זה מחוץ לקו הכחול או בפנים.

עומר אבו עסא: אם יש ריכוז גדול בחוץ, צריך להקים שם שירות לאוכלוסייה ולא להשתמש בכל מיני סיבות של תכנון, בניה, היתרים.

עומר אבו עסא: צריך לתקצב את האוכלוסייה הזו.

עומר אבו עסא: דבר אחרון שרציתי להגיד וזה חשוב לי.

עומר אבו עסא: כל הדברים האלה, אם לא נותנים מענה היום, הם יעלו לנו ביוקר בהמשך.

עומר אבו עסא: יש השלכות מאוד קשות לזה שילדים לא מגיעים לגנים, אחר כך בשלב היסודי, בשלב העל-יסודי ובכלל בחיים של הילדים האלה.

עומר אבו עסא: לילדים האלה מגיע את הכול בלי שום תירוץ וסיבה מדוע לא בונים להם בסביבה הקרובה שלהם.

עומר אבו עסא: תודה לכם על ההזדמנות ועל הטיפול בנושא הזה, כי זה נושא מאוד כאוב ויש פה צורך לתת פתרונות מיידים ולא לחכות.

יוסף ג'בארין: תודה עומר, תודה סלאם.

יוסף ג'בארין: אנחנו נמשיך לעקוב.

יוסף ג'בארין: אני ארצה אחר כך לשמוע את אלה גיל מעמותת סיכוי שמלווים את הנושא הזה.

סעיד אלחרומי: המחסום והחסם העיקרי למה שקורה בנגב בבניית כיתות לימוד והרחבת בתי ספר קיימים ובעצם בכל הסיפור הזה של הכפרים הלא מוכרים הוא הרשות להסדרת התיישבות הבדואים, קרי מנהל מקרקעי ישראל, כי הגוף הזה לא מרשה לא למשרד החינוך ולא מרשה למועצות שהן קבלן משנה בעצם למשרד החינוך.

סעיד אלחרומי: הרי סלאם אלאטרש, מועצת אל קסום ונווה מדבר הם בעצם מטפלים בכפרים הלא מוכרים כתוספת לכפרים שלהם ולכן כל הסיפור הזה מתנקז שם, מתנקז אצל מנהל מקרקעי ישראל והרשות להסדרת התיישבות.

יוסף ג'בארין: טוב, הרשות להסדרת ההתיישבות בשם שלה היא תחת משרד הכלכלה היום.

יוסף ג'בארין: אני מקווה שיריב יתייחס לנושא הזה.

סעיד אלחרומי: לא, זה לא אותו דבר.

סעיד אלחרומי: יריב הוא אחראי על התוכנית הכלכלית-חברתית ולא על הרשות.

יוסף ג'בארין: אוקיי, נשמע ממנו כי זה אותו משרד ממשלתי.

יוסף ג'בארין: אני לא רואה שיש נציג של הרשות, נכון?

תמי ברנע: לא, אין.

יוסף ג'בארין: אלה גיל מעמותת סיכוי, העברת לנו גם מסמך מעניין וחשוב, אז התייחסותך.

אלה גיל: תודה רבה אדוני היושב ראש.

אלה גיל: אני רוצה קודם כל להתחיל ולהתייחס לנושא שהעלית לגבי הפער בין 20 נקודות שמופיעות בתוכנית המתאר המחוזית לעומת תשעה מרכזים שבנויים בכפרים הלא מוכרים.

אלה גיל: בתוכנית המתאר המחוזית תיקון 40 מופיעות נקודות שבעצם קיימים היום בכפרים מוכרים, כלומר ביישובים כאסר אסייר, ביר הדאג', אום בטין, אלסייד, בערך עשר או 11 נקודות קיימות בכפרים שהם היום כפרים מוכרים, חלקם כבר עברו למבני קבע, לא במבנים יבילים וזה המקור של הפער שאתה רואה, בין תשעה מרכזי שירותים שקיימים בכפרים הלא מוכרים לבין 20 נקודות שמופיעות בתמ"מ.

אלה גיל: יש מעט מאוד חוסר ביצוע, אם בכלל.

אלה גיל: זו נקודה אחת.

יוסף ג'בארין: תחדדי.

יוסף ג'בארין: יש תשע נקודות בתוך הכפרים המוכרים ועוד תשע או עשר בכפרים הלא מוכרים.

אלה גיל: תשע נקודות בכפרים הלא מוכרים.

יוסף ג'בארין: וכל הנקודות פחות או יותר מאוישות.

אלה גיל: פרט לאחת או שתיים, כולן מאוישות, אז זה עונה על השאלה הזאת.

אלה גיל: צריך להגיד בצורה ברורה, הבעיה שאנחנו רואים אותה באמת בדיונים שוב ושוב מאז 2017 לא תיפתר בלי הקמה של מרכזי שירותים חדשים.

אלה גיל: כמו שנאמר פה הרבה פעמים, גני הילדים צריכים להיות קרובים לבתי הילדים.

אלה גיל: אני לא חושבת שיש פתרון אחר.

אלה גיל: כמו שנאמר, גם יש פתרון חוקי שמאפשר את ההקמה של המרכזים האלה.

אלה גיל: העניין הוא שהתהליך צריך להיות תהליך רוחבי.

אלה גיל: אנחנו לא מדברים על פער של מאות ילדים, אנחנו מדברים על פער של אלפי ילדים.

אלה גיל: המשמעות היא שצריך להיות איזשהו תהליך רוחבי שמוסיף מרכזי שירותים בצורה רוחבית, לא כמו שנעשה עד היום, ואני מאוד מעריכה את העבודה שנעשתה עד היום להוספה של מרכז שירותים ברחאמה ומרכז שירותים בחאשם זאנה.

אלה גיל: כדי לפתור פער של 4,000 ילדים יש צורך בכמה עשרות מרכזים חדשים, וזה התהליך שצריך לקרות היום.

יוסף ג'בארין: יש גורם שבחן את זה בשטח והציע כמה מרכזי שירות צריך להקים ובאיזה מקומות?

