הוועדה המיוחדת לעניין נגיף הקורונה החדש ולבחינת היערכות המדינה למגפות ולרעידות אדמה, כנסת 23, פרוטוקול מספר 11, 2020-06-18 10:45

יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב לכולם, כאן ובזום.

יפעת שאשא ביטון: ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם אני פותחת את ישיבת הוועדה בנושא הצעת חוק להארכת תוקפן של תקנות שעת חירום (נגיף הקורונה החדש – הגבלת פעילות), התש"ף-2020.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו בדיון המשך מאתמול, המשך החקיקה.

יפעת שאשא ביטון: עלו אתמול נושאים שביקשנו לגביהם הבהרות והתייחסויות מן המשרדים.

יפעת שאשא ביטון: כדי לשמור על סדר הדיון אני מציעה שנקרא את הצעת החוק עד הסוף, נרכז את כל ההערות ולאחר מכן – הערות שאתמול הערנו וכבר יש להן תשובות אנחנו נקבל אותן בתום הדיון, ואחרות נאפשר לצוותים המקצועיים לדון בהן ולהשיב לנו עוד היום.

יפעת שאשא ביטון: בכוונתי שנקיים את ההצבעות ביום שני בבוקר, כולל על כל ההסתייגויות, כך שזה לגמרי תלוי בכם מבחינת קצב ההתקדמות היום אם נסיים בזמן שפוי או לא.

מיקי לוי: יהיה דיון ביום ראשון?

יפעת שאשא ביטון: לא נצטרך לערוך דיון ביום ראשון.

יפעת שאשא ביטון: נהיה יעילים ופרקטיים ואז נוכל להגיע להצבעות בבוקר יום שני.

מיקי לוי: מבחינתי מקובל – אפשר להוריד את כל הקנסות ואז הכול יהיה בסדר.

מיקי לוי: תודה ליועצת המשפטית על ההכנה.

יפעת שאשא ביטון: קיבלתם, זה הונח על השולחן.

יפעת שאשא ביטון: יש לכם גם הפניות והיועצת המשפטית ריכזה את הכול.

מיקי לוי: כל הכבוד, תודה רבה.

נירה לאמעי רכלבסקי: יש לכם את כל הסעיפים שיש הפניות אליהם בחוק, כך שאם תרצו באמצע קריאת סעיף להבין במה מדובר – זה גם מול העיניים שלכם.

מיקי לוי: את חוזרת לנוסח שיש לנו כדי שלא נאבד אותך?

נירה לאמעי רכלבסקי: כן.

נירה לאמעי רכלבסקי: וגם ליד כל סעיף כתוב לכם אם הוא סעיף עונשי.

נירה לאמעי רכלבסקי: מעבר לדף שקיבלתם, בנוסח עצמו ליד כל סעיף שהוא עונשי כתוב "סעיף עונשי", שתדעו כשאנחנו מדברים עליו שהוא סעיף עונשי.

לילך וגנר: הטבלה גם צורפה?

נירה לאמעי רכלבסקי: הטבלה גם מצורפת.

נירה לאמעי רכלבסקי: אפשר לראות את זה גם בטבלה וגם בתוך הנוסח כתוב.

מיקי לוי: הכול בצהוב בוהק כדי שנוכל להתווכח.

לילך וגנר: שימו לב גם מה הקנס.

לילך וגנר: אני מזכירה שהקנסות לא קבועים בהצעה הזאת, אז שתדעו מה הקנס לפי החוק שכבר עבר.

מיקי לוי: יש לי שאלה.

מיקי לוי: האם הסעיפים הרלוונטיים למעלה בעמודה, פרט לשישה חודשים יש עוד חודשי מאסר שקבועים בחוק?

נירה לאמעי רכלבסקי: לא.

נירה לאמעי רכלבסקי: את חודשי המאסר הורדנו.

מיקי לוי: פרט לשישה חודשים, נשאר לנו בנושא הפלילי גובה הקנס.

לילך וגנר: זה הקנס המינימלי לפי חוק העונשין.

מיקי לוי: בסדר, הקנס המינהלי.

מיקי לוי: יופי, על הכיפק, אני כבר מרוצה.

נירה לאמעי רכלבסקי: ויש בסעיפים מסוימים קנסות ספציפיים שקבועים שם.

לילך וגנר: כאשר נגיע לשם אני אסביר.

מיקי לוי: מאה אחוז, הקנסות בילט-אין.

נירה לאמעי רכלבסקי: הצעת חוק לקיום תוקפן של תקנות שעת חירום (נגיף הקורונה החדש – הגבלת פעילות), התש"ף

נירה לאמעי רכלבסקי: –2020

יפעת שאשא ביטון: כבר היינו שם.

יפעת שאשא ביטון: לא צריך לקרוא מן ההתחלה.

יפעת שאשא ביטון: נמשיך לקרוא מאיפה שהפסקנו אתמול, ואחר כך נחזור לכל ההערות שביקשנו מאנשי המקצוע לנסח.

נירה לאמעי רכלבסקי: אנחנו בעמוד הראשון בסעיף 2.

נירה לאמעי רכלבסקי: את סעיף קטן 2(א) אשמח שנציגת משרד הבריאות תסביר, ואני אסביר את סעיף קטן (ב).

מיכל גולדברג: הסברנו אתמול.

מיכל גולדברג: גם "אולם תרבות" אנחנו נוסיף היום.

מיכל גולדברג: זה עוד לא נמצא כרגע בתקש"ח.

מיכל גולדברג: אתמול התקבלה החלטה לאפשר פתיחה של אולמות תרבות, מופעי תרבות, בכפוף לתנאים שנזכיר אחר כך.

מיכל גולדברג: כפי שאמרנו אתמול לגבי אולמות אירועים, גם לגבי זה אנחנו רוצים לאפשר את האופציה לשנות את מספר האנשים.

מיכל גולדברג: כרגע אנחנו קובעים מספר מקסימלי של 250 אנשים במופע תרבות.

מיכל גולדברג: גם את זה הממשלה תוכל לתקן בצו.

יפעת שאשא ביטון: זה חלק מן השאלות שעלו כאן ורק חלק מן ההערות שהעלו בשלטון המקומי.

יפעת שאשא ביטון: כדי שלא כל דבר יצטרך להגיע בחזרה לשולחן ולהיות מתוקן בחוק – שתהיה אפשרות לעשות תיקון בצו.

נירה לאמעי רכלבסקי: היא מדברת רק על (א).

יפעת שאשא ביטון: אני כבר מקדימה את המאוחר.

מיקי לוי: אפשר לקבוע את זה כבר עכשיו, לפי המטרים של אותו אולם.

מיקי לוי: למה יצטרכו כל פעם לשנות בצו?

מיקי לוי: יש היום לפי מספר מטרים, שמחלקים את זה למספר האנשים.

מיקי לוי: אז בואו נלך לפי מטרים.

יפעת שאשא ביטון: אמרתי שלא מתייחסים לזה.

יפעת שאשא ביטון: אמרתי שמתייחסים רק למהות שאנחנו רוצים.

יפעת שאשא ביטון: הייתה פה אתמול דרישה לפשט את התהליכים, כדי שלא נצטרך כל פעם לגרור את האנשים לשולחן כאן ולשנות את זה בחקיקה, לאפשר את הגמישות כדי שהשינויים יהיו יותר מהירים ויעילים.

יפעת שאשא ביטון: זאת ההערה היחידה שאני רוצה לשים כאן על השולחן בתחילת הדיון.

יפעת שאשא ביטון: לגבי כל ההערות האחרות, מיכל, אמרתי גם קודם, נקרא את כל הצעת החוק ואחר כך נחזור ונתייחס אל כל מה שעלה אתמול, ואולי לדברים נוספים שיעלו היום, כדי שהדברים יהיו מסודרים.

ג'אבר עסאקלה: מיכל גולדברג אמרה עכשיו שבאולמות אירועים אתם שוקלים להעלות את מספר המשתתפים.

מיכל גולדברג: לא, כרגע לא.

מיקי לוי: הלוואי והייתה אומרת את זה.

מיכל גולדברג: אנחנו רוצים לאפשר את הגמישות, אם תהיה אפשרות, להעלות או להוריד, זה בשני הכיוונים.

ג'אבר עסאקלה: אולם של 1,500 מטר, למשל, אנחנו נעמוד בו על 250 משתתפים?

מיכל גולדברג: כרגע כן.

יפעת שאשא ביטון: נתווכח על הסעיף הזה אחר כך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתייחס להערות בסוף ההקראה.

נירה לאמעי רכלבסקי: היינו בסעיף 4 בעמוד 7.

נירה לאמעי רכלבסקי: סיימנו לקרוא את הסעיף לגבי הפעלת מקווה טהרה והגענו לסעיף 4.

נירה לאמעי רכלבסקי: זה מתחיל בפסקה (2).

נירה לאמעי רכלבסקי: נבדוק את המספור.

נירה לאמעי רכלבסקי: כאן ההערה הייתה שהמקום עצמו לא בעייתי אלא הפעילות של מופעים וירידים, אז דיברנו על כך שאולי נתקן פה את הנוסח, שיהיה ברור שהפעילות אסורה.

ג'אבר עסאקלה: אבל מסיבות פרטיות לא נוגעות לסעיף הזה?

נירה לאמעי רכלבסקי: כתוב "לרבות בבית מגורים", זה מה שקובע (א), אז זה כן.

נירה לאמעי רכלבסקי: הפעולות הללו אסורות גם בבית מגורים.

לילך וגנר: הפעלת עסק כזה בבית מגורים אסורה.

לילך וגנר: מסיבה פרטית צריכה לעמוד בתנאים של התקהלות במבנה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להבין.

יפעת שאשא ביטון: גני שעשועים – יש לנו פארקים שאנחנו יודעים שאנחנו מאפשרים שם פעילות ספורטיבית, או מתחמים ציבוריים שחלק מהם הוא גן שעשועים.

יפעת שאשא ביטון: האם פותחים או לא פותחים?

יפעת שאשא ביטון: מותר או אסור?

יפעת שאשא ביטון: צריך לראות איך אנחנו מדייקים את זה.

יפעת שאשא ביטון: אחרת, אנחנו שוב יוצרים פה בלבול.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מתייחסים גם לגני שעשועים וגם למתקני שעשועים.

יפעת שאשא ביטון: לדעתי צריך לעשות פה סדר, איזו הבהרה כדי שהדברים יהיו ברורים.

מיכל גולדברג: אפשר להוריד, רק שיהיה ברור שזה מקומות סגורים שמופעלים על ידי בעלי עסקים.

יפעת שאשא ביטון: זה לא מובן פה.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו כשאת אומרת את זה – אני לא חשבתי אפילו לרגע על התבנית שאת מדברת עליה.

מיכל גולדברג: אני לא רוצה להזכיר פה שמות מסחריים של מקומות.

מיכל גולדברג: יש עסקים שהכניסה אליהם בתשלום ויש בהם מתקנים מכל מיני סוגים לילדים, ג'מבורי וכולי.

מיכל גולדברג: אותם מקומות כרגע עדיין סגורים, אבל גני שעשועים ציבוריים, פארקים ציבוריים – אפשר לתקן.

נירה לאמעי רכלבסקי: כלומר מורידים את "גני שעשועים".

מיכל גולדברג: "פארק שעשועים" נשאר.

יפעת שאשא ביטון: לונה פארק ופארק שעשועים – את אומרת שזה נשאר.

יפעת שאשא ביטון: למרות שיש לי ניסיון של 24 שנים עם ילדים, מה ההבדל ביניהם?

יפעת שאשא ביטון: רשמתם גם גני שעשועים, גם פארק שעשועים וגם לונה פארק.

מיקי לוי: למה לא?

מיכל גולדברג: מבחינתנו הבעיה זה המתקנים.

מיכל גולדברג: הילדים שעולים על המתקנים הם ילדים קטנים, עם ההפרשות – רוק, נזלת וכולי, זאת הבעיה.

מיכל גולדברג: דובר על כך שאי אפשר לחטא כל כדור בג'מבורי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מתכנסים לפי מה שאת אומרת למקומות סגורים שמפעילים מתקנים לילדים, משחקיות.

מיכל גולדברג: נכון, יש בעיה.

יפעת שאשא ביטון: פארק שעשועים זה משהו אחר לגמרי – זה מקום פתוח, מרחב ציבורי פתוח שיש בו גם מתקנים שונים.

יפעת שאשא ביטון: לונה פארק זה לונה פארק, כולם מבינים על מה מדובר.

יפעת שאשא ביטון: אני לא רואה את ההבדל בין פארק שעשועים לגני שעשועים.

יפעת שאשא ביטון: עוד פעם, יכול להיות שאתם מכירים ואני לא מכירה.

אימאן ח'טיב יאסין: בשימוש במשחקים, את מתכוונת.

מיכל גולדברג: גם בגני שעשועים המתקנים עצמם סגורים והשימוש בהם עדיין אסור.

מיכל גולדברג: מה שבעייתי כאן זה המתקנים עצמם.

מיכל גולדברג: כל המקומות שיש בהם מתקנים בשלב זה סגורים.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשאול משהו.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מסופקת מהתשובה כי אני באמת לא מבינה את הבדל, אני לא מצליחה לראות בעיני רוחי את ההבדלים ביניהם, ואם אני לא מצליחה אז אני מניחה שגם הציבור בחוץ לא באמת יבין אותם.

יפעת שאשא ביטון: אחת המטרות שלנו – אני לא כופרת עכשיו, פרט למקומות שעליהם אשאל, בהחלטות המקצועיות הרפואיות.

יפעת שאשא ביטון: ברגע שהחלטתם משהו אנחנו אתכם, אבל אנחנו רוצים שהמשהו הזה יהיה ברור ויהיה אחיד, כלומר שכאשר הציבור ישמע הוא יידע בדיוק למה אנחנו התכוונו.

יפעת שאשא ביטון: אלה הנקודות שעליהן אשים את האצבע.

יפעת שאשא ביטון: פה לגבי ההבדלים ביניהם – נצטרך לחשוב איך אנחנו מדייקים את זה כדי שיהיה ברור למה התכוונו ולמה לא.

יפעת שאשא ביטון: לגבי המתקנים עצמם – כבר הבנו שמשטחים לא בהכרח מעבירים את הנגיף, הם לא המקור כפי שחשבו בתחילה, אז למה לאסור את המשחקים האלה?

יפעת שאשא ביטון: אני לא מדברת עכשיו על ג'מבורי, על מקום סגור.

יפעת שאשא ביטון: אני מדברת במקום פתוח, על כל המתקנים שנמצאים במרחבים הציבוריים.

מיכל גולדברג: מכיוון שהשאלה הזו מקצועית אשמח אם ד"ר קלינר יוכל להתייחס.

יפעת שאשא ביטון: ד"ר קלינר, שאלתי לגבי איסור השימוש במתקני שעשועים, מתקנים של ילדים, כאשר אנחנו יודעים שהתפיסה הרווחת, לפחות לאחרונה, מה שהתפתח מתוך מה שלמדנו בחודשים האחרונים על הנגיף, היא שהוא לא עובר במשטחים, בטח לא בהיקפים ובצורה שחשבנו בתחילה, וזו גם הסיבה שכל נושא הכפפות והדברים האחרים קצת זז החוצה, לפחות ברוב המוחלט של המקרים, ואני לא מדברת על טיפול במזון וכולי.

יפעת שאשא ביטון: למה לאסור על הילדים להיות במתקני שעשועים במקום פתוח?

אודי קלינר: ראשית, את צודקת שמשטחים הם לא דרך ההדבקה העיקרית אבל זו עדיין דרך הדבקה אפשרית.

אודי קלינר: שנית, כשיש ילד על המתקן הוא לא לבד, הוא עם ילדים אחרים, וזה הקושי, ואי אפשר לשלוט בגינה או בגן שעשועים במספר גדול של ילדים, אי אפשר למנוע את המגע ביניהם.

אודי קלינר: הערבוב של המשתתפים פלוס האינטראקציה – גם הם בלי מסכה, גם המרחק לא נשמר וגם יש פה את האלמנט של המשטחים.

אודי קלינר: לכן זה מקום שעלול להיות מקור להדבקה.

יפעת שאשא ביטון: בסוף מדובר בילדים במרחבים היישוביים, ילדים שממילא נמצאים ביחד בגן או בבית הספר, וגם אם הם לא יהיו על המגלשה הם יהיו באינטראקציה על הדשא שם.

יפעת שאשא ביטון: אני מנסה להבין למה דווקא זה מאוד מאוד דרמטי.

מיכל גולדברג: דווקא הפתיחה של מערכת החינוך בצורה מלאה זו הדרמה.

מיכל גולדברג: אם אתם זוכרים, בשלב הראשון כן ניסינו לשמור על קפסולות מצומצמות במערכת החינוך ודווקא הפתיחה המלאה לצערנו כן מהווה מקור להדבקה.

יפעת שאשא ביטון: לא בגילאים הצעירים מאוד, בגנים וכן הלאה.

מיכל גולדברג: ד"ר קלינר יוכל להתייחס לזה אם נידרש, אבל המטרה היא דווקא כן לשמור – אם יש אינטראקציה אז שתישאר בתוך כיתת הגן, אבל לא שילד מגן סתוונית יעביר את הנגיף לילד מגן צרעה שהוא פוגש בגן השעשועים אחר הצוהריים ואז למחרת בבוקר כבר יהיו לנו שני גנים עם סכנת הדבקה במקום גן אחד.

יפעת שאשא ביטון: למרות שאנחנו עדיין לא רואים הדבקה בקרב ילדי הגנים וגם הדיווחים בעולם מראים על מינימום הדבקה שם.

יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שלא נתבדה.

יפעת שאשא ביטון: בבתי ספר גילינו שזה יכול להיות גם שם.

יפעת שאשא ביטון: בסדר.

יפעת שאשא ביטון: נשאיר את זה "מתקני שעשועים", אבל אני מבקשת מאוד שנמצא דרך לפשט את העניין של פארק שעשועים, לונה פארק וגני שעשועים ולמקד משחקיות וכן הלאה כדי שהדברים יהיו נהירים לציבור.

יש לי שאלה: מה שמטריד אותי הוא עולם התרבות.

יש לי שאלה: אתם הולכים לחסום את עולם התרבות לסדר גודל של בין 45–90 ימים, כי הרי יש עוד 45 ימים בחוק הזה.

יש לי שאלה: נכון?

מיכל גולדברג: על אולמות התרבות אנחנו נדבר.

מיכל גולדברג: אמרתי בתחילת הדיון, אנחנו כן נוסיף עכשיו בדיון בוועדה את האפשרות להפעיל את אולמות התרבות.

מיקי לוי: ההקלות על אולמות התרבות – אני מחכה לזה בכיליון עיניים כי עולם שלם, גם בחוץ, מפגין, וגם התושבים.

מיקי לוי: רק תסבירו לי למה פארקי מים לא מקבלים הקלות.

מיקי לוי: כל הפארקים של דיסני בעולם פתחו את שעריהם מתוך דאגה, ולקיחת סיכונים כמובן, לקריסת הכלכלה.

מיקי לוי: אני כל הזמן מן הצד של הכלכלה – אל תיפגעו ממני.