אלה גיל: זו השאלה שהייתי מאוד שמחה לשמוע ממשרד החינוך, האם קיים איזשהו מיפוי מהסוג הזה?

אלה גיל: האם משרד החינוך יודע להגיד איפה נמצאים התלמידים שלא מגיעים לגני ילדים?

אלה גיל: אני חושבת שזה הצעד הראשון לבעיה.

אלה גיל: ברגע שיהיה לנו את המידע הזה, נוכל להתקדם לכיוון של איזשהו תהליך רחב יותר בשיתוף של כל הגורמים בשטח.

אלה גיל: אני רוצה להגיד עוד מילה אחרונה על הנושא של החסם הקהילתי.

אלה גיל: אני פוגשת כל שבוע בעבודה שלי הורים שמאוד היו מעוניינים לשלוח את הילדים שלהם לגני ילדים, כמובן.

אלה גיל: אנחנו לא יכולים לצפות מהם לעשות את זה בתנאים הנוכחיים.

אלה גיל: מהניסיון שלנו, ככל שעובדים עם התושבים, עם ועדי הכפרים וזו עבודה שנעשתה בעבר, יכולה להיעשות שוב, הבעיות האלה נפתרות בהמשך.

אלה גיל: התכנון צריך להיות בשיתוף התושבים במקום.

אלה גיל: ברגע שזה נעשה, הרבה מהבעיות האלה פשוט יפתרו בהמשך.

יוסף ג'בארין: לפי הניסיון שלכם יש גוף או אחראי מתכלל שרואה את כל התמונה הזו ומציע פתרונות?

יוסף ג'בארין: יש גורם אחד שמתכלל את הנושאים הללו?

יוסף ג'בארין: כי זה גם משרד החינוך, זה גם משרד הכלכלה ומנהל התכנון.

אלה גיל: כל הגופים שפועלים בשטח צריכים לשבת יחד לפתרון של הדבר הזה.

אלה גיל: אנחנו נשמח לסייע.

אלה גיל: המועצה לכפרים הבלתי מוכרים צריכים להיות שם כדי שהנושא הזה יעשה בתאום עם הקהילה, אבל משרד החינוך, רשות להסדרת ההתיישבות הבדואית, מנהל התכנון, כמובן המועצות האזוריות, הם גופים שצריכים לשבת יחד כדי לפתור את הבעיה הזאת.

אלה גיל: אני מסכימה מאוד שהאחראי בסופו של דבר ליישום של חוק חינוך חובה במדינת ישראל הוא משרד החינוך.

אלה גיל: פרט לזה כל הגופים האלה נחוצים בשביל לפתור את הבעיה.

יוסף ג'בארין: תודה אלה.

יוסף ג'בארין: נשמע את יריב ואחר כך ד"ר ת'אבת אבו ראס מקרן אברהם, מנהל שותף של הקרן.

יריב מן: קודם כל תודה על הדיון ועל העיסוק של הוועדה בנושא החשוב הזה.

יריב מן: אני בעצם אדבר מהצד של משרד הכלכלה וכפי שהוא אחראי על הרשות לפיתוח והתיישבות הבדואים בנגב ויחידת סמך שלו וגם בצד של הפיתוח הכלכלי-חברתי כמו שאמר חבר הכנסת אלחרומי, באמת מבחינה תקציבית, ואמר את זה גם מנהל המחוז, יש תקציבים.

יריב מן: בעבר, לפני ארבע שנים כשעסקנו בסוגיה הזאת לא היה תקציב לבינוי כיתות ביישובי הבדואים בנגב או תוקצבו בחסר.

יריב מן: היום יש לנו מצב הפוך.

יריב מן: יש מצב שבו יש תקציב שאנחנו שומרים אותו בעצם ליישובי הבדואים בנגב וכפועל יוצא מזה גם לפזורה, כפרים לא מוכרים.

יריב מן: הבעיה היא באמת לא בעיה תקציבית.

יריב מן: לא שחסר כסף.

יריב מן: יש כסף.

יוסף ג'בארין: אגב, אתה שומע שראש המועצה אומר שאולי חסר לו 20% או 15% שהוא צריך לממן.

יוסף ג'בארין: על כל בית ספר זה 400,000 שקל.

יוסף ג'בארין: אין לי את הכסף הזה, אני לא יכול לבנות.

יוסף ג'בארין: אז זה שיש תקציב זה עדיין לא פותר לנו את הבעיה.

יוסף ג'בארין: אני מניח שהוא צודק שאין לו את התקציבים, אז מה עושים?

יריב מן: אדוני ראש הוועדה, למשרד החינוך יש נהלים כמה תקציב הוא מקצה לבית ספר.

יריב מן: הרבה רשויות רגילות בארץ, יש להן תקציבי ארנונה, יש להן אזורי תעשייה, יש להן מתחמי תיירות, יש להן מקורות שיוצרים להן הון וארנונה.

יריב מן: למועצה האזורית אל קסום, לא רק שהיא מדורגת בדירוג סוציו אקונומי 1, אין לה אזורי תעשייה.

יריב מן: אין לה דרך לקחת ארנונה.

יריב מן: נגיד אם משרד הבינוי בונה גן, הוא לא מתקצב בגן מתקני משחקים, אז ראש מועצה רגיל יכול להביא מהארנונה את התקציב למשחקים.

יריב מן: פה הוא מתכוון בעצם אם אני מבין אותו נכון, שהתקציב הזה זה התקציב שחסר על פי הפרמטרים האלו, אבל מבחינת משרד החינוך התקציב שאמור להיות מוקצה לבינוי, אני שמח להגיד שיש לנו תקציב, רק יכול להיות שצריך לחשוב מול שתי המועצות האלה שבאמת הן מטפלות ביישובים הלא מוכרים.

יריב מן: לא רק זה שהן מטפלות ביישובים שלהן, הן גם צריכות לשאת על עצמן יישובים אחרים.

יריב מן: יש פה משקל מאוד מאוד גדול ואני חושב שגם במשרד החינוך נעשית חשיבה על הנושא הזה.