מיכל גולדברג: ההסבר של ד"ר קלינר התייחס מבחינה מקצועית גם לפארק מים, אבל אם נדרש שהוא יסביר ספציפית לגבי פארק מים אז הוא יסביר.

מיקי לוי: כל היום שוטפים ידיים, הולכים לחוף הים.

מיקי לוי: מה קרה?

מיקי לוי: תגבילו אותם – במקום 5,000 אנשים או 10,000 אנשים.

יפעת שאשא ביטון: הבריכה שאליה נשטפים מן המגלשות, גם בלי קורונה - - -

מיקי לוי: במים יש קורונה?

מיקי לוי: תסבירו לי.

מיקי לוי: אני רוצה להבין, רפואית.

מיכל גולדברג: בפארקי מים יש הרבה תורים לפני המתקנים.

מיקי לוי: בגן הילדים יש יותר תורים.

מיכל גולדברג: יש צפיפות גדולה.

מיכל גולדברג: אבל בגן הילדים הם נמצאים כל הזמן אותם 30 ילדים ביחד.

מיכל גולדברג: בפארק המים בקיץ, בפעם האחרונה שאני הייתי שם, זה חגיגה גדולה של צפיפות וילדים ואנשים.

יפעת שאשא ביטון: התקנות הן ל-45 ימים.

יפעת שאשא ביטון: אני מזכירה לכם שיהיה את חוק המסגרת שיעגן את הכול, שם נוכל עוד לדון ולהתווכח על הדברים האלה לגבי העתיד.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שבמקרה הזה, שהוא לא באמת דרמה, שווה להשאיר את זה לשם.

נירה לאמעי רכלבסקי: הוספנו גם מנגנון מקל, שאם ירצו לשנות אז אפשר, לא בשלוש קריאות אלא בצו באישור הוועדה.

נירה לאמעי רכלבסקי: הכנסנו כאן בסעיף 2 סעיף נוסף בדיוק לעניין כזה.

ג'אבר עסאקלה: עוד מעט הילדים יוצאים לחופשת קיץ ללא הסגר.

ג'אבר עסאקלה: פעם היה הסגר ואז לא יצאו מן הבתים.

ג'אבר עסאקלה: אני מבין שהחוט המקשר בין כל ההוראות האלה הוא מניעת אינטראקציה בין ילדים.

ג'אבר עסאקלה: אני חושב שזה לא ריאלי, חברים, אני חושב שזה לא אנושי אפילו למנוע אינטראקציה בין ילדים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מונעים את האינטראקציה בין הילדים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רק אומרים להם: לא במגלשה.

ג'אבר עסאקלה: אם לא במגלשה אז הם ייפגשו במקום אחר.

ג'אבר עסאקלה: אם אנחנו מונעים מהם את גני השעשועים ומונעים מהם את הבריכות ומונעים מהם את זה ואת זה אז הם איפשהו ייפגשו.

יפעת שאשא ביטון: לא מונעים בריכות.

יפעת שאשא ביטון: מונעים פארקי מים, שזה סיפור קצת אחר מבריכה, שמותר להיות בה, ויש גם הנחיות ברורות מאוד איך מפעילים בריכה.

יפעת שאשא ביטון: לא מונעים את האינטראקציה של הילדים במתחמים הציבוריים של גני השעשועים.

יפעת שאשא ביטון: מונעים מהם את האינטראקציה במתקנים עצמם, זה הדבר היחיד שלצורך העניין מוחרג כאן.

יפעת שאשא ביטון: פרט לכך שאנחנו מקווים שבית הספר של החופש הגדול ייתן אוויר להורים עד אמצע אוגוסט ואז הילדים יישארו באינטראקציה שם.

יפעת שאשא ביטון: התקנות האלה כבר יתוקנו עד אז כמה פעמים.

אימאן ח'טיב יאסין: למרות ההוראות של אתמול?

ג'אבר עסאקלה: יש לי תחושה שזה קצת מוגזם, אני חייב להגיד.

יפעת שאשא ביטון: בסדר גמור, לגיטימי.

מיקי לוי: עדיף שיהיה מפתח אחד.

מיקי לוי: המפתח השני שקראו עכשיו יותר מקובל עליי.

מיכל גולדברג: היחס בין גני אירועים ובתי אוכל נתקף בעתירה לבג"ץ עוד בתקופה שאסרנו לחלוטין.

מיכל גולדברג: הייתה תקופה שהתרנו פתיחה של בתי אוכל בתנאים האלה.

מיכל גולדברג: אולמות אירועים הפתיחה שלהם נאסרה לחלוטין.

מיכל גולדברג: השאלות שאתם מעלים כאן

מיכל גולדברג: נתקפו בבג"ץ.

מיכל גולדברג: העתירה נדחתה.

מיכל גולדברג: התקבלה העמדה המקצועית, שסוברת שבגני אירועים ובאולמות אירועים האינטראקציות אחרות, יש יותר אינטראקציה בין האנשים שנמצאים שם, יש גם ריקודים, אנחנו גם אפשרנו ריקודים באולמות אירועים.

יפעת שאשא ביטון: כלומר היכולת לשלוט באינטראקציה בין האנשים שנוכחים באותו מקום, זו הסיבה שיש אבחנה בין מקומות של אוכל לבין אולמות אירועים.

מיכל גולדברג: נכון.

מיכל גולדברג: במסעדות אנשים מגיעים בקבוצות קטנות למסעדה.

מיכל גולדברג: אין להם אינטראקציה עם שאר האנשים שיושבים במסעדה.

מיכל גולדברג: לגבי המסעדות יש הוראות ברורות לגבי המרחק שצריך להיות בין שולחן לשולחן וכולי.

מיכל גולדברג: זו הסיבה שקבענו כך.

יפעת שאשא ביטון: ברור.

נירה לאמעי רכלבסקי: יש לציין שהתנאים האלה כולם תנאים של התו הסגול הכללי – מספר האנשים שיכולים לשהות, סימון מקומות וכדומה.

נירה לאמעי רכלבסקי: הוספתי כאן שאלה האם זה כולל את דוכני מפעל הפיס.

נירה לאמעי רכלבסקי: לגבי קיוסק, הבנתי שזה בית אוכל, אבל תהיתי אם דוכן של מפעל הפיס גם חייב לשמור על כל התנאים האלה: לשים שלט, לראות איך עומדים בתור, לשלוח הצהרה לרשות המקומית.

נירה לאמעי רכלבסקי: לא הספקנו ללבן את זה.

מיכל גולדברג: יש הוראות שיכולות להיות רלוונטיות, כמו ההוראות על שמירת מרחק בתורים ולשים מחיצה למניעת רסס, ויש הוראות שהן אולי לא רלוונטיות לדוכן.

נירה לאמעי רכלבסקי: דוכן של מפעל הפיס על המדרכה צריך לשלוט על מי שעומד בתור אליו.

מיכל גולדברג: ככל הניתן, כן.

אימאן ח'טיב יאסין: העניין הוא שמירה על הבריאות.

יפעת שאשא ביטון: מה זה משנה?

יפעת שאשא ביטון: אם הם אומרים לי דוכן או קיוסק כזה, שצריך לשמור מרחק וצריך היגיינה וצריך מסכות – לא משנה לי אם זה דוכן פיס, אם הוא מוכר נקניקיות בלחמנייה או משהו אחר.

נירה לאמעי רכלבסקי: כפי שאמרה מיכל, יש הוראות שלא רלוונטיות לגביהם.

מיכל גולדברג: יש לדוגמה הוראה שהמעסיק צריך לשבץ עובדים במשמרות.

מיכל גולדברג: מי שאין לו בכלל עובדים במשמרות זה לא רלוונטי אליו.

מיכל גולדברג: כל עסק וההוראות שרלוונטיות אליו.

מיכל גולדברג: אם יש דלפק לקבלת קהל אז בהחלט כן, הוא צריך להתקין מחיצה למניעת רסס, זה חשוב, ואם יש תורים אז צריך להקפיד שהאנשים ישמרו על מרחק.

יפעת שאשא ביטון: צריך לווסת את התור ולא משנה לאן ומה ואיפה.

יפעת שאשא ביטון: זה ברור.

יפעת שאשא ביטון: להיפך, ככל שנצליח לייצר יותר אחידות בין הדברים ייטב לכולם, גם לנו וגם לציבור.

נירה לאמעי רכלבסקי: שאלתי לגבי המדרכה שלפני הדוכן.

יפעת שאשא ביטון: צריכים לשמור על מרחק.

יפעת שאשא ביטון: נקודה.

יפעת שאשא ביטון: איך הם מסדרים את זה – זה אחריות שלהם.

יפעת שאשא ביטון: יש לי בקשת רשות דיבור בהתייחסות לסעיפים האלה אז בואו נעצור כדי לא ליצור בלבול.

יפעת שאשא ביטון: ניר שפר – הזום נתקע.

יפעת שאשא ביטון: פרופ' חגי לוין, בבקשה.

חגי לוין: תודה רבה ליושבת-ראש הוועדה.

חגי לוין: החוק באמת חשוב מאוד.

חגי לוין: המוקד שלו צריך להיות הגבלת הפעילות.

חגי לוין: אתייחס באופן ספציפי למתקני השעשועים אבל אני באמת מציע להשתדל לנקוט בגישה הזאת לכל הסעיפים.

חגי לוין: ספציפית לגבי מתקני שעשועים, אני מבין את החשש של חבריי במשרד הבריאות, חשש אמיתי, אבל המגבלה צריכה להיות על פעילות ולא על מתקן השעשועים.

חגי לוין: אם יש ילד לבד בגן שעשועים ויש שם נדנדה, מדוע לאסור עליו להשתמש בנדנדה?

חגי לוין: זה לא הגיוני.

חגי לוין: ברגע שהחוק לא הגיוני אז הציבור לא מאמין לחוק כולו.

חגי לוין: לצערנו, כי החוק חשוב.

יפעת שאשא ביטון: כי שתי דקות אחר כך יבוא ילד אחר.

יפעת שאשא ביטון: זה לא רק האינטראקציה.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו עולה ילד למתקן שעשועים, עולה על המגלשה.

יפעת שאשא ביטון: אחרי שתי דקות בא ילד אחר ועולה לשם, ואחרי שלוש דקות, בלי שהוא יודע על השניים הקודמים, מגיע ילד נוסף.

חגי לוין: נחדד את זה.

חגי לוין: את בהחלט התייחסת לזה מקודם.

חגי לוין: לגבי העברה בין משטחים – זה עניין תיאורטי לחלוטין, אין לנו שום הוכחה, כלום, אפס, עדות על מקרים כאלה בישראל שאנשים נדבקו מן המשטח.

חגי לוין: צריך להפסיק לפחד ולהתבסס על עובדות.

חגי לוין: אין חשש כזה.

חגי לוין: החשש הוא מכך שילדים מתקהלים, נמצאים במרחק של פחות משני מטרים, חולקים אוכל זה עם זה, חולקים בקבוק זה עם זה, מתנשקים, מתחבקים.

חגי לוין: זאת הבעיה.

חגי לוין: אותה צריך להשתדל להגביל על ידי הנחיית הציבור, על ידי שלטים בגן השעשועים, שאם מישהו חולה שלא יבוא, לא להתקהל.

חגי לוין: זה מה שחשוב, בין אם זה מחוץ לנדנדה ובין אם זה בנדנדה.

חגי לוין: אני רואה, אני הולך בעצמי עם הילדים שלי לגן, כולם מתקהלים מחוץ למתקן והמתקן מכוסה.

חגי לוין: זה מגוחך.

חגי לוין: אנחנו פשוט הופכים את עצמנו לצחוק, וחבל, כי באמת יש פה סעיפים חשובים מאוד.

חגי לוין: אנחנו צריכים להגביל פעילות, אנחנו צריכים להגביל התקהלויות.

חגי לוין: אנחנו לא צריכים להחליט על צעדים שפשוט לא יועילו למטרה של מניעת הדבקה ויגרמו לציבור לצחוק על החוק הזה, וחבל.

יפעת שאשא ביטון: קודם כול, יישר כוח על זה שהילדים אצלכם נשארים מחוץ למתקנים, כי אני מכירה מציאות אחרת.

יפעת שאשא ביטון: הנושא הזה עלה כאן.

יפעת שאשא ביטון: אגב, אין פה שום סנקציה בצד הדבר הזה.

נירה לאמעי רכלבסקי: זה סעיף עונשי.

יפעת שאשא ביטון: ילד שעולה למתקן שעשועים, ההורה שלו נקנס?

נירה לאמעי רכלבסקי: כן.

חגי לוין: הדבר הזה שוחק את אמון הציבור כי אז הציבור רואה אכיפה בררנית.

חגי לוין: הוא רואה שבעיר אחת לא מכסים את המתקנים ואילו ברחובות דווקא כן מכסים ואז אנשים לא מאמינים.

חגי לוין: לעומת זה – פשוט לא הייתה לי הזדמנות לדבר אתמול – החוק כן יכול לעודד למשל להתקין מחיצה פיזית במכוניות, במוניות.

חגי לוין: זה דבר שצריך לעודד אותו ואפילו לחשוב איך מתמרצים את המוניות להתקין מחיצה.

חגי לוין: אולי לקבוע שאפשר יותר נוסעים מאחור אם יש מחיצה, כדי לעודד צעדים מסיביים למניעת הדבקה.

חגי לוין: להגביל את הפעילות.

חגי לוין: אותו דבר במקומות אירועים וכן הלאה.

יפעת שאשא ביטון: זה בדיוק מה שעושים פה, מגבילים את הפעילות.

חגי לוין: אבל לא את המתקן.

יפעת שאשא ביטון: זה הפעילות במתקן.

יפעת שאשא ביטון: זה עניין של השקפה ואיך אתה מגדיר.

חגי לוין: אבל הפעילות במתקן לא מסוכנת.

חגי לוין: מסוכן שיש הרבה ילדים ביחד.

חגי לוין: את זה צריך להגביל ולא את המתקן עצמו.

חגי לוין: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה פרופ' חגי לוין.

יפעת שאשא ביטון: ד"ר אודי קלינר מבקש להתייחס, בבקשה.

אודי קלינר: אני חבר טוב של חגי לוין ואני מכבד את דעתו, אבל הוא מדבר כאן על חוסר הגיון.

אודי קלינר: אני חושב שזה לא הגיוני לאפשר את הנדנדה ולא לאפשר את המגלשה.

אודי קלינר: צריכה להיות קביעות גם בכל הכיוונים האלה.

אודי קלינר: זה דבר אחד.

אודי קלינר: דבר שני, אני נורא שמח שהוא בטוח שמשטחים לא מדביקים.

אודי קלינר: בניגוד לעמדה של פרופ' לוין, העולם כן מקפיד על ניקוי של משטחים.

אודי קלינר: אלה ההנחיות של הארגונים המובילים בעולם.

אודי קלינר: אי אפשר לומר שאין שום חשש או אפס סיכון.

אודי קלינר: בימים שבהם התחלואה נמצאת בעלייה – אני שותף לרצון לפתוח כמה שאפשר אבל צריך להיזהר פה מאוד.

אודי קלינר: זה לא המקום להקל ראש.

אודי קלינר: יש לנו תחלואה בגני ילדים, יש לנו תחלואה בבתי ספר.

אודי קלינר: הייתי נזהר מאוד מלפתוח פה עוד דברים בצורה לא מושכלת.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה גם לך.

יפעת שאשא ביטון: הצטרף אלינו ניר שפר, בבקשה.

ניר שפר: תודה ליושבת-ראש הוועדה שנותנת לי את הזכות להציג את בעיית אולמות האירועים.

אגיד יותר מזה: עוד נקודה משמעותית מאוד, ותאמינו לי שמשרד הבריאות בדק את הדברים מכל הכיוונים, היא העובדה שאירועים בנויים בעיקר ממשפחות גרעיניות.

אגיד יותר מזה: אם יש אירוע של 300 אנשים, בממוצע מדובר על שלושה אנשים מאותה משפחה גרעינית וזה מתייחס לאקוויוולנט של 100 אנשים.

אגיד יותר מזה: קחו בחשבון את הנקודה הזאת שהיא משמעותית מאוד.

אגיד יותר מזה: עוד נקודה, בקשר לעתירה לבג"ץ.

אגיד יותר מזה: שימו לב שבג"ץ הפנה את העותרים לכך שיש מתווה שמשרד הבריאות בונה עם התאחדות האולמות וגני האירועים, ואותו מתווה הוא 2 מטרים מרובעים.

אגיד יותר מזה: כלומר גם בג"ץ התייחס לעובדה שהמתווה שלנו, שקיבלנו ממשרד הבריאות, שמשרד הבריאות בנה עבורנו, הוא המתווה שעליו צריכים להתבסס.

אגיד יותר מזה: אני רוצה לדבר גם בשם הזוגות.

אגיד יותר מזה: בראש ובראשונה הייתי צריך לדבר בשם הזוגות – הם הלקוחות שלנו, בשבילם אנחנו קיימים.

אגיד יותר מזה: מדובר באלפי זוגות שתכננו קרוב לשנה מראש חתונה של 300, 400 או 500 איש.

אגיד יותר מזה: מדובר על זוגות ממשפחות מרובות ילדים, מדובר על זוגות מבתים דתיים, מדובר על משפחות שבשבילן לחתוך ל-250 את האירוע זה פשוט בלתי הגיוני ואותם זוגות לא יכולים לערוך את האירוע.

אגיד יותר מזה: קחו גם את זה בחשבון.

אגיד יותר מזה: יש פה בעיה לגבי יכולת הקיום של ההסכמים שלנו עם הזוגות.

אגיד יותר מזה: עוד נקודה שאני מדגיש היא הנושא הכלכלי של האולמות.

אגיד יותר מזה: האולמות הגדולים לא יכולים לחיות עם 250 אנשים.

אגיד יותר מזה: יושבים בוועדה חבר הכנסת מיקי לוי וחברת הכנסת אימאן ח'טיב יאסין.

מיקי לוי: אנחנו נטפל בזה, אל תדאג.

מיקי לוי: לא נשאיר את זה כך.

ניר שפר: הם יושבים בוועדת הכספים.

ניר שפר: בוועדת הכספים יודעים כל החברים שעסקים מעל 20 מיליון שקלים לא קיבלו ולו שקל אחד, אני חוזר: שקל שחוק אחד.

ניר שפר: אנחנו מדברים פה על האולמות הגדולים, שמצד אחד לא קיבלו שום פיצוי, ומצד שני 250 אנשים זה לא כלכלי, אי אפשר לעבוד.

ניר שפר: בשבילם זה לשבור את המפרקת.

ניר שפר: אתם חייבים להסתכל על כל התמונה.

ניר שפר: אי אפשר להסתכל פה בצורה מעוותת על התחום שלנו.

ניר שפר: יש מתווה שנבנה אחרי מספר חודשים בדיונים עם משרד הבריאות, עם הרבה מאוד הגבלות.

ניר שפר: אנחנו נעמוד באותן הגבלות, אבל לא ייתכן שישאירו אותנו עם 250, כאשר אתמול אישרו אירועים עסקיים ואירועי תרבות של 500 אנשים.

ניר שפר: לפי דבריו של גיא גוטמן כל מי שיפנה ויהיה לו 75% משטח הרישוי יקבל את 500 האנשים האלה.

ניר שפר: אין שום סיבה שתהיה פה איפה ואיפה.

ניר שפר: אני מבקש בכל לשון של בקשה, יושבת-ראש הוועדה, שתיכנסו לעומק הדברים.

ניר שפר: חשוב מאוד לפתור פה את הבעיה, גם למען הזוגות.

ניר שפר: אני אומר לכם שיש אלפים כאלה.

יפעת שאשא ביטון: הנקודה ברורה, ניר, אתה חוזר ב-loop על הדברים.

יפעת שאשא ביטון: הדברים ברורים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת אימאן ח'טיב יאסין רצתה להתייחס.

אימאן ח'טיב יאסין: אני רוצה לצדד במה שאמר ניר שפר.

אימאן ח'טיב יאסין: אני יכולה לדבר על מה שצריך לקרות אצלנו בחברה הערבית בחודשי הקיץ משני הצדדים: גם המשפחות וגם האולמות.

אימאן ח'טיב יאסין: אי אפשר לפתוח אולמות ולהפעילם וכל הלוגיסטיקה והעובדים וכן הלאה על 250 מוזמנים.

אימאן ח'טיב יאסין: ואם נדבר על אירועים בתוך החברה, אם נזמין רק את המשפחה משני הצדדים יש לנו כבר 250–300 אנשים.

ג'אבר עסאקלה: אצלי 600.

אימאן ח'טיב יאסין: זה במשפחות קטנות יחסית.

אימאן ח'טיב יאסין: לא רק זה, יש גם אופי של חתונות.

אימאן ח'טיב יאסין: למשל במשפחות דתיות כמו שלנו אנחנו לא עושים ריקודים, אנחנו עושים סעודה וארוחה.

אימאן ח'טיב יאסין: אנשים באים, מברכים, אוכלים ויוצאים.

אימאן ח'טיב יאסין: אז מה ההבדל?

אימאן ח'טיב יאסין: בכלל אין שום הבדל בין זה ובין להיכנס למסעדה.

יפעת שאשא ביטון: בחברה הערבית לא עושים ריקודים ושמחה?

יפעת שאשא ביטון: בואי.

אימאן ח'טיב יאסין: אני מדברת על דתיים, והם רבים, כבוד היושבת-ראש.

אימאן ח'טיב יאסין: אז אפשר בכל זאת לקבוע את הקריטריונים הנכונים ולהגיד למשל: אם יש חתונה שהיא בלי ריקודים.

אימאן ח'טיב יאסין: ניתן להגביל רק בריקודים, אבל לא בסעודה.

ג'אבר עסאקלה: אני לא מסכים איתך.

אימאן ח'טיב יאסין: עדיין הנקודה העיקרית שצריך לקחת בחשבון היא השטח של האולם, שהוא שקובע, וגם בין אם הוא סגור ובין אם הוא פתוח, ויש לנו הרבה אולמות פתוחים.

אימאן ח'טיב יאסין: אי אפשר לקחת את כל הדברים כמקשה אחת ולקבוע קריטריונים אחידים לכולם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת אחמאן ח'טיב יאסין.

יפעת שאשא ביטון: ניר קפלן ביקש להתייחס גם לסעיף 2(ב).

לילך וגנר: עוד לא הגענו לסעיף על האולמות.

לילך וגנר: אנחנו מקריאים את הסעיפים ואנשים כאילו מתכוונים לדבר על הסעיפים שקראנו, אבל מדברים על הסעיפים שעוד לא הקראנו ואפילו עוד לא הסברנו מה המתווה.

לילך וגנר: אם אפשר שפשוט נקרא את כל סעיף 5, עם כל הנדבכים שלו, ואז יתייחסו, כי אחרת כל הזמן מגיעים לאולם אירועים, שנמצא אחרון בתור בסעיף 5, וכל פעם חוזרים אליו בלי שהקראנו את ההוראות שחלות לגביו.

אימאן ח'טיב יאסין: אפשר להתייחס לגבי גני ילדים?

יפעת שאשא ביטון: אני מקבלת את ההערה, לילך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמשיך לקרוא.

יפעת שאשא ביטון: ניר קפלן ואיתי ויגמן, אנחנו ניתן לכם להתייחס כאשר נגיע לסעיפים האלה כדי שבאמת נשמור על רצף של הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אני מקבלת את ההערה.

יוליה מלינובסקי: יש לי שאלת הבהרה.

יוליה מלינובסקי: יכול להיות שפספסתי משהו בהתחלה אבל חשבתי על זה.

יוליה מלינובסקי: למשל קניון שאחראי על הסדר ועל מסכות וכולי וכולי ואם משהו לא בסדר הפקחים באים אל מפעילי הקניון.

יוליה מלינובסקי: אם אחר כך לקוחות, אנשים בתוך הקניון נכנסים לחנויות ועושים מה שבא להם – שלא יהיה פה כפל מבצעים.

יוליה מלינובסקי: תסבירו את זה.

לילך וגנר: לכן רציתי שנקרא כדי שנבין מה חל על קניון ונוכל להסביר את הסעיף הרלוונטי.

יפעת שאשא ביטון: בגלל שהזכרנו את הסעיפים האלה אני מודה שגם אני התרשמתי שההתייחסות היא אל מה שהקראנו, אבל אם יש סעיפים מפורטים אז נחכה.

יוליה מלינובסקי: זו השאלה, כאשר יש מתחם שבתוכו יש עוד חנויות, על מי האחריות?

יוליה מלינובסקי: שלא יהיה כפל מבצעים, כלומר כפל קנסות.

יפעת שאשא ביטון: כאשר נגיע לסעיף הזה אנחנו נתייחס.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת גם מאנשי הזום וגם ממי שמתפעלת את הזום, בבקשה תהיו ערניים.

יפעת שאשא ביטון: אם ירצו להתייחס לנקודה ספציפית שאנחנו דנים בה אז אנחנו נעצור ונאפשר.

יפעת שאשא ביטון: אם לא, נחכה לסעיפים הרלוונטיים.

מיכל גולדברג: אני מציעה שנציגי הרשויות המקומיות יענו על השאלה.

מיקי לוי: הרשויות המקומיות הן אינן שחקן מכיוון שאני שולח דרך משרד הכלכלה.

מיכל גולדברג: נכון, זה נעשה דרך משרד הכלכלה.

מיכל גולדברג: בכוונה עשינו את זה כדי ליצור אחידות.

מיקי לוי: מכיוון שזה מין סיבוב כזה, יבוא מחר פקח - - -

יפעת שאשא ביטון: איך מפשטים את זה?

מיכל גולדברג: בכוונה עשינו את זה כדי לפשט את התהליך.

מיכל גולדברג: כל ההצהרות המקוונות נשלחות דרך אתר משרד הכלכלה, יש מקום זמין אחד.

יפעת שאשא ביטון: נשאר לו בעצם אישור שליחה או משהו שהוא יוכל להציג?

מיכל גולדברג: כן, בוודאי שיש.

יוליה מלינובסקי: ועוד שאלה נוספת.

יוליה מלינובסקי: מי שצריך לרשום – תרשמו וכאשר נגיע לזה תגידו לי.

יוליה מלינובסקי: אתמול ראיתי מתווה לרכבת, שצריך להזמין אפליקציה, תסבוכת מאוד לא פשוטה.

יוליה מלינובסקי: יש בארץ דוברי רוסית שלא מסתדרים עם העברית, יש את החברה הערבית, יש את החברה האורתודוקסית שאין להם סמארטפונים, וגם יש אוכלוסייה מבוגרת שבכלל לא מחוברת, ויש גם אנשים עם מוגבלויות כאלה ואחרות – כבדי שמיעה, כבדי ראייה.

אימאן ח'טיב יאסין: היה דיון בוועדת הכלכלה על נושא האפליקציות.

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה.

יפעת שאשא ביטון: אני מנסה רק להבין את הרלוונטיות.

לילך וגנר: ההוראות יהיו של משרד התחבורה, כך שהן לא נמצאות כאן.

יוליה מלינובסקי: אתמול כאשר ראיתי את המתווה הזה, ובערוץ 12 לדעתי כתבת נרשמה און-ליין ועשתה את הניסוי, היו לי שאלות.

יוליה מלינובסקי: זאת אומרת, איך הקבוצות האלה צריכות להשתמש בזה?

יוליה מלינובסקי: סביר להניח שאם זה יעבוד עכשיו ברכבת יכול להיות שבמקומות אחרים גם כן יאמצו את הדרך הזאת.

יוליה מלינובסקי: אנחנו חייבים לדאוג לנגישות.

יוליה מלינובסקי: הדבר הזה צריך להיות נגיש.

יוליה מלינובסקי: יכול להיות שזה הסתייגות, או שנחשוב איך אנחנו מכניסים את זה, וגם בחוק הגדול.

יוליה מלינובסקי: במצב הזה אנחנו דורשים מן הציבור א', ב', ג'.

יוליה מלינובסקי: אם אני לא שולטת בעברית איך אני אקנה עכשיו כרטיס לרכבת?

יוליה מלינובסקי: תרשמו את זה.

יפעת שאשא ביטון: נושא הנגישות של המידע רלוונטי לכאן?

מיכל גולדברג: לגבי הרכבת לא.

יוליה מלינובסקי: אני מדברת לאו דווקא על הרכבת אלא בכלל.

יפעת שאשא ביטון: מבחינת ההנגשה של השירותים אנחנו דורשים – לצורך העניין דרשנו התנהגות מסוימת במקום מסוים.

יפעת שאשא ביטון: השאלה אם אנחנו באמת מנגישים את זה ומאפשרים לציבור ליישם את זה.

מיכל גולדברג: מבחינת הסברה של דוברות משרד הבריאות – כן, בהחלט זה מונגש.

יוליה מלינובסקי: לא, לא, לא, גברתי.

יוליה מלינובסקי: את הבנתי אותי מצוין.

יפעת שאשא ביטון: אני מנסה להבין את החיבור של זה לחוק שאנחנו עכשיו דנים בו.

יוליה מלינובסקי: אסביר.

יוליה מלינובסקי: ברגע שאת דורשת מאזרחים א', ב', ג' ואת משתמשת בסנקציה.

יפעת שאשא ביטון: אבל פה אני לא מבקשת מהם את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני מנסה להבין את החיבור ואיפה אנחנו יכולים להכניס את זה.

יפעת שאשא ביטון: את ההסברה.

יוליה מלינובסקי: היום יש מתווה לרכבת, מחר יהיה מתווה למשהו אחר.

יוליה מלינובסקי: יש ציבורים שלמים במדינה שהם לא רק עובדי מדינה עם סמרטפונים או חבר'ה צעירים.

יפעת שאשא ביטון: לא רק לעובדי המדינה יש סמרטפונים.

יוליה מלינובסקי: או חבר'ה צעירים, או מישהו שיודע להשתמש בזה.

יוליה מלינובסקי: לא.

יוליה מלינובסקי: יש לנו ציבורים שלמים.

יוליה מלינובסקי: תחשבו על זה: החברה החרדית – מה הייתה הבעיה בקורונה עם החברה החרדית?

יוליה מלינובסקי: הם לא קיבלו מידע בזמן.

יפעת שאשא ביטון: ברור, את מדברת על ההסברה, אני מבינה עכשיו, הנגשת ההסברה וההנחיות.

יוליה מלינובסקי: זה לא רק הסברה.

יוליה מלינובסקי: המדינה צריכה לקחת אחריות.

יוליה מלינובסקי: אם מחר אדם מוגבל, למשל עיוור, רוצה לנסוע ברכבת, איך הוא יעשה את זה?

יוליה מלינובסקי: איך הוא יזמין את האפליקציה, יכניס נתונים, יקבל ברקוד וייכנס לרכבת?

יוליה מלינובסקי: את מבינה את הקטע?

יוליה מלינובסקי: או עולה חדש שנמצא חצי שנה בארץ – איך הוא בדיוק צריך לעשות את זה?

יוליה מלינובסקי: הוא לא יודע עברית.

יוליה מלינובסקי: אתם לא יכולים לדרוש מאזרחים ולהטיל קנסות, ענישה פלילית וכל היופי הזה, בלי שמצד שני המדינה מנגישה את האינפורמציה ואת היכולת לבצע.

יפעת שאשא ביטון: הנקודה ברורה, חברת הכנסת מלינובסקי, תודה רבה על ההערה, היא חשובה.

ג'אבר עסאקלה: יש לי שאלה לגבי הרשויות המקומיות.

ג'אבר עסאקלה: התחלנו לגעת ברשויות המקומיות ובאחריות שלהן.

יפעת שאשא ביטון: מתי נגענו?

יפעת שאשא ביטון: הרשויות המקומיות זה משהו רחב.

יפעת שאשא ביטון: השאלה אם זה מתייחס לסעיף הזה.

נירה לאמעי רכלבסקי: זה נוסח שחוזר על עצמו ספציפית, על הדיווח לרשות המקומית.

נירה לאמעי רכלבסקי: נגיע לשם.

יפעת שאשא ביטון: נגיע לשם ונתייחס.

יפעת שאשא ביטון: אני מבטיחה לתת לך את האפשרות להתייחס, חבר הכנסת ג'אבר עסאקלה.

נירה לאמעי רכלבסקי: אנחנו ממשיכים בסעיף 5(ב) על הגבלת פעילות מסחר, בילוי ופנאי.

יפעת שאשא ביטון: יש פה בקשה של ניר קפלן להתייחס לסעיף הזה .

ניר קפלן: שני דברים.

ניר קפלן: הראשון, יש לי הבהרה לגבי האולמות.

ניר קפלן: גם אצלנו יש אולמות עם אירועים.

ניר קפלן: היום התקנות לא אוסרות ולא מאשרות לקיים - - -

יפעת שאשא ביטון: אמרנו שכאשר נגיע לסעיף האולמות נאפשר לכם להתייחס.

יפעת שאשא ביטון: חבל לעשות את זה כך.

יפעת שאשא ביטון: הבנתי שאתה רוצה להתייחס ספציפית לסעיף הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני אפילו עצרתי את ההקראה בשביל זה, אז בבקשה.

ניר קפלן: בפסקה (4) הרעיון הוא אחריות בעל עסק להתנהלות הלקוחות בעסק.

ניר קפלן: לקוח שלא ממלא אחר ההוראות – בעל העסק חוטף קנס.

יפעת שאשא ביטון: עוד לא הגענו לזה.

יפעת שאשא ביטון: פסקה (4) מדברת על המחיצה למניעת העברת רסס והגובה של המחיצה.

ניר קפלו: לזה אין לנו התנגדות.

ניר קפלו: אני ביקשתי להתייחס לסעיף 4 שמדבר על האחריות של בעל העסק להתנהלות העובדים.

ניר קפלו: על הסעיף כאן אין לי שום הערה.

יפעת שאשא ביטון: אז ניפגש בעוד שני סעיפים.

נירה לאמעי רכלבסקי: זה שוב 3א1 רבתי?

מיכל גולדברג: לא, זה 3א(1)(א) ו-(ב).

מיכל גולדברג: אלה ההוראות של חובת תשאול ומדידת חום.

יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שהם עושים את זה גם בלי קשר לקורונה.

נירה לאמעי רכלבסקי: אני משנה פה גם ל"אדם", כי כתבנו בכל המקומות האחרים "אדם".

נירה לאמעי רכלבסקי: אולי זה לא עובד, אולי זה עובד חיצוני.

מיכל גולדברג: בסדר.

נירה לאמעי רכלבסקי: כתבתי כאן שזאת התקנה שמדברת על לא להכניס או לא לתת שירות למי שלא עוטה מסכה – למי שתוהה מה הכוונה.

נירה לאמעי רכלבסקי: "אזור הפתוח לקהל" זה גם שטחי המכירה של החנויות.

מיקי לוי: זה טירוף.

מיקי לוי: זה הוראה שלא יוכלו לעמוד בה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו פותחים לדיון את נושא הקניון כי היו פה בקשות לדיבור.

יפעת שאשא ביטון: אבל לפני כן, ברוך שניר ביקש להתייחס לנושא הטיפולים בגוף, בעניין מספרות וקוסמטיקאיות.

יפעת שאשא ביטון: זה בהמשך לסעיף הקודם.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

ברוך שניר: איתי ויגמן יבטא את זה טוב ממני.

ברוך שניר: אני רוצה לומר שענף המספרות באופן עקרוני סובל מירידות חדות מאוד בפדיון, מהנתונים שלנו 50%–60% ויותר, וגם תוואי ההכנסות העתידי שלהם לא ודאי ולא כל כך ברור.

ברוך שניר: צריך ליצור איזשהו איזון ברמת הדרישות שמטילים עליהם, ברמת התפעול, כך שזה לא יקשה על העבודה של הספרים ולא יפגע בצורה קיצונית, הן בכמות הלקוחות והן - - -

יפעת שאשא ביטון: מה לא מאוזן בדרישות שהיו פה?

יפעת שאשא ביטון: מסכה, היגיינה.

יפעת שאשא ביטון: אבל אולי הם לא קיימים כי אנחנו מקפידים, לפחות מי שמקפיד על ההנחיות, אולי עטיית המסכות היא שעוזרת לנו לבלום את ההדבקה במגפה הזאת.

ברוך שניר: כן, אבל גם פה צריך להיות איזשהו תוואי הגיוני של עקום למידה, שמודד את הסיכון לאורך זמן, להתחשב גם בפרמטר הזה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: איתי ויגמן, יש לך מה להוסיף על דברי חברך?

איתי ויגמן: שלום.

איתי ויגמן: יש לי הרבה מה להוסיף על דברי חברי.

איתי ויגמן: פשוט מאוד בעניין המסכות, לא ראיתי גם בבית חולים אחיות ורופאים שלובשים שתי מסכות.

איתי ויגמן: הפלסטיק מפריע, אי אפשר לנשום איתו, הוא ממש לא הגיוני.

איתי ויגמן: מסכה אחת רגילה יכולה להספיק ביותר.

יפעת שאשא ביטון: הם צריכים לעטות שתי מסכות?

איתי ויגמן: כן.

איתי ויגמן: לא הגיוני שנעטה שתי מסכות.

איתי ויגמן: אני יודע שזה נראה גם מצחיק.

איתי ויגמן: גם בבתי חולים לא מבקשים לעטות שתי מסכות.

איתי ויגמן: הייתי שבועיים בבית חולים עם חמי, אף אחד לא עטה מסכת פלסטיק.

איתי ויגמן: בלתי ניתן לנשום איתן.

איתי ויגמן: בנוסף, גם עניין הכפפות – המגע בין השיער ליד הוא מה שנותן את התספורת.

איתי ויגמן: אנחנו לא מרגישים את השיער.

איתי ויגמן: בנוסף לזה, הכלים שלנו הולכים לאיבוד.

איתי ויגמן: מספריים שעולות 4,000 שקל גוזרות ניילון של מסכה ונהרסות.

איתי ויגמן: אנחנו מחליפים מספריים בתדירות של כמעט כל שבועיים.