יריב מן: צריך לזכור שבעבר הייתה רשות ממשלתית שטיפלה בנושא של היישובים שעדיין בעצם לא מוכרים והם נמצאים במה שאנחנו קוראים בממשלה, בפזורה.

יריב מן: זה משהו שצריך עליו את הדעת.

יריב מן: אני דיברתי גם עם האנשים של רשות ההסדרה לקראת הדיון הזה.

יריב מן: אני יודע שמתקיימים עכשיו דיונים סביב מרכזי שירותים נוספים.

יריב מן: מתבצע גם דיאלוג עם המועצה האזורית אל קסום.

יריב מן: יש תקציב למימון של דרכים שיהיה ניתן להסיע בהם את הילדים שצריכים להגיע למרכזי השירותים.

יוסף ג'בארין: התקציב אצלכם במשרד הכלכלה?

יריב מן: כן.

יריב מן: ניתן כבר תקציב של 13 מיליון שקל שבעצם בוצע לפני שנתיים.

יריב מן: לטובת הנושא הזה גם תוקצב לפני שנה גם לאל קסום וגם לנווה מדבר.

יריב מן: שוב, תמיד יש צרכים נוספים ונמשיך לעבוד עליהם אבל ברור שהמענה של דרכים הוא רק חלק מהמענה, כי כמו שנאמר פה קודם, מבחינה חינוכית, ואני מבין את משרד החינוך, עדיף שהגן יהיה קרוב לבתי התלמידים.

יוסף ג'בארין: ודאי, השאלה איך אתם יכולים לסייע בעניין הזה, להקים אותם מרכזי שירות ביישובים הלא מוכרים.

יוסף ג'בארין: איפה אתם יכולים כאן לדחוף לפתרון?

יוסף ג'בארין: אני לא סתם שואל אותך.

יוסף ג'בארין: שר הכלכלה הוא ממש השכן שלי בכנסת.

יוסף ג'בארין: חדרו מול חדרי, אז מה שתגיד לי אני ישר פונה אלי ומבקש זאת.

יריב מן: אם אתה שואל, אני חושב ששר הכלכלה מביא איתו איזושהי חשיבה אחרת על הדברים.

יריב מן: הוא ביקש מאיתנו גם לקיים איזשהו דיאלוג על הנושא הזה.

יריב מן: אני חושב שיש לו ראיה שהוא מביא אותה לנושא והתפקיד שלנו כפקידות הוא לבצע את מה שהוא מבקש מאיתנו.

יריב מן: חשוב לי להגיד שבנוגע למה שהיה פה קודם, מרכזי שירותים, גם ציין את זה יובל מהוועדה המחוזית, אמור להתקיים דיון בין מנהל המחוז למנכ"ל הרשות לפיתוח והתיישבות הבדואים בנגב בנושא של מרכזי שירותים והצבת מקומות נוספים לשירותים.

יריב מן: בהמשך לזה נוכל לעדכן, אבל אנחנו בתפיסה שלנו רואים את משרד החינוך כמשרד שאמור להגדיר את הצרכים, והתפקיד שלנו לסייע לו במשימה החינוכית.

יריב מן: זאת התפיסה שלנו.

יוסף ג'בארין: תודה, אבל זה נראה שחסר באמת גוף או אדם פשוט שרואה את כל התמונה, מתכלל את כל המאמצים כאן גם של משרד החינוך, משרד הכלכלה, מנהל התכנון, משרד הרווחה, כי בלי העבודה המשותפת הזאת קשה לראות איך הדברים מתקדמים כי אחרת כל אחד יראה את העיכוב במקום אחר.

יריב מן: אדוני ראש המועצה, אני שבע שנים גאה ושמח שאני עוסק בנושאים האלה.

יריב מן: מהשיח שאני מרגיש מהחברה הבדואית בנגב ומהמנהיגות, אל תביאו לנו רשויות נוספות, אנחנו רוצים להתנהל מול רשויות המדינה כמו כל רשות מקומית אחרת והתפקיד שלנו הוא לספק את השירותים.

יריב מן: אני לא כופר בהצעה שלך אבל אני רק חושב שמתקיים דיאלוג עם משרדי הממשלה.

יריב מן: אני חושב שלא היה נכון להקים עוד מערכת.

יריב מן: יכול להיות שזה רק יפגע, כי ברגע שמשרדי הממשלה מרגישים שיש גוף אחר שיש לו אחריות, מישהו אחר יכול אולי להסיר מעצמו את האחריות ואני לא חושב שזה נכון.

יריב מן: אחריות משרד החינוך היא ברורה ואחריות הרשות לפיתוח והתיישבות הבדואים היא ברורה.

יריב מן: היא צריכה לספק מגורים ולנהל משא ומתן עם תובעי הבעלות ולפתח שכונות ולהביא תשתיות.

יריב מן: חשוב שהיישובים יתנהלו מול משרדי הממשלה בצד המקצועי.

יריב מן: זו ההצעה שלי.

יוסף ג'בארין: כן, לא התכוונתי להקים משהו חדש אלא פשוט לתכלל יותר את המאמצים.

יריב מן: יכול להיות שאנחנו כפקידות צריכים לייצר סדרה של דיונים יחד עם ראשי המועצות כמובן.

יוסף ג'בארין: לזה התכוונתי, סדרה של דיונים, שולחן עגול שנמשך בין כלל המשרדים, לרבות גורמי החברה האזרחית, ראשי הרשויות המקומיות.

יוסף ג'בארין: אגב, לגבי ה-13 מיליון לסלילת דרכים, זה תקציב בתוך משרד הכלכלה?

יריב מן: זה תקציב שניתן בשנת 2014.

יריב מן: הוא בוצע בשנים 2015, 2016 ו-2017.

יריב מן: השנה רשות ההסדרה קיבלה תקציב נוסף לטובת הנושא של דרכים.

יריב מן: אני יכול למסור לוועדה בדיוק איפה בוצעו העבודות, עד מחר.

יוסף ג'בארין: הנושא הזה של בטיחות בדרכים והסעות עלה מאוד חזק בדיון.

יוסף ג'בארין: נשמח אם תוכל לעדכן אותנו לגבי מה שהוקצב וההתקדמות.