איתי ויגמן: אני רוצה גם לחזק את העניין, יש לנו איסור מבחינת מטראז' להכניס לקוחות.

איתי ויגמן: הרעיון להפוך את זה לשבעה מטרים מבורך, זה ייתן לנו להכניס יותר לקוחות.

איתי ויגמן: לצערנו ההנחיות שקיימות היום גורמות לכך שהמספרות עובדות ב-50% תפוקה כי נאלצנו לוותר על עמדות כדי להרחיק את העמדות לשני מטרים.

איתי ויגמן: נאלצנו גם להשקיע כסף על מנת לסדר את המספרה שוב.

איתי ויגמן: המצב שלנו מבחינה כלכלית נותן לנו אך ורק לכסות את העסק.

איתי ויגמן: אנחנו לא מרוויחים כסף, אין לנו כסף, כמעט אפילו רק לאוכל.

איתי ויגמן: חייבים להקל בהנחיות האלה.

יפעת שאשא ביטון: רשמתי את הדברים לפניי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, איתי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו חוזרים לעניין הקניון.

ג'אבר עסאקלה: איפה כתוב עניין שתי המסכות?

נירה לאמעי רכלבסקי: זה בפסקה (4) בתקנת משנה (א1), לגבי מספרה או עסק לטיפול לא-רפואי בגוף האדם, לרבות רפואה אלטרנטיבית.

נירה לאמעי רכלבסקי: זה כל מיני טיפולים קוסמטיים, מספרות ורפואה אלטרנטיבית.

מיכל גולדברג: קודם כול לעניין התפוסה – במקור כשאפשרנו פתיחה של מספרות ומכוני יופי, זה היה יחסית בשלבים המוקדמים ואפשרנו בתפוסה מסוימת מצומצמת, ובהמשך זה תוקן.

מיכל גולדברג: כלומר כן נעשה פה שינוי.

מיכל גולדברג: כשנפתחו עוד מקומות גם העניין הזה תוקן.

מיכל גולדברג: כרגע התפוסה המקסימלית במספרות היא כמו בכל מקום אחר – עד 50 אנשים בתנאי שאפשר לשמור על מרחק של שני מטרים בין אדם לאדם, או לפי המפתח של אדם לכל שבעה מטרים רבועים שדיברנו עליו אתמול.

מיכל גולדברג: אז בהחלט היה כאן שינוי.

מיכל גולדברג: אנחנו כל הזמן נמצאים פה באיזון בין הצורך, שכולנו מבינים, של העסקים והמשק שרוצה לפעול לבין השמירה על בריאות הציבור.

מיכל גולדברג: דווקא העסקים האלה של מספרות וטיפולי יופי מתאפיינים במגע הדוק מאוד עם הלקוח.

מיכל גולדברג: אין מה לעשות, זה חלק מן הטיפול שניתן שם.

מיכל גולדברג: לכן נקבעה הוראה.

מיכל גולדברג: הספר לא צריך להסתובב כל הזמן עם המסכה הכפולה אלא רק, כפי שכתבנו: "בעת הטיפול בלקוח".

מיכל גולדברג: זה חלק מן האיזון שנעשה כי אנחנו מקווים שהעסקים כן חזרו לפעילות.

מיכל גולדברג: ספר רואה במשך היום הרבה מאוד אנשים, או זו לפחות המטרה.

מיכל גולדברג: לכן אנחנו רוצים גם להגן על הספר וגם על האנשים שבאים למספרה.

מיכל גולדברג: אם במקרה אחד מן האנשים שהיה שם באותו יום חס וחלילה היה חולה בקורונה, שלא ידביק את הספר ואחר כך הספר גם ימשיך להדביק הלאה את כל הלקוחות.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה לא באמת דרקוני.

מיקי לוי: הבעיה המרכזית בירידה שלהם בהיקף הלקוחות היא שנשים לא מגיעות.

מיקי לוי: זה מה שאמר הספר שלי.

יוליה מלינובסקי: אני לא בטוחה.

מיכל גולדברג: אנחנו מבחינתנו קבענו תנאים, שמצד אחד יאפשרו למקומות לפעול, ומצד שני תוך שמירה על בריאות הציבור.

יוליה מלינובסקי: האם המדינה מודעת לכך שאתם פיתחתם שוק שחור של שירותי יופי?

יוליה מלינובסקי: המדינה בכל ההגבלות שלה, שאתם שמתם וממשיכים לשים, פיתחתם שוק שחור לתפארת מדינת ישראל, גם של ספרים.

יפעת שאשא ביטון: זה היה גם בתקופת הקורונה.

יפעת שאשא ביטון: אני שמחה שאת מעלה את זה ולא אני אמרתי את זה.

מיכאל מלכיאלי: היא צודקת.

מיכאל מלכיאלי: לא רק ספרים אלא גם בעלי אולמות.

מיכאל מלכיאלי: לקחו אולם פירטי, כי בעלי האולמות מקפידים יותר, ואז הם מרוויחים את הכסף.

יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה להכשיר את העבריינים?

מיכל גולדברג: זה רק אומר שצריך לעשות אכיפה.

יוליה מלינובסקי: אפשר להתקין תקנות מפה ועד הודעה חדשה אבל אדם פשוט, רגיל, יושב בבית ועושה את החשבון שלו.

יוליה מלינובסקי: אין לו כוח וידע לקרוא את כל העסק הזה, הוא צריך להרוויח.

יוליה מלינובסקי: אם ההגבלות לא הגיוניות - - -

יפעת שאשא ביטון: מה לא הגיוני במסכה?

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מלינובסקי.

יפעת שאשא ביטון: אני שואלת באמת, לא בציניות.

יוליה מלינובסקי: באיזו מסכה?

יפעת שאשא ביטון: במסכה שביקשו מהם.

יפעת שאשא ביטון: הם התלוננו על המסכה, שמבקשים מהם לשים מסכה כפולה.

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה את החוסר נוחות.

יוליה מלינובסקי: את רוצה שאנחנו נצלול לשאלה אם שתי מסכות או שלוש?

יוליה מלינובסקי: ואפשר להוסיף גם חלוק, אפשר לעשות את מנהרת חיטוי, אפשר לעשות המון דברים.

יוליה מלינובסקי: אבל פשוט אני שמה עובדה מן השטח.

יוליה מלינובסקי: העובדה פשוטה מאוד, שהמדינה עשתה צעדים כאלה שאנשים לא מסוגלים לעמוד בהם, ויש לנו עכשיו שוק שלם של אנשים שעברו לעבוד בית.

יוליה מלינובסקי: פירוש הדבר שאין בכלל שום-כלום שם, והמדינה לא מקבלת מסים כי הכול מתנהל בשחור, כפי שגם בזמן הקורונה בשיא ה-100 מטרים נשים עדיין עשו מניקור.

יפעת שאשא ביטון: את פוגעת במספרות עכשיו, שיודעים שהן כן הכניסו אנשים, בניגוד למה שהן מצהירות.

ג'אבר עסאקלה: או שספרים מגיעים לבתי הלקוחות.

יפעת שאשא ביטון: אתן לך לסיים.

יפעת שאשא ביטון: אני רק רוצה לומר פה בסוגריים, כדי שלא יישמע חלילה שזה באמת ערוץ: מי שמוכן לקחת צ'אנס על הבריאות שלו ולסכן את עצמו, מבחינתי זה בדיוק כפי שנשים הולכות לפלסטיקאים לא מורשים או עושות הפלות במקומות חשוכים, מבחינתי זה אותו דבר.

יפעת שאשא ביטון: זה שהם לא מקיימים את ההנחיות לא אומר שאני צריכה עכשיו להגמיש את ההנחיות בשביל כל הציבור ולפגוע בכולם.

יוליה מלינובסקי: אסביר את הכוונה בדבריי.

יוליה מלינובסקי: כל עוד ההגבלות, ההנחיות והתקנות לא ברורות, לא הגיוניות, לא מתקבלות וקשות מדי, יש את רף היכולת שאנשים יכולים לעמוד בו.

יוליה מלינובסקי: אנשים לא יעמדו בזה, והם לא עומדים בזה.

יוליה מלינובסקי: דעו לכם שבגלל כל הסרבול הזה אנשים הפכו לשוק שחור, הכול מתנהל שם במזומן והמדינה, בנוסף לכל הסיכונים שאמרת, גם לא מקבלת מסים.

יוליה מלינובסקי: הנקודה ברורה?

יוליה מלינובסקי: קחו את זה בחשבון כשאנחנו עושים בוכהלטריה כזאת או אחרת.

יוליה מלינובסקי: אם אנחנו כבר בנושא הקניונים, אני רוצה לשאול בעניין האחריות של חנות בתוך הקניון.

מיכל גולדברג: אשמח להתייחס.

מיכל גולדברג: חנות בתוך הקניון אחראית למה שקורה בחנות.

מיכל גולדברג: הבהרנו את זה בסעיפים של החנות.

מיכל גולדברג: חנות בתוך קניון פטורה מתשאול וממדידת חום בכניסה לחנות מכיוון שזה מתבצע בכניסה לקניון.

מיכל גולדברג: את זה קבענו במפורש.

יוליה מלינובסקי: ומסכה?

מיכל גולדברג: כמובן גם בכניסה לחנות בתוך הקניון בעל החנות צריך להקפיד שמי שנכנס לחנות עוטה מסכה.

יוליה מלינובסקי: אם תיאורטית אני נכנסת לקניון בלי מסכה ותפס אותי פקח?

יפעת שאשא ביטון: לא נותנים לך להיכנס בכלל.

מיכל גולדברג: האחריות של בעל הקניון או של המחזיק את הקניון היא שמי שנכנס לקניון יעטה מסכה.

מיכל גולדברג: מה שקורה בתוך הקניון זה כבר אחריות של האנשים עצמם.

יפעת שאשא ביטון: חשוב לי שהנקודה הזאת תובהר כדי שכולנו נהיה תמימי-דעים, שאף אחד לא משלם מחיר על טיפשותו של אדם.

יפעת שאשא ביטון: סליחה שאני אומרת את זה בצורה בוטה אבל זה בדיוק הסיפור.

מיכל גולדברג: לצערנו מי שעומדים סביבו יכולים לשלם מחיר כי גם מי שנמצא ליד אדם שלא עוטה מסכה בקניון נמצא בסיכון.

יפעת שאשא ביטון: מבחינת האחריות הפלילית, הסנקציה של קנס, האדם עצמו ישלם את המחיר.

יוליה מלינובסקי: לא יהיה פה כפל תשלומים?

יוליה מלינובסקי: יבוא פקח וייתן קנס לבעל הקניון, ואחר כך על אותו אדם ייתן קנס לדוגמה - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, היא אומרת שהאחריות תהיה על האדם.

לילך וגנר: יש אחריות לאדם אם הוא נכנס לחנות בלי מסכה והמחזיק בחנות נתן לו להיכנס לחנות בלי מסכה.

יפעת שאשא ביטון: זה סיפור אחר.

יפעת שאשא ביטון: אם הוא נתן לו להיכנס בלי מסכה – זה סיפור אחד, אבל אם הוא נמצא בתוך החנות והוריד את המסכה – זה סיפור אחר.

יוליה מלינובסקי: ואם נכנסתי לחנות עם מסכה ואז הורדתי אותה?

לילך וגנר: הסברתי את זה בישיבה הקודמת.

לילך וגנר: הסעיף שאתם כל הזמן חוזרים אליו, שנמצא בצו הבידוד, דורש - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים אולי לנסות לתקן אותו דרך התקנות האלה.

לילך וגנר: ניסיתי להסביר מדוע הוא נקבע לדברים שהם בשליטת האדם שהוא בעל המקום, או המחזיק במקום.

לילך וגנר: הדברים שהם בשליטתו הם כשהלקוח נכנס לתוך העסק, אז אסור לו לתת ללקוח להיכנס בלי מסכה.

יפעת שאשא ביטון: מקובל.

לילך וגנר: ואסור לו לתת שירות באופן פוזיטיבי.

יפעת שאשא ביטון: מקובל גם.

לילך וגנר: זה מה שכתוב שם.

יפעת שאשא ביטון: אם אדם מסתובב עכשיו והוא לא מוכן לעטות מסכה אבל גם לא מוכן לצאת מהחנות - - -

לילך וגנר: הנושא של אחריות שילוחית לחלוטין מקובל עלינו.

לילך וגנר: הקפדנו לאורך כל הדרך שלא יהיה מצב שבעל המקום יחוב באחריות בגלל התנהגות של אדם.

יוליה מלינובסקי: אם הייתי פקח שבא לשם והייתי רואה אדם ללא מסכה - - -

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מלינובסקי, הנקודה הזאת ברורה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שזה יישאר במקום הזה, שאדם אחראי על המעשים שלו ולא בעל העסק אחראי על המעשים של הלקוח שנכנס.

יוליה מלינובסקי: בסוף מי יקבל קנס?

יפעת שאשא ביטון: האדם עצמו.

יפעת שאשא ביטון: היא אמרה.

לילך וגנר: אם הוא הוריד את המסכה שוטר יכול לתת לו קנס על כך שהוא בלי מסכה.

לילך וגנר: הוא לא יכול לתת קנס לבעל החנות על עצם זה שיש בן אדם בלי מסכה בתוך החנות.

לילך וגנר: בעל החנות אחראי על שני מקרים בהקשר של הלקוחות: בכניסה לחנות ובמתן שירות על ידי העובדים שלו לאדם.

לילך וגנר: אם הקופאית בסופר תיתן שירות לאדם בלי מסכה אז אפשר להטיל קנס על בעל המקום.

מיקי לוי: כי יש לו אחריות שילוחית.

מיקי לוי: אם תכיני תצפית, לצורך העניין, אם העובד בפתח נותן למיקי לוי להיכנס ללא מסכה – אז ייקנס מיקי לוי, אבל אם מיקי לוי נכנס עם מסכה והוריד אותה בחנות הראשונה – הוא יחטוף.

יפעת שאשא ביטון: תודה על ההבהרה, לילך.

שי גלברג סומך: אנחנו נמצאים מצד אחד במצב של גידול בתחלואה, ומצד שני אנחנו לא רוצים לפגוע במשק מסיבות מאוד מאוד מובנות.

שי גלברג סומך: המסכות זה בדיוק האיזון בין שני הדברים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מתווכחים על המסכות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רק רוצים שיהיה שם היגיון.

שי גלברג סומך: באופן כללי אני אומר שהמסכות חל האיזון ולא צריך להקל במסכות.

שי גלברג סומך: להיפך, צריך לשמור את הכללים הקיימים ולאכוף אותם יותר.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: ניר קפלן ביקש להתייחס לסוגיה הזו.

יפעת שאשא ביטון: קיבלת תשובה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושב שענו פה באופן ברור מאוד.

יפעת שאשא ביטון: אם אתה רוצה להוסיף אז בבקשה.

ניר קפלן: שלום.

ניר קפלן: אני מבין שעד היום האחריות על התנהלות הלקוחות, זה שלקוחות עוטים את המסכות, הייתה על בעל העסק.

ניר קפלן: האם היום יש בעצם שינוי והסטת אחריות אל הלקוחות עצמם?

יפעת שאשא ביטון: ענו לך עכשיו, בזה הרגע ענו ברחל בתך הקטנה, ואפילו נתנו סימולציה.

יפעת שאשא ביטון: יש לך אחריות בכניסה, יש לך אחריות לא לתת להם שירות אם הם בלי מסכה, אבל אם אדם נכנס על פי דין והוריד את המסכה בחנות האחריות היא שלו ולא שלך.

יפעת שאשא ביטון: אתה רק מחויב לא לתת לו שירות כל עוד הוא לא עם מסכה.

יוליה מלינובסקי: זה פתח לבעיות.

ניר קפלן: הבנתי.

ניר קפלן: אצלנו בתחום המלונות זה בעייתי.

ניר קפלן: האורח נכנס, עשינו לו בדיקת חום וכולי, עשה כבר צ'ק-אין, עכשיו הוא יורד עם הילדים לבריכה.

ניר קפלן: אנחנו מקפידים כל הזמן על מרחקים וכולי.

יפעת שאשא ביטון: אם הוא בלי מסכה זה אחריות שלו.

ניר קפלו: אורח ישראלי שהוריד לרגע את המסכה - - -

יפעת שאשא ביטון: האחריות היא שלו.

יפעת שאשא ביטון: למה אתם מתעקשים?

יפעת שאשא ביטון: עוד בסוף הם ישנו את זה.

מיקי לוי: ברגע שהוא נכנס לבית המלון וכאשר עבר את השוער הוא עטה את המסכה, בא לדלפק ואז הוריד – האחריות שלו.

יפעת שאשא ביטון: כשירצה לחזור מן הבריכה ויהיה בלי מסכה אז מי שעומד שם ואחראי לא ייתן לו להיכנס.

יפעת שאשא ביטון: אם הוא נכנס עוד פעם והוריד מסכה – חבר'ה, הדברים ברורים מאוד.

מיקי לוי: זה דווקא בסדר.

מיכל גולדברג: אני מבינה שיש אמצעי, שכאשר אתה נכנס לקניון הוא סופר אותך.

מיכל גולדברג: אתה כמובן לא צריך להזדהות, הוא רק סופר שנכנס עוד אדם.

מיקי לוי: בעל קניון גדול יעמוד בזה, אבל בעל קניון קטן או חנות קטנה לא יעמוד בזה וישים את הספירה הידנית.

מיכל גולדברג: גם זו אפשרות.

מיקי לוי: כלומר יש לו את שתי האפשרויות.

יפעת שאשא ביטון: מיקי לוי, סליחה, לא שמעתי את מה שאמרת.

מיקי לוי: זה כבר נפתר.

מיקי לוי: הסעיף שעוסק בספירת האנשים שנכנסו לקניון הוא קצת רחב.

מיקי לוי: לא תמיד המחשוב מתאים אך נאמר שאפשר לעשות את זה גם באופן ידני, וזה בסדר.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז, יופי, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: יש הערות נוספות לגבי הקניון?

יפעת שאשא ביטון: אף אחד.

יפעת שאשא ביטון: אפשר להמשיך.

נירה לאמעי רכלבסקי: (4) – שוק קמעונאי.

נירה לאמעי רכלבסקי: רק אומר שנשלחו לכאן הערות על ידי מרכז השלטון המקומי לגבי שווקים והונחו על שולחן הוועדה אתמול.

יפעת שאשא ביטון: ניתן להם להתייחס, אלא אם כן התייחסתם להערכות כבר והגעתם להסכמות.

יפעת שאשא ביטון: יוחאי וג'ימה יתייחס לזה.

יפעת שאשא ביטון: נתחיל עם חבר הכנסת ג'אבר עסאקלה, אחר כך נשמע את נציגי מרכז השלטון המקומי ופרופ' חגי לוין שביקשו להתייחס לסוגיות האלה.

יפעת שאשא ביטון: שלום חבר הכנסת אבוטבול, אנחנו שמחים שהצטרפת.

ג'אבר עסאקלה: אני רואה שהרבה אחריות מוטלת על הרשויות המקומיות, בצדק אולי, אבל אנחנו צריכים לקחת בחשבון שלא כל הרשויות המקומיות הן חמשת הערים הגדולות או הרשויות המבוססות.

ג'אבר עסאקלה: אציג כמה דוגמאות.

ג'אבר עסאקלה: יש רשויות מוחלשות, ויש רשויות שלא מתפקדות, ויש רשויות ששובתות כבר חודשיים.

ג'אבר עסאקלה: למעשה אין להם לא את היכולת ולא את המשאבים לקיים את כל ההוראות האלה, למעשה הם לא יהוו כתובת עבור אף עסק ואף שוק ואף קניון בישוב שלהם.

ג'אבר עסאקלה: לכן אנחנו צריכים לקחת בחשבון שבחלק מן הישובים, בישובים המוחלשים, שרובם לצערי הם ישובים ערביים, לא יוכלו לעמוד בדבר הזה ולמעשה לכל העסקים האלה לא תהיה כתובת.

יפעת שאשא ביטון: שיחליפו את המנהיגות.

ג'אבר עסאקלה: אין להם יכולת אכיפה.

ג'אבר עסאקלה: יכול להיות שאיזה פקיד או פקידה מהרשות ינהלו את הרישום אבל למעשה לא יהיה שום פיקוח ושום אכיפה כי אין את המשאבים האלה.

ג'אבר עסאקלה: השאלה אם במאבק הקורונה במשרד האוצר ובמשרד הפנים לקחו בחשבון לתמוך ברשויות החלשות האלה כדי שיוכלו לקיים את הדבר הזה, כי במצב הנוכחי הרשות לא תוכל.

יפעת שאשא ביטון: לתמוך מאיזו בחינה?

יפעת שאשא ביטון: אם הייתי רשות חלשה עכשיו הייתי נעלבת בתור ראש רשות.

ג'אבר עסאקלה: מבחינת משאבים.

אימאן ח'טיב יאסין: כדי לתפעל את כל ההוראות האלה.

ג'אבר עסאקלה: שיפור פני העיר ורישוי עסקים זה פקיד אחד או פקידה אחת.

יפעת שאשא ביטון: כלומר מבחינת משאבי כוח אדם.

יפעת שאשא ביטון: חשוב שתגיד את זה כי זה היה נשמע קצת אחרת ואני קצת נבהלתי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת עסאקלה על הדברים.

יפעת שאשא ביטון: יוחאי וג'ימה ממרכז השלטון המקומי, בבקשה.

יוחאי וג'ימה: אתייחס לדברים, ראשית למה שאמר חבר הכנסת ג'אבר עסאקלה.

יוחאי וג'ימה: הנושא הזה עלה בדיונים במל"ל לגבי כל נושא האכיפה.

יוחאי וג'ימה: הבהרנו את הנקודה הזאת, שככל שהמשק ייפתח הפקחים יחזרו לעבודתם, על הפער הזה, שלא כל הפקחים יכולים לאכוף.

יוחאי וג'ימה: לכן חלק מן ההסדרה הייתה מימון של משרד האוצר דרך משרד הפנים לקורסים לרשויות מקומיות שירצו להכשיר פקחים לטובת אכיפה.

יוחאי וג'ימה: אנחנו מתחילים עם זה עכשיו, כבר יצא מסמך.

יפעת שאשא ביטון: ומי מממן את הפקחים?

יוחאי וג'ימה: אנחנו נכשיר אותם, מרכז השלטון המקומי.

יפעת שאשא ביטון: זה מתכתב כאן עם הדרישה, כי אם יש לי רשות מקומית שאין לה פקחים ואין לה יכולת אכיפה אז אנחנו בעצם נותנים אגוזים למי שאין לו שיניים.

יוחאי וג'ימה: כן, אבל מי שיש לו פקחים שהם לא מוכשרים או רוצה להכשיר פקחים יוכל להכשיר אותם דרכנו.

יוחאי וג'ימה: זה ההסכם שהגענו אליו עם משרד ראש הממשלה ומשרד האוצר.

יוחאי וג'ימה: ההכשרות יוצאות עכשיו לדרך, או-טו-טו מתחילות.

יוחאי וג'ימה: זה דבר אחד.

יוחאי וג'ימה: נכון שיש קושי, והקושי הוא בכל הערים, כי הפקחים חוזרים לעבודתם, אבל הם יאכפו ככל הניתן.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שתתייחס לזה בהקשר של – יש כאן דרישות מן הרשות המקומית, הרשות צריכה לקחת אחריות על סוגיה מסוימת.

יפעת שאשא ביטון: בוא תתייחס לזה.

יפעת שאשא ביטון: אם אתה אומר: אנחנו לוקחים אחריות, אנחנו נכשיר פקחים, אנחנו נחפש איך להעסיק אותם וכולי – מבחינתי אתה נותן מענה.

אימאן ח'טיב יאסין: אבל אין פקחים.

יפעת שאשא ביטון: אני לא שם.

יפעת שאשא ביטון: אני כרגע בתקנה עצמה.

ג'אבר עסאקלה: השאלה אם יהיו תקנים לפקחים.

יפעת שאשא ביטון: למה?

יוחאי וג'ימה: כי אין לו את הסמכות הזאת היום.

יפעת שאשא ביטון: לא הבנתי עכשיו על מה אתה מדבר.

יפעת שאשא ביטון: הרעיון הוא שמי שיגיע לאכוף יהיה מי שהוא בעל סמכות.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מבינה את מה שאתה אומר, אני מודה.

יוחאי וג'ימה: היום רק שוטר יכול לאכוף את נושא עטיית המסכות על הפנים של האזרחים ולא פקח.

יפעת שאשא ביטון: אני חייבת לעשות סדר בדיון.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו אומרים מה צריך להיאכף ובאילו תנאים צריך להיאכף.

יפעת שאשא ביטון: לגבי כל הסוגיה של מי אוכף, אילו סמכויות אנחנו נותנים ולמי – זה דיון אחר.

יפעת שאשא ביטון: אני טועה?

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שיש שיח גם עם המל"ל, אני אפילו יודעת שאתם די מתקדמים בבניית התוכנית, לגבי מערך אכיפה שייתן סמכויות גם לפקחי משרדי ממשלה, גם לפקחי רשויות מקומיות, ובתוך כך גם כל מה שציינת.

יפעת שאשא ביטון: זה בפרקטיקה איך יאכפו את התקנות שאנחנו צריכים לאשר כאן.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לדעת האם יש לכם התנגדות עקרונית לתקנות שמובאות: שצריך לאכוף בתוך הקניון, שהשלטון המקומי אחראי.

יוחאי וג'ימה: רק לגבי השווקים.

יוחאי וג'ימה: צריך להבחין בין שוק כמו שוק רמלה, שהוא לא שוק של העירייה, ופה מוטלת האחריות על הרשות המקומיות על שוק שיש מי שמנהל אותו, לפעמים זה ועד מנהל או מישהו שמנהל את השוק עצמו.

יוחאי וג'ימה: פה לקחו את השוק, שהוא שוק פתוח לכל אזרח, והטילו את המטלה הזאת על הרשות המקומית לנהל אותו, כמו קניון לצורך העניין.

יוחאי וג'ימה: זה השוני בין שוק עירוני, ששייך לעירייה ושהוא בפיקוח של העירייה ועליו נכון שהעירייה היא שתבצע, בדיוק כמו בקניון, לבין שוק נודד כמו שוק רמלה שאני לא יודע באיזה יום הוא בא, ואז הרשות המקומית צריכה לאכוף עליו.

יוחאי וג'ימה: זה לא צריך להיות כך, זה צריך להיות שמי שמנהל את השוק הזה הוא שאחראי על כל נושא ניהול השוק ולא הרשות המקומית.

יפעת שאשא ביטון: הנקודה ברורה וחשובה.

יפעת שאשא ביטון: אשמח להתייחסות המשרדים.

שי גלברג סומך: אנחנו נבדוק את הנושא.

שי גלברג סומך: זאת הערה חשובה.

שי גלברג סומך: אם תהיה הפסקה נוכל בזמן הזה לבדוק את הנושא.

יפעת שאשא ביטון: מצוין.

יפעת שאשא ביטון: אני מוסיפה את זה לרשימת הנושאים.

יפעת שאשא ביטון: יוחאי, אני רק אומרת למקרה שלא שמעת: הנקודה הזאת תיבדק כבר עכשיו.

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: יוחאי, נבדוק את הנקודה הזאת ונעשה תיקון ככל שיידרש כבר בחקיקה הזו.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

יוחאי וג'ימה: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכם.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה חבר הכנסת ג'אבר עסאקלה.

ג'אבר עסאקלה: נשארתי מודאג מעניין הבריאות בישובים הקטנים עם הרשויות החלשות.

ג'אבר עסאקלה: כלומר התקנות יכולות להיות יפות מאוד אבל הן לא ברות ביצוע ביישובים האלה.

ג'אבר עסאקלה: תארו לעצמכם, עד שיעבור כסף מהאוצר למשרד הפנים ויגיע לרשויות הללו וישכרו פקחים ויכשירו את הפקחים אנחנו כבר – אתמול כבר סגרו שלושה ישובים בנגב.

ג'אבר עסאקלה: אני חושב שזה לא יכול לחכות.

ג'אבר עסאקלה: אם זה מצב חירום אז בואו נתנהל כמצב חירום ולא נחכה לתהליכים שיסתיימו בספטמבר אולי.

ג'אבר עסאקלה: בנושא המידי אני אפנה למשרד האוצר.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: מישהו נוסף רוצה להתייחס לתקנות האלה?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה חבר הכנסת מלכיאלי.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

מיכאל מלכיאלי: קודם כול, אני חושב שכדאי שהוועדה – אני רוצה גם לחזק את מה שחבר הכנסת ג'אבר עסאקלה אמר – תוציא קריאה למשרד האוצר לשפות את הישובים הקטנים.

יפעת שאשא ביטון: זה לדיון נפרד.

יפעת שאשא ביטון: נעשו דיון ייחודי.

מיכאל מלכיאלי: יש שתי נקודות שאני חושב שכן כדאי להעלות אותן פה.

מיכאל מלכיאלי: חברת הכנסת מלינובסקי העלתה את זה בדיון הקודם ואני חושב שכן כדאי להעלות את זה.

מיכאל מלכיאלי: מצד אחד, יש כאן תקנות נכונות.

מיכאל מלכיאלי: מצד שני, אנחנו מסתכלים על תקנות כספר תקנות אבל לא מסתכלים על המכלול.

מיכאל מלכיאלי: מה אני רוצה להסביר?

מיכאל מלכיאלי: אנחנו יודעים שמשרד התחבורה מאפשר כניסות לרכבת על ידי אפליקציה, כלומר שהציבור החרדי לא יוכל לנסוע ברכבת, וכך גם עם כל משרדי הממשלה – מה שאפשר לעשות רק באפליקציה, לחרדים אין אפשרות להיכנס לשם.

מיכאל מלכיאלי: אני חושב שאנחנו צריכים כאן בוועדה – ואם נפנה למשרד התחבורה נקבל תשובות בעוד שלושה חודשים – להתנות בתקנה הזאת שאנחנו נאשר את התקנות האלה ככתבן וכלשונן ובלבד שהמדינה, משרד התחבורה ימציא אפשרות לכל קבוצה במדינת ישראל להיות נגישה לאותו דבר.

יפעת שאשא ביטון: בעניין התקנות של האפליקציה, חברת הכנסת יוליה מלינובסקי העלתה את זה ואפילו ייצגה אתכם נאמנה, אני מוכרחה לומר.

מיכאל מלכיאלי: היא ייצגה את הרוסים.

מיכאל מלכיאלי: אני מייצג את החרדים.

מיכאל מלכיאלי: איך אנחנו פותרים את זה?

יפעת שאשא ביטון: קודם כול, בדומה למה שעניתי כאן, אני מוכנה לקיים דיון רק על הסיפור הזה.

יפעת שאשא ביטון: פה בתקנות אין שום דבר שמתייחס לנושא של האפליקציות.

מיכאל מלכיאלי: הרי השוט שלנו מול משרד התחבורה - - -

יפעת שאשא ביטון: על מה נסייג אם אין פה סעיף שעליו ניתן לסייג?

יפעת שאשא ביטון: אבל אין פה התייחסות לרכבת.

לילך וגנר: אבל אין פה הגבלה לאנשים.

מיכאל מלכיאלי: בטח שיש.

מיכאל מלכיאלי: מי שאין לו אפליקציה – זה הגבלה.

יפעת שאשא ביטון: אבל זה לא מופיע פה בסעיף.

מיכאל מלכיאלי: למדתי בכנסת שאפשר - - -

יפעת שאשא ביטון: אני מנסה להבין בשבילכם בפרקטיקה איך אנחנו מתנהגים כאן.

יוליה מלינובסקי: זה לא רק רכבת.

יוליה מלינובסקי: מחר זה יהיה משהו אחר.

יוליה מלינובסקי: העיקרון פשוט מאוד: יחד עם האחריות על האזרחים - - -

לילך וגנר: אבל אין אחריות על אנשים בכלי תחבורה ציבורית.

מיכאל מלכיאלי: יש.

מיכאל מלכיאלי: אדם לא יכול לעלות לרכבת.

אימאן ח'טיב יאסין: יש על זה דיון בוועדת הכלכלה.

מיכאל מלכיאלי: ברגע שזה יאושר אין כלכלה.

יפעת שאשא ביטון: נדבר אחד-אחד כדי שאוכל לעקוב אחריכם.

יוליה מלינובסקי: תעזבו לרגע את הרכבת.

יוליה מלינובסקי: היום זה רכבת ומחר זה יהיה משהו אחר, מספרה או כל דבר אחר.

יוליה מלינובסקי: העיקרון פשוט מאוד, זה מה שאומר מלכיאלי ומה שאני רוצה: אזרח לא רק חייב אלא זה הדדי.

יפעת שאשא ביטון: הוא חייב לפי התקנות.

יוליה מלינובסקי: הוא חייב לפי התקנות, והמדינה חייבת לספק את האחריות שלה.

לילך וגנר: האחריות כאן היא על מפעיל התחבורה הציבורית ולא על הנוסע.

מיכאל מלכיאלי: אבל הנוסע לא יכול להגיע לשם.

יפעת שאשא ביטון: הם מדברים על סוגיה אחרת.

יפעת שאשא ביטון: עוד פעם עולה נושא הנגשת המידע.

יוליה מלינובסקי: לא רק מידע אלא גם שירות.

יפעת שאשא ביטון: נדבר על זה אחר כך כדי שנבין טוב יותר.

יוליה מלינובסקי: - - - ידאגו לתת לציבור להשתמש ולהשתלב בזה.

לילך וגנר: אנחנו לגמרי בעד ההנגשה וגם בחוק המסגרת יש סעיף שלם על הנושא הזה.

יפעת שאשא ביטון: הנקודה ברורה.

מיכאל מלכיאלי: יש לי פתרון לפרקטיקה.

מיכאל מלכיאלי: את ותיקה ממני במשכן ואת יודעת טוב מאוד שבמושג "הסתייגות" אני יכול להכניס בתוך סעיף - - -

יפעת שאשא ביטון: אין בעיה, יהיה לכם זמן להגיש הסתייגויות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נצביע עליהן ביום שני.

מיכאל מלכיאלי: אני לא רוצה להגיש הסתייגות ואז שהיא תיפול.

מיכאל מלכיאלי: זו צריכה להיות הסתייגות של כל חברי הוועדה.

מיכאל מלכיאלי: אם לא נניף עליהם שוט, שהמדינה תנגיש את השימוש בכל דבר לכל אוכלוסייה, זה יעבור, נקיים דיון בוועדת הכלכלה ויאמרו לנו לשלוח מכתבים.

מיכאל מלכיאלי: פה בחוק צריכה להיות הסתייגות, בתמיכה שלך, שאת תגישי אותה ביחד עם כל הוועדה, שהמדינה שמגבילה את בעלי האולמות לרישום, וזה רישום גם דרך פקס, טלפון וכולי, ובמקוואות כתוב תיאום במקוואות - - -

יפעת שאשא ביטון: כלומר שהרישום יהיה נגיש.

יפעת שאשא ביטון: אמרתי, חבר הכנסת מלכיאלי, הנקודה ברורה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נקיים על זה שיח אחר כך.

מיכאל מלכיאלי: לפני ההצבעה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מצביעים ביום שני.

יפעת שאשא ביטון: שתנוח דעתך, יש לנו מספיק זמן ללבן את הדברים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נראה: אם יש משהו שאפשר לעשות או להתייחס אז אנחנו נכניס, ואם לא אז אנחנו נסביר את זה.

יפעת שאשא ביטון: פרופ' חגי לוין רצה להתייחס לנקודה הזאת.

חגי לוין: רציתי להתייחס לגבי השוק, אבל יש לי הערה עקרונית והיא צריכה להיות גם במקומות אחרים, ואני בטוח ששירותי בריאות הציבור במשרד הבריאות יסכימו איתי.

חגי לוין: אנחנו אוסרים לאכול, מחייבים לעטות מסכה ותולים שלט.

חגי לוין: בכל הדברים האלה צריך גם להיות ברור וכתוב שאסור לעשן.

חגי לוין: אדם שמעשן במקום ציבורי גם מסכן את האחרים בהדבקה וגם לא עוטה מסכה.

יפעת שאשא ביטון: אבל אסור לעשן במקום ציבורי, מעבר לזה שאני לא הולכת לפתור עכשיו את כל צרות העולם, יש לנו מספיק צרות כאן על השולחן.

חגי לוין: זה לא כל צרות העולם.

חגי לוין: זה קשור ישירות לקורונה.

חגי לוין: אם אדם נמצא לידך במקום ציבורי, מוריד את המסכה שלו ומעשן סיגריה אז הוא מסכן אותך בהדבקה בקורונה.

חגי לוין: לכן ראוי שבכל שלט כשכותבים את ההנחיות יהיה גם כתוב: אסור לעשן, ושהאכיפה תהיה גם על זה.

יפעת שאשא ביטון: חגי, יש חוק שאוסר לעשן באזור ציבורי.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מבינה, אלא אם כן אתה מדבר על משהו אחר ואנחנו לא יורדים לסף דעתך.

יפעת שאשא ביטון: יש חוק שאוסר לעשן, אני לא צריכה להמציא את זה מחדש עכשיו.

מיכל גולדברג: כולל חובת הצבת שלט.

חגי לוין: יש פער בין זה שכתוב בחוק לבין האכיפה, אנחנו יודעים את זה.

יפעת שאשא ביטון: גם יש חוק שאסור לגנוב, ואנשים גונבים.

חגי לוין: אבל מעבר לזה, למשל בשוק, יכול להיות שלא ברור היום אם מותר או אסור לעשן.

חגי לוין: בתוך תקופת הקורונה, כשאסור לאכול בשוק גם אסור לעשן בשוק.

חגי לוין: זה דבר שצריך לדאוג לו כי אחרת אנשים מורידים את המסכות, מעשנים, מדביקים זה את זה, מעבר לסיכון מן העישון הכפוי.

חגי לוין: החוק הזה מטרתו להגן על בריאות הציבור, לא על הדרך, אלא חובתו גם לציין ספציפית את החובה הזאת ולאסור את העישון במקומות הללו.