יוסף ג'בארין: נשמח מאוד לקבל את זה בכתב.

יוסף ג'בארין: חבר הכנסת אלחרומי.

סעיד אלחרומי: אני תיכף אתייחס לכל הדברים אבל אם דיברנו על דרכים, יש תקציבים שהם תקועים כבר מספר שנים, יריב.

סעיד אלחרומי: לראיה, הכביש הקצר מאלסייד לבית ספר אל עמאל בחירבת וואתאל.

סעיד אלחרומי: זה מאז הכנסת ה-20, אדוני היושב ראש, שאנחנו מטפלים בזה ועדיין לא בוצע.

סעיד אלחרומי: יש נכונות, יש תקציב אבל בפועל אין כביש.

סעיד אלחרומי: אנחנו יודעים שהסוגיה העיקרית היא לקבוע מרכזי שירותים.

סעיד אלחרומי: תקציב, אנחנו יודעים שיש.

סעיד אלחרומי: נכונות ממשרד החינוך, ואני אומר את זה כאן, אני מרגיש שיש נכונות.

סעיד אלחרומי: אנחנו רואים שניצול התקציב בתוכנית הממשלתית כולה הוא נמוך והכסף יוחזר בסופו של דבר כי אין את הנכונות מצד הרשות שהיא עכשיו יחידת סמך של משרד הכלכלה, להכין תוכניות, וכפי שאמר מנהל התכנון, גם הוא, אין לו בעיה.

יוסף ג'בארין: אז מה הבעיה, שהרשות לא מתכננת, לא מקדמת?

סעיד אלחרומי: הרשות להסדרת ההתיישבות בכפרים הלא מוכרים, הם לא מתכננים שם ולא מקימים מרכזי שירותים.

סעיד אלחרומי: אני הייתי מבקש מיריב שלפחות בחודש הקרוב, בוא נעשה משהו שנראה איפה החסם הזה לפחות באל קסום ונווה מדבר.

סעיד אלחרומי: אם יש פער תקציבי בין ההרשאה התקציבית לבין היכולת של המועצה - - -

קריאה: לגבי בניית גנים.

סעיד אלחרומי: לגבי בניית גנים ובתי ספר, לגבי היכולת.

סעיד אלחרומי: אם זה מאות אלפי שקלים בכל כפר, על זה אפשר להתגבר.

יוסף ג'בארין: הוא דיבר שכל בית ספר עולה לו 400,000 שקל בנוסף לתקציב ואין לו את זה.

סעיד אלחרומי: בדיוק.

סעיד אלחרומי: זה תקציב שאפשר להתגבר עליו ואפשר לפתור את הבעיה.

סעיד אלחרומי: למה ניתקע עם זה שנים רבות?

סעיד אלחרומי: זה דבר בר-ביצוע.

יוסף ג'בארין: אכן.

יוסף ג'בארין: יריב עדיין איתנו?

יריב מן: כן.

יוסף ג'בארין: יש לי שאלה לגבי ה-13 מיליון לסלילת דרכים.

יוסף ג'בארין: אני מניח שאפשר להשתמש בזה גם כמובן בכפרים הלא מוכרים כי שם עיקר הבעיה.

סעיד אלחרומי: יש החלטת בג"צ, דרך אגב.

יוסף ג'בארין: אין משהו שמונע השקעה שם.

יריב מן: כן, מדובר על תשתיות באל קסום ונווה מדבר.

יריב מן: אני לא רוצה להתחייב כי אני לא זוכר בדיוק איפה בוצע כל קטע אבל הכוונה הייתה סביב הנושא של הדרכים.

יריב מן: שוב אני אומר, יש גם תקציב נוסף לנושא הזה.

יריב מן: אני חייב להגיד פה משהו שגם מהבדיקה שלי, ושוב, אני יודע שזה עורר התנגדות כשזה נאמר קודם אבל אנחנו חייבים להבין את זה.

יריב מן: אני אתייחס פה לדברים שאמרה נציגת סיכוי.

יריב מן: יש מקומות שבהם תושבים מתנגדים לא לסלילה אפילו, רק להנחה של מצע, שהאוטובוס יוכלו לנסוע בצורה יותר בטוחה.

יריב מן: אני מסכים שצריך להגיע להסכמות אבל זה לא דבר שהוא פשוט, זה דבר שאנשים עומדים על התביעה שלהם.

יריב מן: אני לא שופט אף אחד, שוב אני אומר, אבל אנשים מבקשים את - - -

יוסף ג'בארין: ככל שאלה הבעיות אז איתנו גם חבר כנסת תושב האזור.

סעיד אלחרומי: אני מוכן יריב, איפה שיש בעיה עם התושבים, אני מוכן להירתם לפתור את הבעיה.

יוסף ג'בארין: עטיה אלאעסם, יו"ר המועצה האזורית איתנו, ראשי המועצות.

יוסף ג'בארין: בשיח עם התושבים אפשר לקדם את זה.

יוסף ג'בארין: תודה רבה יריב.

יוסף ג'בארין: ד"ר ת'אבת אבו ראס איתנו?

ת'אבת אבו ראס: שלום לך אדוני היושב ראש.

ת'אבת אבו ראס: כן, אני אתכם ואני רוצה להסכים עם יריב מן שהבעיה היא לא כספית, הבעיה היא של מדיניות חלוקת הכסף וגם הבעיה היא לא עם הצוות המקצועי הנפלא, רוב נפלא שנמצא איתנו כאן אלא הבעיה היא במקום אחר.

ת'אבת אבו ראס: הבעיה היא פוליטית ולכן חשוב מאוד קודם כל להגיד דבר טוב, שקורים דברים בנגב אמנם מאוחר, אמנם מעט וגם איטי ביותר.

ת'אבת אבו ראס: כל הכבוד ליריב ואחרים שמנסים.

ת'אבת אבו ראס: חברים, ישנה בעיה מבנית בנגב.

ת'אבת אבו ראס: קודם כל יש יותר מדי שחקנים, נציגי ממשלה שעוסקים בסוגיית הבדואים בנגב.