יפעת שאשא ביטון: הוא חייב גם על פי החוק.

יפעת שאשא ביטון: יש התייחסות נוספת?

חגי לוין: זו הנקודה שרציתי להעלות.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה פרופ' חגי לוין.

יפעת שאשא ביטון: נמשיך בהקראה.

נירה לאמעי רכלבסקי: בגלל נושא המשטחים הערתי כאן, לגבי השארת ספרים שלושה ימים בתוך מתקן ההחזרה, האם זה עולה בקנה אחד עם העובדה שהדבקה ממשטחים אנחנו מבינים כבר שהיא לא כזאת?

משה אבוטבול: יש שינוי בידיעה בנושא.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו בתחילת הדיון על נושא של הדבקה ממשטחים.

מיכל גולדברג: זו עדיין אפשרות.

משה אבוטבול: אז אולי לצמצם את זה קצת.

נירה לאמעי רכלבסקי: זאת ההערה.

נירה לאמעי רכלבסקי: מעבר לזה, אם ילד מחזיר ספר, במיוחד בישובים קטנים, והספר צריך להיות שלושה ימים במכל לאיסוף - - -

משה אבוטבול: לא יהיה מה להחליף בסוף.

נירה לאמעי רכלבסקי: יכול להיות שמספיק יום אחד.

יפעת שאשא ביטון: הלוואי שהם יקראו בתדירות כזאת.

משה אבוטבול: אנחנו עם הספר.

נירה לאמעי רכלבסקי: ליד ביתי הילדים שואלים ספרים מן הספרייה די הרבה.

נירה לאמעי רכלבסקי: אולי כאן נוכל להפחית את מספר הימים.

נירה לאמעי רכלבסקי: אתם רוצים לענות תשובה?

נירה לאמעי רכלבסקי: לא הספקנו לדבר על זה.

יוליה מלינובסקי: הנה, בדיוק עכשיו על נושא המסכות והקנסות – אני מצטערת שאני מתפרצת למשהו אחר – תראו איך אנחנו פוגעים באזרחים.

יוליה מלינובסקי: אתמול פורסם: עיריית תל אביב נתנה בערך פי ארבעה יותר דוחות לבעלי עסקים על העבירות שביצעו לקוחות.

יפעת שאשא ביטון: שיביאו לנו את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכנה להילחם בשבילם.

יפעת שאשא ביטון: הנה, לפרוטוקול אני אומרת ושומעים אותי אנשים גם בחוץ.

יוליה מלינובסקי: נתנו קנסות מבלי להזהיר אפילו פעם אחת.

יוליה מלינובסקי: בא פקח, הוא רואה לקוח – הוא לא בודק.

יפעת שאשא ביטון: יוליה, נבדוק את זה.

יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שבעל העסק איפשר לו להיכנס בלי מסכה.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכנה לבדוק כל מקרה ומקרה.

יפעת שאשא ביטון: הנה, אני בהתחייבות, תראי כמה אנשים שומעים אותי, והדברים גם מוקלטים.

יוליה מלינובסקי: אל בית עסק נכנס לקוח עם מסכה.

יוליה מלינובסקי: באותה שנייה נכנס פקח.

יוליה מלינובסקי: לפקח אין יכולת להיכנס לדבר הזה.

יוליה מלינובסקי: אנשים מקבלים קנסות על זה.

יוליה מלינובסקי: אתם מבינים, זה אי-בהירות.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מלינובסקי, אנחנו נטפל בזה.

יפעת שאשא ביטון: התקנות פה מוגדרות היטב.

יפעת שאשא ביטון: צריך לעשות טיפול גם לגבי האוכפים.

יפעת שאשא ביטון: כפי שאמרנו בדיונים אחרים של הוועדה, אנחנו צריכים לוודא שעד אחרון האחרונים בשטח כולם מבינים מה הם צריכים.

יפעת שאשא ביטון: ויותר מזה אני אומרת לך, אני מוכנה אישית לבדוק כל אחת ואחת מן הפניות האלה ולטפל בהן.

נירה לאמעי רכלבסקי: צריך לוודא לגבי כל מי שביקש להישפט, אילו פסקי דין השופטים נותנים, איך השופטים מפרשים את התקנות.

יפעת שאשא ביטון: לא נפתח עכשיו את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נבדוק את הדברים.

יפעת שאשא ביטון: אני סומכת על השופטים במדינת ישראל, על האינטליגנציה שלהם.

יפעת שאשא ביטון: אולי יש דברים שאני פחות סומכת, אבל על האינטליגנציה שלהם אני סומכת.

ג'אבר עסאקלה: לגבי הספרייה – קודם כול אני מסכים, שלושה ימים זה מיותר.

ג'אבר עסאקלה: דבר שני, צריך להגדיר שם ספרייה ציבורית מול ספרייה בית-ספרית כי בשתיהן קורה אותו דבר למעשה.

ג'אבר עסאקלה: בספרייה בית-ספרית יש הנחיות ברורות לגבי הפעלת בית הספר, אבל לא בדיוק לגבי הספרייה.

ג'אבר עסאקלה: לכן אני מציע כאן להוסיף את הספרייה הבית-ספרית גם כן.

נירה לאמעי רכלבסקי: זה כל ספרייה, למיטב הבנתי.

יפעת שאשא ביטון: למרות שלדעתי ספרייה בית-ספרית לא צריכה כי הם ממילא נמצאים ביחד, נוגעים ביחד בשולחנות.

יפעת שאשא ביטון: להיפך, אתה רק מעמיס פה.

יפעת שאשא ביטון: נכון?

מיכל גולדברג: הכוונה כאן היא לכל ספרייה.

מיכל גולדברג: לגבי ספרייה שפועלת בתוך בית ספר – בעיקרון כל הפעילות בבתי ספר בכל מה שנוגע למניעת הדבקה ולקורונה מוסדר בצו נפרד ספציפי למוסדות החינוך.

מיכל גולדברג: שם קבענו גם באופן כללי תנאים של היגיינה, שמירת מרחק, וגם שהפעילות תוסדר ספציפית על ידי מנכ"ל משרד החינוך בתיאום עם משרד הבריאות.

יפעת שאשא ביטון: בקיצור, זה לא כאן בתקנות.

משה אבוטבול: השוויתם את זה למקוואות אני רואה.

מיכל גולדברג: נכון.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להתייחס דווקא לפסקה (8).

יפעת שאשא ביטון: זו הערה שאנחנו לא נתקן עכשיו ואנחנו גם יודעים שיש לנו הסכם מסגרת שעתיד להיכתב.

יפעת שאשא ביטון: גם ברור לי לחלוטין שזה לא רלוונטי לחודש הקרוב כי מערכת החינוך מסיימת את פעילותה.

יפעת שאשא ביטון: אבל כן חשוב לי שייאמר לפרוטוקול וכן חשוב לי שזה יילקח בחשבון בחשיבה העתידית.

יפעת שאשא ביטון: לגבי מוזיאונים שמיועדים לילדים – יש עסקים שלמים שבנויים בעצם על עבודה עם ילדים.

יפעת שאשא ביטון: לא אפרט פה כדי לא לעשות פרסומת אבל אני מניחה שכולם מבינים במה מדובר.

יפעת שאשא ביטון: בדרך כלל בתי הספר ומסגרות חינוכיות בכלל הן אלה שמגיעות באופן תדיר למקומות האלה.

יפעת שאשא ביטון: חשוב לי שבתקנות העתידיות לקראת פתיחת שנת הלימודים הבאה תהיה התייחסות לכך שבית ספר או כיתות אורגניות, שממילא לומדות ביחד בתוך בית ספר, יוכלו להגיע וכן להשתמש במקומות האלה כקבוצות נפרדות, אפילו בהפרדה של ימים – אני לא יודעת איך, תמצאו את המנגנון – אבל שנוכל גם את העסקים האלה להחיות, כי כרגע הם פשוט סגורים.

יפעת שאשא ביטון: לא משנה מה אנחנו נחליט, לפי התקנה הזאת הם פשוט סגורים.

מיכל גולדברג: את מדברת על הפעלת מתקנים או מוצגים שניתן לגעת בהם והם מיועדים לילדים.

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: יש מוזיאונים שלמים שהם סגורים ואפשר להכניס כיתות, כי אלה ילדים שממילא לומדים ביחד ונמצאים באותה כיתה ביחד, אז לא משנה אם הם במוזיאון או בכיתה בבית הספר.

אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת שזה רלוונטי גם לעכשיו כי יש קייטנות בקיץ והם ילכו למוזיאונים.

ג'אבר עסאקלה: הלוואי ויהיו קייטנות.

יפעת שאשא ביטון: קחו את זה בחשבון בתקנות המסגרת, לראות איך אנחנו יכולים להחריג את זה כפי שהחרגנו קפסולות, משפחות.

אימאן ח'טיב יאסין: בית ספר של הקיץ יפעל.

יפעת שאשא ביטון: הם יתייחסו לזה בתקנות המסגרת.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אפשר להמשיך.

נירה לאמעי רכלבסקי: רק לא הגדרתם "אטרקציה תיירותית".

מיכל גולדברג: נכון.

מיכל גולדברג: ניתן לזה יותר פירוט בהוראות המנהל, מה הן אותן אטרקציות תיירותיות.

מיכל גולדברג: הכוונה לקיאקים למיניהם, דברים מן הסוג הזה.

אימאן ח'טיב יאסין: מותר להפעיל אותם עכשיו?

מיכל גולדברג: כן, מותר, בכפוף להוראות המנהל.

אימאן ח'טיב יאסין: כמו בריכות ומים.

יפעת שאשא ביטון: הוראות המנהל מפרטות מה זה אטרקציה תיירותית.

יפעת שאשא ביטון: אם זה הכול בכפוף להוראות המנהל אז אין מה להיכנס לזה כרגע.

משה אבוטבול: זה לא כמו מעלית לכאורה?

משה אבוטבול: זה אותו סגנון, צריך להשוות את זה לדעתי.

משה אבוטבול: לא? זה משהו סגור.

משה אבוטבול: זה מעלית לרוחב ולא לגובה.

יפעת שאשא ביטון: ננסה להבין מה אומרת התקנה ונתייחס בהתאם.

יפעת שאשא ביטון: סליחה חבר הכנסת אבוטבול, שכחתי לתת לך רשות דיבור אז ניתן לך אחר כך.

משה אבוטבול: יש לי כמה דברים לומר.

משה אבוטבול: אני חייב להתייעץ איתך כי הייתה פה איזו אי-הבנה.

נירה לאמעי רכלבסקי: זה מקל יותר ממעלית, אם זאת הייתה השאלה.

יוליה מלינובסקי: אנחנו מסכימים עם זה.

משה אבוטבול: יש לה הרבה חברים שאוהבים לטייל.

יפעת שאשא ביטון: חשוב לטייל בארץ ישראל.

נירה לאמעי רכלבסקי: הגענו לאולמות.

נירה לאמעי רכלבסקי: אני רק מציינת שאת הסעיף הזה יכולה לשנות הממשלה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתייחס.

יפעת שאשא ביטון: נקרא את כל הסעיף של האולמות ברצף ואז נוכל להתייחס.

משה אבוטבול: יש לי מה לומר.

נירה לאמעי רכלבסקי: אני מניחה שזה רשימה טלפונית של המוזמנים.

יוליה מלינובסקי: נדבק וחולה זה לא אותו דבר.

יוליה מלינובסקי: בואו נדייק.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתייחס לסעיפים, אנחנו נצלול לכל סעיף, אבל בואו נקרא את הכול ואז כל אחד יתייחס לסעיפים השונים.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

יוליה מלינובסקי: כמה זמן הוא צריך לשמור את המידע?

משה אבוטבול: 20 ימים.

משה אבוטבול: זה בסעיף הבא.

נירה לאמעי רכלבסקי: זה סוג אירוע בגן אירועים.

נירה לאמעי רכלבסקי: (ב) זה כבר אירועים מסוג אחר.

יפעת שאשא ביטון: תקראי את הכול עד העונשין ואנחנו נדון על כל מה שקשור לאירועים.

נירה לאמעי רכלבסקי: זה אומר 50 אנשים.

נירה לאמעי רכלבסקי: זה בעצם כל האירועים שהם לא מה שפירטנו קודם.

יפעת שאשא ביטון: רגע לפני שאנחנו צוללים פנימה, וקיבלנו גם בקשות דיבור מהזום, לפני שאני אתייחס, מישהו מכם רוצה להתייחס או שאתם רוצים לשמוע קודם כול את ההערות?

מיכל גולדברג: אני יכולה להסביר בקצרה מה נעשה כאן ומה הכוונה.

מיכל גולדברג: במקור באיזשהו שלב כאשר הייתה אפשרות להתקהלות של עד 50 אנשים – זה היה לקראת ל"ג בעומר, עונת החתונות – אז הייתה בקשה לאפשר גם חתונות עד 50 איש במקומות פתוחים.

מיכל גולדברג: זה מה שנמצא כרגע בתקנת משנה (ב).

מיכל גולדברג: באותה תקופה נוספה הוראה שמאפשרת קיום אירוע בשטח פתוח עד 50 אנשים.

מיכל גולדברג: זה מה שנוסף בזמנו ולא נגענו בזה, כלומר השארנו אותו כפי שהוא.

מיכל גולדברג: בנוסף לזה, היו הרבה בקשות לפתוח את אולמות האירועים וסוכם שאולמות האירועים ייפתחו ב-14 ביוני, בתנאי שלא יהיה שינוי במצב התחלואה ושהמצב יאפשר זאת, ובכפוף למתווים ולתנאים שייקבעו.

מיכל גולדברג: בדיונים שנעשו בממשלה לקראת 14 ביוני הוחלט לאפשר פתיחה של אולמות אירועים, אבל לקיים בהם אך ורק אירועים מסוג חתונה או אירוע לציון טקס דתי, תוך הגבלת מספר המשתתפים ל-250 אנשים ותנאים נוספים שנקבעו.

מיכל גולדברג: לצערנו לא רק שאין ירידה בתחלואה אלא יש עלייה בתחלואה ויש חשש גדול מאוד מאותה התקהלות, דווקא באולמות אירועים כשאנחנו נמצאים שם זמן ממושך יחסית, כשאנשים נמצאים באינטראקציה ביניהם, לפעמים יש גם ריקודים, לא תמיד אבל הרבה פעמים יש גם ריקודים.

מיכל גולדברג: לכן יש חשיבות גדולה מאוד להגבלה של עד 250 אנשים.

מיכל גולדברג: גם זה לא היה פשוט מבחינת גורמי המקצוע.

מיכל גולדברג: זה מה שהוחלט.

מיכל גולדברג: כרגע האפשרויות הן מה שהיה בעבר, שעדיין לא נגענו בזה, כלומר עד 50 אנשים בשטח פתוח, כל אירוע שהוא, ואירוע מסוג חתונה או אירוע לציון טקס דתי.

יוליה מלינובסקי: מה ההבדל?

מיכל גולדברג: יש בכל זאת חשיבות לקיום חתונות ואירועים דתיים, אבל אנחנו לא רוצים לפתוח לגמרי, אנחנו לא רוצים שיהיו מסיבות, כנסים וכולי.

מיכל גולדברג: אנחנו עדיין נמצאים פה באיזו מגפה, ולכן אפשרו אירועים מסוגים מסוימים, עד 250 אנשים.

יפעת שאשא ביטון: שנייה, חברת הכנסת מלינובסקי, נעשה את זה מסודר.

יפעת שאשא ביטון: יש לי אפילו הערות שאת תשמחי לשמוע, אפתיע אותך.

משה אבוטבול: אולי הפעם תעשי לפי האל"ף-בי"ת, אז אבוטבול יהיה הראשון, חד-פעמי.

יפעת שאשא ביטון: שנייה, אני אקח את הזכות כיושבת-ראש גם להעלות מספר שאלות, ואז אתן לכם ואתחיל אתך כי אני חייבת לך מן הפעם הקודמת.

יפעת שאשא ביטון: יש לי בעיה פה עם ההגדרה.

יפעת שאשא ביטון: למען הסר ספק, אני לא מאלה שכופרים בה רק בגלל שהיא הגדרה של דתיות.

יפעת שאשא ביטון: הילדים שלי, בעזרת השם, יתחתנו בחתונה דתית ואנחנו נקיים את כל הטקסים הדתיים.

יפעת שאשא ביטון: אבל אם אנחנו באים ממקום שאנחנו מאפשרים אירועים דתיים ואילו אירועים אחרים לא – יש פה איזשהו קומונסנס ציבורי.

יפעת שאשא ביטון: חתונה יכולה גם להיות לא חתונה דתית.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שאנחנו מתייחסים לטקסים כטקסים, והאירועים הדתיים הם חלק מן הטקסים המותרים.

יפעת שאשא ביטון: נכון?

מיכל גולדברג: קודם כול, אנשים פירשו את זה – אולי זה המקום להבהיר: אין עכשיו היתר לקיים טקסים דתיים בהשתתפות של עד 200 אנשים, לא.

מיכל גולדברג: המגבלה היא 50 אנשים.

מיכל גולדברג: החריג היחיד הוא אירועים שמתקיימים באולמות אירועים שפועלים לפי רישיון עסק כאולם אירועים.

מיכל גולדברג: את אותם אירועים אפשר לקיים עד 250 איש.

מיכל גולדברג: אותם אירועים – אנחנו מדברים על חתונות.

יוליה מלינובסקי: ואם זה חתונה רפורמית?

יפעת שאשא ביטון: היא אמרה שאפשר.

יפעת שאשא ביטון: בכוונה שאלתי על זה כדי שזה יובהר.

מיכל גולדברג: הן חתונה אזרחית והן חתונה דתית.

יוליה מלינובסקי: זאת אומרת שלכאורה אני יכולה לבוא בשמלת כלה לאולם האירועים, להגיד שאני מתחתנת ולקיים שם פסטיבל.

ג'אבר עסאקלה: על כל חוק אפשר כך לעשות.

יפעת שאשא ביטון: בחייך, זה כמו שאני עכשיו אעשה חתונה פיקטיבית בשביל להביא אומן.

יוליה מלינובסקי: זה מה שעושים.

יפעת שאשא ביטון: אנשים יכולים לגנוב, וגונבים.

מיכל גולדברג: ברגע שאת עושה הגבלה לא הגיונית אנשים ממציאים פתרונות.

מיכל גולדברג: זה הכול.

יפעת שאשא ביטון: בסדר, תיכף נתייחס לחוסר ההיגיון.

מיכל גולדברג: אנחנו יוצאים מנקודת הנחה שרוב האנשים הם שומרי חוק.

יוליה מלינובסקי: אז לא.

יפעת שאשא ביטון: רגע, נעשה את זה מסודר.

יפעת שאשא ביטון: קודם כול רציתי שתהיה הבהרה, שאנחנו לא מדברים על חתונות דתיות אלא על חתונה כחתונה או אירוע דתי או טקס דתי, כפי שמופיע כאן, ובכלל זה כתבתם לאילו אירועים דתיים אתם מתייחסים כדי שלא תהיה פה פריצות כוללת.