ת'אבת אבו ראס: לפעמים השחקנים האלה באים עם שרים מנוגדים, סותרים אחד לשני, לכן חבר הכנסת ג'בארין, אין צורך בגורם מתכלל, יש צורך לתת לרשויות המקומיות לעבוד ישירות עם משרדי הממשלה השונים.

ת'אבת אבו ראס: הבעיה, אני אומר שוב שהיא פוליטית ולכן הלחץ צריך להיות על הדרג הפוליטי.

ת'אבת אבו ראס: אני מקווה שרם זהבי שומע אותי והוא עדיין איתנו.

ת'אבת אבו ראס: הוא הלך לדבר הקל, זרק מספר של תלמידי כיתה א' בחברה הבדואית, 7,700, ואז השווה את זה עם היהודים.

ת'אבת אבו ראס: רם, אתה יודע ש-7,700 שמתחילים בכיתה א', מי שמסיים תיכון בחברה הבדואית, רק 5,700.

ת'אבת אבו ראס: 2,000 תלמידים ותלמידות נעלמו.

ת'אבת אבו ראס: לאן נעלמו?

ת'אבת אבו ראס: מי אחראי על הדבר הזה?

ת'אבת אבו ראס: אני נגד זריקת כל הסיפור הזה לפתחו של משרד החינוך.

ת'אבת אבו ראס: הבעיה היא כמו שאמרתי, פוליטית, לכן צריך לטפל בגורמי העומק בבעיה הזאת.

ת'אבת אבו ראס: חברים, 12 שנים עברו מאז ששופט העליון גולדברג בדוח שלו קבע שצריך להכיר בכפרים הלא מוכרים ככל שניתן.

ת'אבת אבו ראס: שופט עליון אמר את זה, ועדה ממשלתית אמרה את זה.

ת'אבת אבו ראס: כמה כפרים הוכרו?

ת'אבת אבו ראס: רוב הכפרים של המועצה האזורית אל קסום ונווה מדבר הוכרו עוד לפני 2008.

ת'אבת אבו ראס: שלושה-ארבעה כפרים הוכרו.

ת'אבת אבו ראס: עדיין 35 כפרים מחכים להכרה והבעיה היא בדיוק כאן.

ת'אבת אבו ראס: אני בטוח שאפשר להקים גן ולהסיע ילדים אבל זה לא פתרון.

ת'אבת אבו ראס: גנים צריכים להיות בשכונות, בכפרים, לכן בואו נטפל בבעיה המרכזית, בגורמי העומק והיא אי-ההכרה בכפרים הלא מוכרים.

ת'אבת אבו ראס: זו הזדמנות לפי דעתי.

ת'אבת אבו ראס: הבעיה הזאת של ילדים שאין להם נגישות לחינוך, היא לא קיימת מהיום.

ת'אבת אבו ראס: אני עשיתי ב-2011 סקר ומצאתי 6,000 תלמידים.

ת'אבת אבו ראס: המספר פחות או יותר אותו מספר.

ת'אבת אבו ראס: כנראה קורה משהו אבל בטח ובטח לא מספיק ולא נספר באופן נכון, לכן מה שדרוש היום היא החלטת ממשלה אמיצה בהכרה בכפרים הלא מוכרים שעומדים בקריטריונים של הכרה.

ת'אבת אבו ראס: צריך להביא להחלטת ממשלה לחלק את המרחב הבדואי חלוקה חדשה, ויש מקום לפי דעתי לשלושה עד ארבעה מועצות אזוריות במקום שתי המועצות הקיימות היום, כי אי אפשר להכביד כל הזמן על אל קסום ועל נווה מדבר.

ת'אבת אבו ראס: הם ממש לא יכולים.

ת'אבת אבו ראס: זה סיפור מאוד מאוד קשה.

ת'אבת אבו ראס: ניסיתי להתייחס לא נקודתית לסוגיה של הילדים, הנגשה של ילדים.

ת'אבת אבו ראס: הבעיה של חינוך קיימת, הבעיה של תשתית קיימת לכן בואו נלך לרמת המקרו, הכרה בכפרים וזה הפתרון.

יוסף ג'בארין: תודה ד"ר ת'אבת.

יוסף ג'בארין: אין ספק שהפתרון המהותי יותר והפתרון הכולל יותר והמתבקש זה הפתרון של הכרה ביישובים, לפחות אותם 35 יישובים.

יוסף ג'בארין: אין ספק שזו השאיפה, אני מקווה של כולנו.

יוסף ג'בארין: בשלב הזה עד שזה יתממש אנחנו צריכים למצוא פתרונות יותר מיידים לפחות באותו נוסח של מרכזי שירות שצריכים להיות קיימים בתוך היישובים הלא מוכרים, ודיברו על עשרות מרכזי שירות שצריך להקים כמובן כדי גם להתגבר על בעיית ההסעות שהוזכרה כאן.

יוסף ג'בארין: נציגי ועד ההורים הארצי, אסמהאן איתנו מהוועד הארצי?

אסמהאן ג'בלי: אני מייצגת את ועד הורים ארצי.

אסמהאן ג'בלי: אני בתור אימא, אי אפשר לשלוח את הילד שלי בלי שאני מרגישה כן בטיחות.

אסמהאן ג'בלי: פה מדובר איך להרכיב מזגן בתוך בית שאין לו גג.

אסמהאן ג'בלי: לפני שאני אחשוב על המזגן, על הקירור של הבית שלי, של ארבע הקירות, אין גג.

אסמהאן ג'בלי: לפני שאנחנו נדבר על זכויות ועל כל הדברים שהעלו אותם, וזה כל כך נוגע ללב שדיברו חברות הכנסת אימאן וסונדוס על הפחד של האימהות.

אסמהאן ג'בלי: אי אפשר.

אסמהאן ג'בלי: אני לא אשלח את הילד הקטן שלי בן 3 עד 5 שנים אם אני לא מרגישה בבטיחות.

אסמהאן ג'בלי: אם אני נותנת לו את התיק על הגב והוא יוצא מהבית, אז אני מתחילה לחשוב האם הוא כן יחזור לבית או לא.