יפעת שאשא ביטון: זה דבר אחד.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו כאן לפני שהתחיל הדיון לגבי אירוע באולם אירועים, דיברנו על נשפי סיום ובכלל מסיבות סיום בבתי ספר.

יפעת שאשא ביטון: אני אפילו אקח את זה רק למקום של מסיבות סיום של י"ב, שזה משהו שלא יוכל לחזור על עצמו.

יפעת שאשא ביטון: אם חטיבת הביניים לא עשתה עכשיו מסיבת סיום אז יש להם עוד אפשרות, בעזרת השם, בשנה הבאה ואחר כך.

יפעת שאשא ביטון: הם ממילא לומדים ביחד, הם נמצאים כל הזמן באינטראקציה ביחד.

יפעת שאשא ביטון: מה הבעיה לאשר גם להם בתוך אולמות אירועים לעשות את אירוע סיום השנה?

יפעת שאשא ביטון: אגב, אני שואלת את זה כי אני מבינה שאם זה נעשה בתוך בית הספר אז אין בעיה, הם יכולים לעשות טקס שכבתי.

יפעת שאשא ביטון: נכון?

מיכל גולדברג: כן, אם זה חלק מפעילות שכבתית.

יפעת שאשא ביטון: אבל לא בכל בתי הספר יש מקום לעשות אירועים כאלה.

יפעת שאשא ביטון: הרבה מאוד שוכרים, מוסדות החינוך עצמם שוכרים אולמות אירועים.

יפעת שאשא ביטון: למה לא להכניס את זה כאן?

מיכל גולדברג: הרציונל היה להגביל ולא לאפשר עכשיו קיום מסיבות ואירועים.

אימאן ח'טיב יאסין: מסיבת סיום רגילה, לקבל תעודה באותו מעמד.

יפעת שאשא ביטון: מסיבת סיום י"ב.

יפעת שאשא ביטון: זה מאוד מדויק אפילו.

שי גלברג סומך: אז ישאלו מה עם מועדונים.

שי גלברג סומך: כל דבר שמכניסים מעלה עוד שאלות.

יפעת שאשא ביטון: במחילה, בתור אשת חינוך אני לא מוצאת שום קשר בין מסיבת סיום י"ב לבין מועדונים.

שי גלברג סומך: מסיבת סיום במועדון.

יפעת שאשא ביטון: מסיבת סיום תיכון, יש מסיבות סיום בבתי ספר, אגב מאוד מפוארות.

יפעת שאשא ביטון: אני עוד לא מדברת על הנשף, אבל גם הוא אחר כך.

יפעת שאשא ביטון: ובסוף, במונחים שדיברנו בהם בתחילת המגפה, הם קפסולה אורגנית אחת כי הם ממילא מבלים את כל ימיהם ביחד – אם זה בבוקר בבית ספר או אחרי הצוהריים במפגשים שלהם.

יפעת שאשא ביטון: הם מביאים את הבית אל תוך בית ספר, כי כל אחד בא מהתא המשפחתי שלו.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מוצאת שום היגיון למה לאלה שמסיימים י"ב, במיוחד אחרי תקופה כזה, רגע לפני גיוס, לא תינתן אפשרות – כמו שאומרים בר מצווה, בת מצווה, אירוע דומה בדתות אחרות או חתונה – לערוך את מסיבת סיום י"ב.

שי גלברג סומך: אז ישאלו גם למה לא לעשות אירוע של מקום עבודה.

יפעת שאשא ביטון: כי אירוע של מקום עבודה הם יכולים לעשות גם בעוד חודש, חודשיים, שנה, שנתיים.

יפעת שאשא ביטון: מסיבת י"ב הם לא יוכלו לעשות.

יפעת שאשא ביטון: בעיניי זה בדיוק כמו חתונה.

יפעת שאשא ביטון: שים לב, אגב, בניגוד לדרישה שלי לפני כן, אני לא אומרת שתכללו את כל מסיבות הסיום של בית ספר.

יפעת שאשא ביטון: אני גם לא אומרת: סיום בית ספר יסודי או סיום חטיבה.

יפעת שאשא ביטון: אגב, יש לי ילדה שמסיימת בית ספר יסודי.

יפעת שאשא ביטון: הנה, אני לא אומרת שתסייגו את זה.

יפעת שאשא ביטון: אבל י"ב – אין, הם מתגייסים, בעוד חודש–חודשיים הם כבר לא יהיו ביחד כי כל אחד הולך למקומו, ורק שיחזרו בשלום מן המקומות שהם הולכים אליהם.

יפעת שאשא ביטון: בואו נאפשר להם, רק מסיבת סיום י"ב.

יפעת שאשא ביטון: תראה כמה פשוט.

אימאן ח'טיב יאסין: למרות שלא כולם מתגייסים, אבל כן צריך מסיבת סיום, טקס סיום.

מיקי לוי: זה בדיוק התאריכים.

מיקי לוי: אם היינו בינואר אז לא היינו רבים.

אימאן ח'טיב יאסין: אגב, יש הפגנות של התלמידים בנושא הזה.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אבוטבול, אתה רוצה להתייחס?

יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה שהם יפספסו לתת לי תשובה.

משה אבוטבול: אדבר רק על האולמות.

משה אבוטבול: את רוצה לגבי המסיבות?

מיכל גולדברג: אנחנו נבדוק את זה.

מיכל גולדברג: זה לא בסמכותנו.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נוסיף את זה לרשימת הדברים שאמרנו שיתנהל לגביהם שיח אחר כך.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה חבר הכנסת אבוטבול.

יפעת שאשא ביטון: אחר כך חבר הכנסת מיקי לוי וחבר הכנסת ג'אבר עסאקלה.

משה אבוטבול: טוב, קודם כול, יישר כוח.

משה אבוטבול: אני אציין, היות ובאמת הופתעתי לטובה שמתקיימת הישיבה ביום חמישי, ונקבע לי סיור במוסד לכבדי שמיעה, לכן לא הייתי בחלק הראשון.

משה אבוטבול: אבל אני שומר לעצמי את הזכות להעיר על הדברים שדנתם בהם, היות וסימנתי אתמול בלילה, נעביר כל מיני דברים.

משה אבוטבול: אבל היות והגענו לאולמות, שזה באמת פרק נרחב מאוד, הייתי רוצה שיקשיבו לכמה דברים שאומר.

משה אבוטבול: יש כמה תאריכים בחיים שאדם לא ישכח לעולם.

משה אבוטבול: אחד מהם הוא יום החתונה שלו.

משה אבוטבול: יום החתונה של האדם, הכיף הוא לא רק שהוא נמצא שם לבד עם המשפחה שלו אלא עם כל העוטף, כל החברים שליוו אותו מקטנות, מילדות, המורים שלו, ההורים שלו, המשפחה הגרעינית והמשפחה המורחבת.

משה אבוטבול: לכן כשאנחנו מדברים על אולמות או על חתונות ודברים מן הסוג הזה, זה פשוט יכול לגרום נזק בלתי הפיך לאותו אדם אם למשל מצמצמים את מספר האנשים שהוא יכול להזמין.

יפעת שאשא ביטון: למה נזק בלתי הפיך?

משה אבוטבול: כי חתונה – מתחתנים פעם אחת, לדעתי.

אימאן ח'טיב יאסין: לפחות לכך שואפים.

משה אבוטבול: חמותי עליה השלום אמרה שאצלנו נפרדים רק באחד משני הדברים: או היא, או הוא, אבל זה אחרי 120, כלומר נשארים ביחד לעד.

משה אבוטבול: היא גידלה 17 ילדים אז תביני שבאמת היא יודעת מה היא אומרת.

משה אבוטבול: מבחינתנו זה באמת בלתי הפיך.

משה אבוטבול: את כאשת חינוך, ואני בעברי כמחנך, מנהל וכולי, תמיד ידענו שיש עונשים שלא נותנים לתלמיד אם יודעים שאחרי זה לא נוכל לתקן את זה, כמו למשל: אתה לא בא לטיול שנתי.

משה אבוטבול: צריך לחשוב מאה פעמים לפני, כי נזק כזה יהיה לו קשה מאוד להכיל.

משה אבוטבול: אני חושב שחתונה, אי אפשר להשאיר את זה בצורה כזאת של 250 אנשים.

משה אבוטבול: אני מבקש, כדבר שאני מבין בו, בפרט במשפחות ברוכות ילדים, שזה במגזר שלנו, פחות מ-500 זה מאוד מאוד קשה.

משה אבוטבול: אני רוצה לומר למה אנחנו חייבים להבין את זה.

משה אבוטבול: ההיבט הוא לא חברתי בלבד, יש גם היבט כלכלי.

משה אבוטבול: צריך לדעת גם מתי זה רנטבילי לאולמות להחזיק את האירוע.

משה אבוטבול: אם זה על כל קבוצה קטנה – זה עלויות גדולות מאוד: להביא את המלצרים וכן הלאה.

משה אבוטבול: הרי בסופו של דבר אנחנו רוצים גם שהמשק לא יקרוס.

משה אבוטבול: אז יש את הנושא הזה.

משה אבוטבול: יש את הנושא שהתאריכים שנתנו מצומצמים ביותר, כי לנו כשומרי תורה ומצוות יש את התאריכים של בין המצרים, שאז אי אפשר בכלל לקיים את האירועים האלה, קשה מאוד לקיים אירועים.

משה אבוטבול: אז גם אנחנו נמצאים במצב כזה, גם לא להזמין אנשים.

משה אבוטבול: הנקודה שחשוב מאוד מאוד לדעת, שאם יש נרחק של שני מטרים ויש הוראות ששומרים עליהן אז מה זה משנה אם זה 250 או 500?

משה אבוטבול: אם יש מרחק של שני מטרים כמקובל ואם מודדים חום ואם יש את כל השאלון הזה, שלא נכנסים בלי השאלון, והאולם הוא ענק וגדול, אז למה לצמצם?

משה אבוטבול: בפרט שיש כללים שאנחנו שומרים עליהם.

משה אבוטבול: אני מסיים בעוד דבר, שאני חושב שבאמת גם צריכים לדון עליו.

משה אבוטבול: אנחנו בעד שמירה הדוקה, בעד קיום כל הכללים, וגם אם יש שאלות או דברים הייתי מציע להסמיך – כפי שעשינו בכל מיני משרדי הממשלה – מנכ"ל כזה או אחר.

משה אבוטבול: במקרה הזה של האולמות שר הבריאות, שהוא עסוק מאוד וראינו אותו פה בוועדה, הוא עמוס מאוד, יכול להסמיך את הסגן שלו, מר יואב קיש, סגן שר הבריאות, שהוא ישלח אנשים מטעמו לבדוק אם האולם ראוי או לא ראוי או כל דבר אחר, שהוא ייתן את האישורים במסגרת החוק.

משה אבוטבול: להטיל עליו משימה, שייקח אנשים מסוימים שיבדקו את הנושא.

יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו לא מסמיכים אנשים.

משה אבוטבול: המסר ברור, שהכוונה לתת הסמכה, שיחליטו אם זה כן אולם ראוי או לא.

משה אבוטבול: אבל פחות מ-500 איש – לדעתי זה נזק לציבור, נזק לכל האולמות.

משה אבוטבול: אני מבקש מאוד שיתחשבו בנושא הזה.

משה אבוטבול: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת אבוטבול.

יפעת שאשא ביטון: דבר אחד שכן הייתי מציפה כאן לדיון נוסף אחר כך הוא העניין של מספר המשתתפים:

יפעת שאשא ביטון: 250 באולם שהגודל שלו הוא באמת ל-250 אל מול 250 באולם שהגודל שלו מתאים ל-1,000 אנשים ואז נוצרת פה אינטראקציה מורכבת.

יפעת שאשא ביטון: העלינו את זה גם בשיחה שקיימנו כאן לפני הדיון.

משה אבוטבול: שכחתי בדבריי את נושא השטח הפתוח.

משה אבוטבול: בלי שום קשר, אפילו שהותרו באולמות, צריך להיות קצת יותר ריאליים.

משה אבוטבול: 50 איש זה ממש מעט שבמעט.

משה אבוטבול: בואו ננסה לתקן את זה, את מה שמופיע בפסקה (2).

משה אבוטבול: היא אמרה שזה עוד נשאר מזיכרונות העבר.

משה אבוטבול: בואו נהיה ריאליים וגם שם נגדיל, אם יש מקום וכולי.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת לוי, אחר כך ג'אבר עסקאלה, אימאן ח'טיב יאסין ויוליה מלינובסקי.

יפעת שאשא ביטון: מיכל גולדברג הציגה פה את הרציונל, למה 250 אנשים, בשיחה שהייתה לנו.

משה אבוטבול: ומה ההבדל ממסעדות?

מיקי לוי: אבל יש לי אולם שמכיל 1,700 אנשים עם עשרה שירותי נשים ועם כל השירותים שנותנים ל-1,700 אנשים, ואתם רוצים שאני אפתח אותו ל-250 אנשים.

משה אבוטבול: ולמה במסעדות מרשים 85% תפוסה?

יפעת שאשא ביטון: הסבירו.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו על זה בפתיחה.

מיקי לוי: אצביע נגד אם זה לא יתוקן.

מיקי לוי: אני מבקש שהיועצים המשפטיים יתנו דעתם.

מיקי לוי: אני מציע בפסקה (1) למחוק את "ואולם לא ישהו באירוע מספר אנשים העולה על 250...".

יפעת שאשא ביטון: תוכלו להגיש הסתייגויות בכל מקרה עד יום שני בבוקר.

מיקי לוי: נכון, זה רשום בהסתייגות שלי.

מיקי לוי: אני מבקש שיירשם בפרוטוקול שהממשלה לא הכניסה לחוק הזה את עולם התרבות.

יפעת שאשא ביטון: רגע, אני מבקשת שיירשם בפרוטוקול שכבר בראשית הדיון נאמר שהתיקונים שהתקבלו אתמול בקבינט הקורונה באשר לעולם התרבות ייכנסו ויהיו חלק מן התקנות האלה.

יפעת שאשא ביטון: זה התחייבות.

יוליה מלינובסקי: וגם לגבי הרכבת.

מיקי לוי: מתי?

מיכל גולדברג: היום.

מיקי לוי: זה אומר שאנחנו נוכל לראות את זה בהמשך.

יפעת שאשא ביטון: לפני שנצביע.

יפעת שאשא ביטון: זה התקבל רק אתמול.

יוליה מלינובסקי: גם הרכבת?

מיכל גולדברג: הרכבת לא מוסדרת.

מיכל גולדברג: גם הסגירה של הרכבת לא מוסדרת בתקנות שעת חירום האלה.

מיכל גולדברג: נתייחס בהמשך גם לנושא - - -

יוליה מלינובסקי: אז מה התקנות האלה שוות?

מיקי לוי: הן שוות, רק צריך לתקן אותן.

משה אבוטבול: יהיו תקנות לתקנות.

מיקי לוי: אגיד משפט אחד.

מיקי לוי: אני ירושלמי ואני נוסע הרבה, לפחות מן הבית לכאן ובחזרה ומסתובב.

מיקי לוי: הרכבת הקלה דחוסה יותר מאוטובוס.

מיקי לוי: 150–200 איש נכנסים לקרון.

מיקי לוי: להיפך, ברכבת הבין-עירונית יש יותר שליטה כי נכנסים דרך שער אחד, ניתן לבדוק חום והכרטיסנים עוברים בתוך הרכבת כדי לבדוק את הכרטיסים.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מיקי לוי, זה לא רלוונטי לדיון פה וחבל, כי בסוף מה שכן אפשר לתקן - - -

מיקי לוי: אני רק מפנה את תשומת ליבם שעניין הרכבת לא הגיוני.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה על הפניית תשומת הלב.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, מיכל, את רוצה להתייחס?

יוליה מלינובסקי: יש לנו עוד שאלות.

ג'אבר עסאקלה: אולי שתשמע את כולנו ואחר כך תתייחס.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נסגור נקודה-נקודה כדי שתקבלו תשובה ולא תחזרו אחר כך האחד על השאלות של השני.

מיכל גולדברג: אשמח להתייחס להגבלה המספרית ואשמח אם בהמשך לדבריי גם ד"ר אודי קלינר יתייחס לנושא ההגבלה המספרית באולמות אירועים וההגבלה של האירועים, כי זה מאוד מאוד חשוב לנו מבחינת בריאות הציבור.

מיכל גולדברג: מבחינת ההגבלה המספרית, יש הבדל בין מסעדה לאולם אירועים.

מיכל גולדברג: כשאנשים מגיעים לאירוע הם נמצאים באינטראקציה האחד עם השני.

מיכל גולדברג: זה שיש אולם גדול מאוד שבשגרה יכול להכיל 1,000 איש – הם נמצאים שם באינטראקציה האחד עם השני.

מיכל גולדברג: אם חס וחלילה יהיה שם חולה קורונה, 50 אנשים יהיו חשופים לאותו חולה קורונה, לעומת 500 אם נאפשר את האירוע ל-500 אנשים.

מיכל גולדברג: כלומר כן יש משמעות להגבלה של מספר האנשים ולא רק לצפיפות.

ג'אבר עסאקלה: למה באירועי תרבות - - -

יפעת שאשא ביטון: לעומת מסעדה, כאשר במסעדה כל משפחה או כל קבוצה יושבת עם עצמה ואין אינטראקציה בין השולחנות.

משה אבוטבול: גם באולמות היום משייכים כל משפחה לשולחן.

יפעת שאשא ביטון: אבל בסוף אתה קם לרקוד עם כולם.

משה אבוטבול: אולי להגביל ריקודים אבל לא את זה שיוכלו להיכנס.

אימאן ח'טיב יאסין: במקומות שאין ריקודים תאפשרו משהו אחר.

יפעת שאשא ביטון: תנו בבקשה למיכל להשלים.

מיכל גולדברג: אני מבחינתי השלמתי.

מיכל גולדברג: אשמח אם ד"ר קלינר יוכל להתייחס.

מיקי לוי: זה לא מקובל עלינו.

מיקי לוי: בכנסת יש 120 חברי כנסת שמדברים, מסתובבים.

מיכל גולדברג: הכנסת מוחרגת מן ההוראות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מנהלים את השיח בצורה כזאת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו שומעים אחד-אחד.

יפעת שאשא ביטון: אודי קלינר, בבקשה.

אודי קלינר: אשמח להוסיף על מה שמיכל גולדברג אמרה, והיא צודקת, לגבי הדינמיקה של אירועים כאלה.

אודי קלינר: אנחנו רואים לא מעט התפרצויות שהתחילו באירועים משפחתיים מן הסוג הזה.

אודי קלינר: כלומר זה לא שאלה היפותטית, שמישהו אומר שיש כאן תקנה היפותטית.

אודי קלינר: אנחנו רואים בשטח התפרצויות שמתחילות בחתונות, במסיבות משפחתיות.

יוליה מלינובסקי: כמה התפרצויות היו בחתונות עד עכשיו?

אודי קלינר: אין לי מספר מדויק, אבל לא מעט, לא אחת או שתיים.

אודי קלינר: אם את רוצה את הנתונים, אני אבדוק ואגיד לך.

אודי קלינר: אני אומר לכם שלא מעט התפרצויות החלו בחתונות.