אסמהאן ג'בלי: הגנים צריך שיהיו כן בכל רחוב ורחוב, לא לתת לילדים שלנו לסכן אותם בהרבה קילומטרים שכן יעברו אותם ואנחנו האימהות נחשוב האם כן יחזרו הביתה או לא.

אסמהאן ג'בלי: קודם כל בואו נדבר על הבסיס.

אסמהאן ג'בלי: הבסיס הוא כן שיהיה להם בית.

אסמהאן ג'בלי: אתה לא יכול לתת להם ללמוד מרחוק ולחשוב על אינטרנט ומחשבים ואין להם חשמל.

אסמהאן ג'בלי: בואו נחשוב איך לתת להם קודם כל כמו שדיבר ד"ר ת'אבת, שהכפרים שלהם כן יהיו קיימים בנגב.

אסמהאן ג'בלי: מה שאני רוצה זה לחשוב קודם על הבטיחות.

אסמהאן ג'בלי: לפני הזכות שמגיעה לכל ילד פה במדינה, לפני הלימוד ולפני החינוך זה הבטיחות.

אסמהאן ג'בלי: אם אנחנו כן מרגישים בבטיחות אז האימהות כן יכולות שכן הן יתנו לילדים שלהן לצאת מהבית.

אסמהאן ג'בלי: להדגיש קודם כל איך לתת להורים, לאימהות בעיקר שירגישו שכן הילדים שלהם יוצאים מהבית והם כן יחזרו בצהריים.

אסמהאן ג'בלי: זה מה שחשוב לפני שאנחנו נדבר על כל דבר.

אסמהאן ג'בלי: תודה רבה.

יוסף ג'בארין: נקודה חשובה מאוד.

יוסף ג'בארין: תודה אסמהאן.

יוסף ג'בארין: זאב, נשמע אותך, אם אפשר רק דברים קצרים כי אנחנו חותרים לסיום.

זאב גולדבלט: קודם כל אני מבקש להתנצל על זה שסלימאן אלסאנע מלקיה נאלץ לצאת כי הייתה לו הלוויה במשפחה כרגע.

זאב גולדבלט: הוא נאלץ לצאת לפני שקיבלנו את רשות הדיבור.

זאב גולדבלט: אני רוצה להבהיר, כבר לפני למעלה משלוש שנים, ב-2017 צעקתי בוועדת החינוך בדיון שהיה בדיוק על הנושא הזה, על האפליה הבוטה של ילדי הפזורה הבדואית משל הם לא היו כלל אזרחי מדינת ישראל.

זאב גולדבלט: לא יעלה על הדעת שילדים רכים, ואני מדבר על ילדים בני 3 עד 5 יאולצו לצאת בהסעות ללא תשתיות באין כבישים בפזורה, ללא ליווי הורי בנסיעה של עשרות קילומטרים כדי להגיע לגן ילדים.

זאב גולדבלט: כבר על זה דיברנו לפני שלוש שנים.

זאב גולדבלט: האם התקדמנו?

זאב גולדבלט: כן.

זאב גולדבלט: האם הגענו ליעד?

זאב גולדבלט: ממש ממש לא.

יוסף ג'בארין: זה עוד לילדים שיש להם מסגרת.

זאב גולדבלט: חכה, אני עוד מעט אגיע לזה.

זאב גולדבלט: כמו שאמרת כבוד היושב ראש, מדובר כאן רק באותם ברי מזל שהתקבלו לגן או שיש להם במרחק סביר גן.

זאב גולדבלט: יש לא מעט ילדים בפזורה שאין בכלל גן באזור שלהם.

זאב גולדבלט: מדובר כאן לא בעשרות ולא במאות אלא בלמעלה מאלפים.

זאב גולדבלט: זה פשוט הזוי.

זאב גולדבלט: אנחנו חייבים להסיר את אות הקין הזה מהמצח של החברה בישראל בכלל ושל משרד החינוך, למרות שאני יודע שמשרד החינוך כפי שרם זהבי אמר מוקדם יותר, עושה ויעשה מאמצים כדי לגשר על הפער הנוראי הזה, ובפירוש זה פער נוראי.

זאב גולדבלט: אין לי מילה אחרת להגדיר את זה.

זאב גולדבלט: נושא של המבנים היבילים עלה גם לפני שלוש שנים וכבר אז דובר על זה שישימו גם ביישובים הלא מוכרים מבנים יבילים כדי לפתור את בעיית הגנים.

זאב גולדבלט: האם התקדמנו בנושא הזה?

זאב גולדבלט: לפי הדיון הנוכחי התשובה היא לא.

זאב גולדבלט: אני באמת קורא לרם זהבי שאני מאוד מאוד מוקיר את פועלו, להרים את הכפפה ולנסות לפתור את הבעיה מול המנהל.

זאב גולדבלט: החוק במדינת ישראל אוסר על הרשויות ועל בודדים לפגוע בילד בגלל מחדל הוריו, בהנחה שזה מחדל בכלל.

זאב גולדבלט: לא יכול להיות שילד, אזרח ישראלי לכל דבר ועניין יפגע רק בגלל שהוריו גרים ביישוב שמוגדר כלא מוגדר.

יוסף ג'בארין: והיו פגיעות בחיים כפי שאתה יודע.

זאב גולדבלט: אסור לנו לתת יד לעיוות כל כך של המציאות ושל החוק הישראלי.

זאב גולדבלט: תודה רבה.

יוסף ג'בארין: תודה זאב.

יוסף ג'בארין: גליה איתנו?

תמי ברנע: לא.

יוסף ג'בארין: ד"ר שרף חסאן, ועדת המעקב לענייני חינוך.

שרף חסאן: שלום לכולם, בשלב הזה של הדיון אני מצטרף כמובן לדרישות העקרוניות שהוצגו אבל אני רוצה להתמקד בשתי סוגיות.

שרף חסאן: הסוגיה הראשונה, בשנה שעברה התלמידים מהיישובים הבלתי מוכרים בנגב, מדובר על אלפי תלמידים, בעצם הפסידו את שנת הלימודים שעברה לא בגלל הקורונה.

שרף חסאן: שנת הלימודים נפתחה שמועצת אל קסום שלא קיבלה את המשאבים הדרושים ממשרד החינוך, לא פתחה את שנת הלימודים, לא הגישה את השירותים לתלמידים האלה.

שרף חסאן: בהמשך ההורים גם שבתו.

שרף חסאן: גם היו בעיות באוטובוסים.

שרף חסאן: גם זה הוביל לאבדן הרבה ימי לימוד.

שרף חסאן: בהמשך באה הקורונה.

שרף חסאן: בעצם התלמידים האלה לא למדו שום דבר במהלך השנה.

שרף חסאן: עתרנו פעמיים לבית המשפט באמצעות האגודה לזכויות האזרח כדי להבטיח את זכותם של הילדים האלה ונוספה עוד עתירה בכדי לאלץ את המדינה לחבר למים בית ספר בתל ערד.

שרף חסאן: נאלצנו ללכת לבית משפט ובסופו של דבר בשלושת המקרים משרד החינוך חויב לתת את השירות ואולץ להגיע לאיזה הסכם עם מועצת אל קסום.

שרף חסאן: הבעיה העיקרית עכשיו, שאותה בעיה כנראה חוזרת על עצמה, מועצת אל קסום טוענת כיום שהיא לא הגיעה להסדר עם משרד החינוך כי משרד החינוך לא נותן את המענה.

שרף חסאן: הפער בין הצדדים אדיר, זאת אומרת ששנת הלימודים הבאה גם אם אין קורונה, גם תהיה בסכנה ותלמידים אלה הולכים להפסיד.

שרף חסאן: אי-הוודאות הזאת שהקיימת במערכת החינוך גם מובילה לכך שהמציאות בשטח היא הרבה יותר רחוקה מהמספרים הקשים שגם שמענו ממרכז המחקר של הכנסת ומנציג משרד החינוך.

שרף חסאן: הפער הוא כל כך קשה, בין היתר גם בגלל אי הוודאות, גם בגלל רמת השירות, גם בגלל הנסיעות.

שרף חסאן: דובר על המצב של האוטובוסים שמגיעים והבעיות בחורף.

שרף חסאן: יש עוד סוגיה נוספת.

שרף חסאן: איפה שיש גנים במבנים יבילים, המצב שלהם הוא כל כך קשה גם מבחינת ציוד, גם מבחינת שהם לא עומדים בכלל בתקן.

שרף חסאן: צריכים להחליף אותם כל כמה שנים.

שרף חסאן: יש דרישות מינימום שבגן ילדים צריכים להיות.

שרף חסאן: ברוב המקומות האלה הציוד הזה ודרישות המינימום האלה לא מתקיימות.

שרף חסאן: אני רוצה לסכם.

שרף חסאן: הצבעתם על נקודה חשובה.

שרף חסאן: יש הרבה גורמים מעורבים.

שרף חסאן: צריך תוכנית ממשלתית שתיתן מענה עומק, ארוכת טווח.

שרף חסאן: אני רוצה להזכיר שבקורונה גם עתרנו בכדי להבטיח את הלמידה מרחוק דרך מרכז עדאלה.

שרף חסאן: התביעה הזאת גם נמחקה בטענה שהתלמידים חזרו ללימודים.

שרף חסאן: אנחנו עכשיו הולכים לעוד שנת לימודים של קורונה ויהיה בה למידה מרחוק.

שרף חסאן: שוב משרד החינוך לא יזם שום תוכנית בכדי לספק את הציוד, את הכלים הדרושים בכדי להבטיח את הלמידה מרחוק ואנחנו כנראה הולכים לעתור מחדש.

שרף חסאן: הטענה שלי, שנכון שזה מספר גורמים מעורבים וזה לא רק במשרד החינוך, אבל משרד החינוך לא עושה גם את המקסימום שהוא יכול לעשות בכדי לפתור את הפתרונות האפשריים במסגרת המצב אפילו הנוכחי הקיים.

יוסף ג'בארין: תודה רבה ד"ר חסאן.

יוסף ג'בארין: מה שאמרתי, שאולי אנחנו בשיתוף פעולה עם ועדת החינוך נארגן סיור בקרוב בנגב, אז ועדת המעקב מוזמנת כמובן להצטרף.

יוסף ג'בארין: אנחנו לקראת סיום.

יוסף ג'בארין: לירון אשל מהמועצה לשלום הילד איתנו?

לירון אשל: אני לא ארחיב, בטח בשלב הזה של הדיון.

לירון אשל: אני כמובן מצטרפת לדברים שנאמרו.

לירון אשל: אני חושבת שהתסכול הכי גדול הוא שהבעיות בעיות מוכרות.

לירון אשל: במשך שנים אנחנו באמת לוקחים חלק בדיונים השונים וזה נכון שיש איזושהי כברת דרך והתקדמות, אבל עדיין אנחנו באמת מדברים על 17% מהילדים בגילאים האלה שלא נמצאים במסגרות חינוך, שאני בספק אם במקום אחר זה היה עובר בשתיקה.

לירון אשל: אני אגיד שאי אפשר להסתכל על זה בפריזמה צרה כי אנחנו כבר שבועיים בשרשרת של דיונים על הפערים שקיימים בכל הנוגע לילדים במגזר הערבי ועם דגש על ילדים בדואים מהנגב, ואנחנו מדברים באמת על פגיעה קשה בזכויות יסוד שזה זכויות באמת לביטחון ולחיים וזכות למימוש הזכות לחינוך.

לירון אשל: אלה דברים קריטיים שאי אפשר לעבור עליהם לסדר היום ואי אפשר להסתכל על השילוב של ילדים בגילאי 3 עד 5 רק כבעיה יחידה כי אנחנו מודעים גם לבעיות הכלליות בתחום החינוך, על אחוזי נשירה גבוהים באזור הזה ועל זכאות לבגרות, זכאות נמוכה יותר.

לירון אשל: חייבים לעשות מאמצים כמו שאדוני אמר, לתכלל את הנושא הזה ולתת מענה, שלא ניפגש פה בדיון הבא, בחודשים הבאים או בשנה הבאה שוב פעם עם אחוזים גבוהים של ילדים שלא מקבלים את הזכות הבסיסית ביותר לחינוך.

לירון אשל: זה הגילאים הכי קריטיים להתפתחות תקינה, זה גילאים שיש משקל מאוד גדול לכלים שהם יקבלו כדי להמשיך ולהתפתח במהלך החיים שלהם וכדי לגשר על הפערים שאולי כבר נצברו.

לירון אשל: אני חושבת שזו באמת האחריות של כלל המשרדים גם בתחום התשתיות, גם הרשויות המקומיות, גם כמובן משרד החינוך כדי שבדיון הבא לא נדבר על 17% אלא נדבר באמת על 100% מהילדים שנמצאים בתוך המסגרות האלה כפי שמגיע להם באמת בהתאם לחוק.

יוסף ג'בארין: תודה רבה לירון, אני מקווה גם שהמועצה תפעיל את הלחצים שלה בנושא הזה יחד איתנו.

יוסף ג'בארין: אני רוצה לפני הסיכום להודות באמת לכל המשתתפים גם בזום וגם כאן.

יוסף ג'בארין: תודה מיוחדת לנוכחים בישיבה, עטיה אלהאסם שהוא ראש המועצה האזורית לכפרים הלא מוכרים וחברי סעיד אלחרומי שליווה את כל הדיון.

יוסף ג'בארין: אנחנו קודם כל נמשיך את הדיון הזה גם עם הגורמים במשרדי הממשלה השונים, לרבות משרד הכלכלה, משרד החינוך, המנכ"ל החדש.

יוסף ג'בארין: נביא את הסוגיה הזו בפניו.

יוסף ג'בארין: אין ספק שהפתרון המהותי יותר והבסיסי יותר זאת ההחלטה להכיר ביישובים משוללי ההכרה בנגב, עשרות יישובים.

יוסף ג'בארין: ההכרה בהם תאפשר כמובן להקים מוסדות ציבור, לעניינו, להקים בתי ספר וגנים לילדים בגילאי חובה.

יוסף ג'בארין: אני מקווה שהדבר הזה אכן יתקדם.

יוסף ג'בארין: צריך פתרונות מיידים יותר.

יוסף ג'בארין: אני מבין גם מגורמי המקצוע בתחום וגם מארגוני החברה האזרחית שפתרונות מיידים יכולים להיות דרך הרחבת נקודות השירות, מרכזי השירות של השירותים הציבוריים לרבות ענייני חינוך בכפרים הלא מוכרים עצמם, בסמוך להם גם כדי לאפשר נגישות קרובה וסמוכה וגם כמובן כדי להתגבר על הקושי ששמענו, קושי פדגוגי ובטיחותי בכל מה שקשור להסעות למרחקים ארוכים, לכן ההמלצה השנייה שלנו היא לפתוח באופן מיידי את מרכזי השירות הללו.

יוסף ג'בארין: אנחנו כמובן נלווה את זה אל מול הגורמים הממשלתיים האחראיים.

יוסף ג'בארין: שמענו בדיון על התקדמות מסוימת לקראת פתיחת נקודות שירות חדשות, והקריאה שלנו לכל הגורמים המעורבים, גם למשרד החינוך בתור הגורם האחראי הישיר והמיידי והראשון לאספקת כיתות לימוד וכיתות גנים.

יוסף ג'בארין: בעניין הזה קוראים למשרד להבטיח קיומם של הכיתות החסרות.

יוסף ג'בארין: לא מתקבל על הדעת שאלפי ילדים בגילאי חובה יישארו מחוץ למערכת.

יוסף ג'בארין: אמר חבר הכנסת אלחרומי, אות קין.

יוסף ג'בארין: פשוט זה בושה לא רק כי זה קורה אלא גם כי זה מתמשך.

יוסף ג'בארין: זה כבר כמה שנים שזה מתמשך.

יוסף ג'בארין: צר לי לומר, האם מישהו היה חושב שזה יכול לקרות בחברה היהודית בנגב או לא בנגב?

יוסף ג'בארין: מישהו יכול לחשוב על אלפי ילדים יהודים בגילאי חובה שלא היו במסגרת לימודים והדבר הזה ימרח כל כך הרבה שנים?

יוסף ג'בארין: מגיעים משרד החינוך עם תוכנית חומש מבורכת שהיה בה כדי להביא את הסוגיה הזו לסיום בשנה הקרובה ולצערנו אנחנו רואים שזה לא מתקדם.

יוסף ג'בארין: זה עוד דוגמא לאותו פער עצום בין ההצהרות הטובות ויכול להיות אולי גם הכוונות הטובות, אבל בין המציאות המאוד עגומה ומאוד מקוממת בשטח שהנושא הזה לא נפתר.

יוסף ג'בארין: שמענו שיש תקציבים גם במשרד החינוך, גם במשרד הכלכלה.

יוסף ג'בארין: אם יש תקציבים וזה חסם מרכזי, כבר התגברנו עליו ולכן הקריאה שלי גם לגורמים הממשלתיים המעורבים, משרד הכלכלה, מנהל התכנון, משרד הרווחה ככל שהוא קשור לעניין: צריך להירתם למשימה הזו כדי לקדם פתרונות מיידים לרבות סיוע מיוחד לשתי המועצות האזוריות, אל קסום ונווה מדבר כדי להקים את בתי הספר ולהקים את הגנים ולהתגבר על הקשיים הכלכליים בהן נמצאות שתי המועצות.

יוסף ג'בארין: אמרתי שאנחנו גם נקדם סיור בשיתוף פעולה עם ועדת החינוך במקום.

יוסף ג'בארין: בסיור הזה נפגוש גם את התושבים ואת ההורים אבל גם את הגורמים הממשלתיים שאחראיים על מציאת הפתרונות.

יוסף ג'בארין: אני מקווה שעד שנעשה את הסיור בעוד שבועיים-שלושה, גם תהיה התקדמות בשטח שנוכל גם לשמוע דיווחים עליה בשטח במהלך הסיור.

יוסף ג'בארין: תודה רבה לכם, אני נועל את הישיבה.