יוליה מלינובסקי: אני רוצה נתונים.

יוליה מלינובסקי: על כל דבר שאתם מבקשים פה להגביל אנא תנו לנו נתונים.

יוליה מלינובסקי: אתם רוצים להגביל אירועי תרבות – תביאו נתונים; אתם רוצים להגביל את זה – תביאו נתונים; רוצים להגביל חתונות – תביאו נתונים.

יפעת שאשא ביטון: הנקודה ברורה, חברת הכנסת מלינובסקי, אנחנו מבינים בפעם הראשונה.

אודי קלינר: הכול בסדר.

אודי קלינר: אני רוצה לשתף פה מהניסיון שלנו.

אודי קלינר: הניסיון שלנו מראה שאירועים חברתיים מן הסוג הזה, אני מדבר עוד מן המסיבות של פורים, שבמהות שלהם הם אירועים דומים, זה אינטראקציה חברתית קרובה עם ריקודים, עם שמחה, עם חיבוקים – זה מה שקורה.

אודי קלינר: הדינמיקה שונה מישיבה רגילה במסעדה שבה אוכלים והולכים.

אודי קלינר: יש פה שהות ארוכה של מספר שעות של אנשים שלא תמיד מקפידים, מטבע הדברים, על התרחקות ממגע פיזי.

אודי קלינר: במיוחד בימים אלה כאשר מגמת התחלואה נמצאת בעלייה אני חושב שלא נכון להמשיך ולהגדיל את המספר הזה.

אודי קלינר: אני מסתפק בזה כדי לראות מה תהיה המשמעות בשטח.

יוליה מלינובסקי: הייתי מבקשת נתונים על מגמת העלייה עכשיו לפי הישובים, כדי לראות איפה המגמה שלנו.

יוליה מלינובסקי: לפי מה ששמעתי וראיתי יש שתי קבוצות שיש בהן בעיה: עובדים זרים, שזה לא טופל בזמן לפני חודשיים, למרות שביקשנו והתחננו, והחברה הבדואית, שגם על זה דיברנו שיהיו שם בעיות.

יוליה מלינובסקי: בבקשה, ברגע שיש אמירה שיש עלייה בתחלואה אני רוצה לראות לפי פילוח האוכלוסייה איפה זה קורה.

אודי קלינר: בסדר גמור.

אודי קלינר: אני רק חייב לומר שהתחלואה היא בכל הארץ, היא לא רק בקרב העובדים הזרים או בקרב האוכלוסייה הבדואית.

אודי קלינר: היא בעשרות רבות של ישובים, מן הישובים בצפון ועד אילת שבדרום.

יפעת שאשא ביטון: יש הרבה מה לומר בעניין.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא נכנסים כרגע לדיון הזה.

יפעת שאשא ביטון: יש לי שאלה, כי ביקשו כאן החבר'ה הפסקה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נסיים את נושא האירועים ואז נצא להפסקה?

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מלינובסקי, אני רוצה שתאכלי ושתהיי רגועה.

ג'אבר עסאקלה: אני רוצה לחזור למספרים.

ג'אבר עסאקלה: חברים, נראה שאנחנו חושבים במושגים של תרבות אחת ולא של תרבויות רבות שנמצאות בארץ.

ג'אבר עסאקלה: יש תרבויות שונות.

ג'אבר עסאקלה: אם אני מדבר על התרבות האתיופית, או התרבות הערבית, או התרבות של האוכלוסייה החרדית דתית – אלה אוכלוסיות שונות.

ג'אבר עסאקלה: לקבוע מספרים כאלה זה בלתי ישים בחלק גדול מן החברות, בכל החברות שמניתי .

ג'אבר עסאקלה: גם אם תהיה עלייה של המספר בכמה מאות זה יהיה תקנה שאי אפשר לעמוד בה.

ג'אבר עסאקלה: אנשים פשוט לא יכבדו אותה והחתונות יתקיימו.

ג'אבר עסאקלה: אמרנו: אכיפה אין, ואז יש התפרצות.

ג'אבר עסאקלה: אני מעדיף שיהיה מספר מדויק ומבוקר ומפוקח, עם כל ההיגיינה הדרושה, מאשר שייעשה במחתרת.

ג'אבר עסאקלה: לכן אני חושב שחייבים להתכוונן לזה, לאפשר חתונות של עד 500 אנשים.

ג'אבר עסאקלה: למה אני אומר 500 אנשים?

ג'אבר עסאקלה: אני עוד לא חיתנתי אף אחד מן הבנים שלי, אין לי בנות, אבל חשבתי על זה תוך כדי השיחה.

ג'אבר עסאקלה: אם אני רוצה לחתן עכשיו את הבן שלי עמר - - -

יפעת שאשא ביטון: אתה מלחיץ אותו עכשיו בבית.

ג'אבר עסאקלה: הוא לא שומע אותי, הוא בטוח בעבודה עכשיו.

ג'אבר עסאקלה: רק במשפחה שלי אני צריך להזמין 600, ולא אקיים חתונה אם לא אוכל להזמין את המשפחה שלי.

ג'אבר עסאקלה: פרט לחברים, פרט למכרים, פרט לחברים שלו מן האוניברסיטה.

יוליה מלינובסקי: עכשיו אני מבינה מאיפה הגיעו 15 מנדטים.

יוליה מלינובסקי: ..

יוליה מלינובסקי: שיהיו בריאים.

ג'אבר עסאקלה: דבר שני, בכל ענייני הרישום – אני חושב שצריך להקפיד על מספרים, אבל לא על רישום.

ג'אבר עסאקלה: רישום מוזמנים – זה לא עובד בכל התרבויות.

יפעת שאשא ביטון: זה עובד כי אתה יודע את מי הזמנת, יש לך הזמנות.

יפעת שאשא ביטון: אתה שולח רשימה של כל האנשים שהגיעו.

ג'אבר עסאקלה: את לא מכירה את התופעה שמסתובבים בכפר ומזמינים את כל הכפר.

ג'אבר עסאקלה: לכן אני אומר שיש תרבויות שונות בארץ הזאת.

ג'אבר עסאקלה: מספרים – כן צריך, אבל רישום שמי – זה לא אפשרי.

ג'אבר עסאקלה: דבר שלישי, דיברתי עם מספר, קטן אמנם, של בעלי אולמות שמחות.

ג'אבר עסאקלה: זה ממש לא כלכלי.

ג'אבר עסאקלה: הם לא מוכנים לפתוח בתנאים האלה.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו על זה.

יפעת שאשא ביטון: תשתדלו לא לחזור על הדברים האחד של השני, אחרת בטח לא נצא להפסקה.

ג'אבר עסאקלה: אם זה לא כלכלי אז זה פוגע.

ג'אבר עסאקלה: אם אנחנו רוצים להחזיר את החיים הכלכליים והחיים החברתיים – הם לא יחזרו עם התנאים שקיימים עכשיו.

ג'אבר עסאקלה: לכן אנחנו נגיש הסתייגויות ואני אצביע נגד כל עוד הדבר הזה קיים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת ג'אבר עסאקלה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה חברת הכנסת אימאן ח'טיב יאסין.

אימאן ח'טיב יאסין: אני לא רוצה לחזור על דברים של חבריי, במיוחד מה שאמרו חברי אבוטבול וחברי ג'אבר עסאקלה.

אימאן ח'טיב יאסין: עניין התרבות הוא עניין מרכזי מאוד בכל הסיפור הזה.

אימאן ח'טיב יאסין: ג'אבר אמר:

אימאן ח'טיב יאסין: אם אני אחתן עכשיו את הבן שלי – אז אני רוצה להגיד לכם שאני מחתנת את הבת שלי וזו חתונה ראשונה אצלנו במשפחה.

אימאן ח'טיב יאסין: כואב הלב שלא נוכל לעשות את זה כפי שצריך.

אימאן ח'טיב יאסין: ולכן, לא רק מהעניין האישי, פונים אליי הרבה אנשים וגם בעלי אולמות שמחות.

אימאן ח'טיב יאסין: אני רוצה להתייחס לנושא של בעלי האולמות.

אימאן ח'טיב יאסין: אם יש לנו אולמות מרווחים ופתוחים, בתוך אותו אולם יש שלושה שטחים נפרדים.

אימאן ח'טיב יאסין: האם נתייחס לזה כאולם אחד או כשלושה אולמות?

אימאן ח'טיב יאסין: הרי אנחנו מדברים על מספרים.

יפעת שאשא ביטון: אם יש אולמות שמחולקים לשלושה, בדרך כלל גם עושים שלושה אירועים שונים.

מיכל גולדברג: כאשר מדובר באירועים שונים – כן, אפשר, אם יש אולם אירועים שיש לו כמה אולמות ומתקיימים שם אירועים שונים.

יפעת שאשא ביטון: מה משנה אם זה אירוע אחד או שלושה אירועים?

מיכל גולדברג: הכוונה שהאירוע הוא לא של אותו בעל שמחה.

יפעת שאשא ביטון: אבל אם אין מעבר בין האולמות?

מיכאל מלכיאלי: אם יש אולם לגברים ואולם לנשים?

מיכל גולדברג: אם האירוע הוא של אותם בעלי שמחה, לא ניתן.

אימאן ח'טיב יאסין: למה?

אימאן ח'טיב יאסין: מה ההיגיון?

אימאן ח'טיב יאסין: אני רוצה להבין.

מיכל גולדברג: זה בדיוק מה שהסברנו קודם.

מיכל גולדברג: ברגע שמדובר באותם בעלי שמחה, אין מה לעשות, יש מעבר בין האולמות.

מיכל גולדברג: הרי ברור שכולם יפגשו את הכלה והחתן.

יפעת שאשא ביטון: זה לא ברור בכלל.

מיכל גולדברג: החתן והכלה נפגשים באיזה שלב, בחופה הם נפגשים.

מיכל גולדברג: נכון?

יפעת שאשא ביטון: החתן והכלה, ואם היה מישהו חולה אז החתן והכלה נכנסים לבידוד, לא כל ה-250 פה, 250 פה ו-250 פה.

יפעת שאשא ביטון: חברים, בואו נצא לרגע מן הפנטזיה שאנחנו נמצאים בה, במיוחד בעידן שבו אנחנו חיים, שכאשר את באה לחתונה את מכירה את כולם.

יפעת שאשא ביטון: אני מגיעה להרבה מאוד חתונות, גם של המשפחה – 90% מן האנשים אני לא מכירה, וגם לא נמצאת איתם באינטראקציה.

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה שברחבת הריקודים נמצאים עם כולם, גם אם לא מכירים.

יפעת שאשא ביטון: אבל אם יש אולמות שונים שלא מתערבבים האחד עם השני, זה לא שיש מתחם ריקודים אחד משותף לכולם אלא בכל אולם בנפרד – ואגב הייתי באירוע כזה לא מזמן, של חבר כנסת שעשה בר מצווה, והיו אולמות נפרדים ולא הייתה אינטראקציה בין האולמות.

יפעת שאשא ביטון: בכל אחד מהם היה מקום של ריקודים והיה מקום מפגש.

יפעת שאשא ביטון: היחידים שעברו זה האבא, האימא וילד הבר מצווה.

יפעת שאשא ביטון: צריך לחשוב בהיגיון.

יפעת שאשא ביטון: בסוף אם אנחנו אומרים: שלושה אולמות שנמצאים בסמוך ומותר לקיים בהם אירועים שונים של 250, אבל אם זה אותו בעל שמחה אי אפשר לקיים אירוע – בסוף זה מתהפך עלינו.

יפעת שאשא ביטון: אני מציעה שתבדקו את זה, תבדקו את הסוגיה הנקודתית הזאת כי יש כאן טעם לפגם.

אימאן ח'טיב יאסין: ועוד הערה אחרונה, כבוד היו"רית, אני חושבת שצריך להחריג את הנושא של חתונות שהן רק סעודה ואין בהן ריקודים.

יפעת שאשא ביטון: אבל אין לנו שליטה על זה, חברים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים להיות אמיתיים ולא רק להגיד סתם את הדברים.

משה אבוטבול: למשל סיום מסכת, כל מיני אירועים מן הסוג הזה.

משה אבוטבול: זה אירוע שנעשה בלי ריקודים.

משה אבוטבול: שומעים הרצאות ודברים כאלה.

יפעת שאשא ביטון: זה חתונה?

יפעת שאשא ביטון: אז זה לא יקרה.

אימאן ח'טיב יאסין: חתונה בלי ריקודים.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה חברת הכנסת מלינובסקי, וגם חבר הכנסת מלכיאלי רצה.

יפעת שאשא ביטון: יש לי גם בקשות מן הזום אז תקצרו בדבריכם כדי שנוכל לשמוע את כולם.

יוליה מלינובסקי: יש לי שאלות.

יוליה מלינובסקי: קודם כול באשר לרישום – האם משרד המשפטים מבין שהוא יוצר פה מאגרי מידע?

לילך וגנר: ההצעה הזאת נעשתה כמובן עם הגורמים שאחראים על נושא הגנת הפרטיות.

לילך וגנר: נקבע כאן הסדר מידתי שמדבר על רשימת טלפונים לא מזוהה, בלי שמות של אנשים, בלי תעודות זהות.

לילך וגנר: הרשימה הזאת נשמרת ל-20 ימים ואסור לעשות בה כל שימוש אחר.

יוליה מלינובסקי: למה 20 ימים?

יפעת שאשא ביטון: 14 ימים של בידוד וכן הזמן עד שאת פועלת, לתת זמן פעולה.

יפעת שאשא ביטון: זה נשמע הגיוני.

לילך וגנר: התקופה נקבעה כמובן בהתייעצות עם משרד הבריאות לתקופה שנדרשת לחקירה אפידמיולוגית, ולאחר מכן הרשימה נמחקת.

יוליה מלינובסקי: כלומר אתם יודעים שזה מאגר מידע.

לילך וגנר: כן.

יוליה מלינובסקי: דבר נוסף, הסיפור של 250 מוזמנים לא יחזור.

יוליה מלינובסקי: זה צריך להיות לפי מטרים ולפי קריטריונים אחרים.

יוליה מלינובסקי: זה מספר שרירותי.

יוליה מלינובסקי: אני לא מצליחה להבין את ההבדל, מדוע באולם 250 ואילו בשטח פתוח 50.

יוליה מלינובסקי: להיפך, באולם יש מיזוג אוויר.

יפעת שאשא ביטון: זה לא 50 בשטח פתוח.

יפעת שאשא ביטון: זה אירועים אחרים.

יפעת שאשא ביטון: אתם מבלבלים.

יפעת שאשא ביטון: היא חושבת שחתונה בשטח פתוח זה עד 50 אנשים.

נירה לאמעי רכלבסקי: כל אירוע שהוא לא חתונה, בת מצווה או בר מצווה, עד 50 אנשים חייב להתקיים בשטח פתוח.

יוליה מלינובסקי: הבנתי.

יוליה מלינובסקי: עכשיו אני שואלת, ותסבירו לי.

יוליה מלינובסקי: לא חתונה אלא אירוע אחר בשטח פתוח.

יוליה מלינובסקי: להבנתי שטח פתוח זה דווקא מקום שאפשר להגדיל, כי שטח פתוח נותן מרחב שאפשר לשמור על רווח של שני מטרים וגם על האוורור.

יוליה מלינובסקי: אז למה ההגבלה הזאת?

יוליה מלינובסקי: חתונה בשטח פתוח - - -

מיכל גולדברג: בחתונה ההגבלה היא עד 250 אנשים, בשטח פתוח או סגור, לא משנה באיזה שטח.

יוליה מלינובסקי: תיאורטית אני עושה חתונה בשטח פתוח, גן אירועים, ל-250 אנשים.

יוליה מלינובסקי: באותו מקום בגן פתוח אני עושה הרצאה או אירוע – עד 50 אנשים.

יוליה מלינובסקי: מה ההיגיון?

יפעת שאשא ביטון: שאסורה התקהלות באופן כללי.

יפעת שאשא ביטון: החריגו את איסור ההתקהלות רק לטובת האירועים הספציפיים האלה.

יפעת שאשא ביטון: אני עונה לכם פשוט כי כבר ענינו על זה פה.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מלינובסקי, זה ברור.

יוליה מלינובסקי: אני מבינה, אבל לפעמים אנשי הממשלה באים עם אג'נדה סגורה וקשה מאוד לשנות.

יוליה מלינובסקי: תבינו שיש פה היגיון אחר.

יוליה מלינובסקי: תחשבו על זה.

יוליה מלינובסקי: אנחנו נסתייג מזה, אנחנו לא נקבל את זה, כי זה משהו שגם ציבורית קשה להסביר.

יוליה מלינובסקי: ההנחיות, הכוח שלהן יהיה בפשטות.

יוליה מלינובסקי: יותר פשוט, יותר הגיוני – אנשים יעמדו בזה.

יוליה מלינובסקי: ברגע שזה יהיה מסורבל אף אחד לא יעמוד בזה.

יוליה מלינובסקי: זה הכלל שאנחנו צריכים להבין.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת מלינובסקי.

יפעת שאשא ביטון: רק למען ההגינות אומר שגם לי לא ברורה ההבחנה בין האירועים השונים, במיוחד שהאינטראקציה בחתונות היא הרבה יותר מאשר באירועים אחרים, לפחות לפי התפיסה.

יפעת שאשא ביטון: אם מותר באירוע 250 אנשים אז מותר באירוע 250 ולא מעניין מה הכותרת.

יפעת שאשא ביטון: אני לגמרי מסכימה.

יפעת שאשא ביטון: אשמח מאוד אם יהיה יישור קו גם מצד הגורמים האמונים על זה.

יפעת שאשא ביטון: מי שיושב כאן בעצם כפוף להחלטות שמתקבלות בממשלה ובקבינט הקורונה.

יפעת שאשא ביטון: אשמח אם שם ישקלו את זה שוב ויאפשרו איזו אחידות.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה חבר הכנסת מלכיאלי.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה לא לחזור על דברים שכבר נאמרו.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

מיכאל מלכיאלי: משפט אחד שהוא כן חזרה: אני רוצה לחזק את דבריך בנושא משפחה אחת עם שני אירועים.

מיכאל מלכיאלי: אני רוצה שמשרד המשפטים יבין שבאירוע חרדי יש הפרדה מוחלטת, גם בשירותים וגם בכניסות, אין שום חיבור בין הגברים לנשים.

מיכאל מלכיאלי: זה נחשב לשני אירועים שונים.

יפעת שאשא ביטון: איך אצלכם תמיד הדברים מסתדרים כך...

מיכאל מלכיאלי: בגלל שזה חתן וכלה ממשפחה אחת יש אפילו שתי קופות של מעטפות, לגברים לבד ולנשים לבד.

מיכאל מלכיאלי: אז אין שום סיבה בעולם לקרוא לזה אירוע אחד.

יוליה מלינובסקי: אבל הכלה והחתן נפגשים בסוף.

מיכאל מלכיאלי: דבר שני, אתם מדברים על חובה של בעל האירוע לתת מראש רשימה של 250 מוזמנים.

מיכאל מלכיאלי: אני למשל מגיע בכל יום ל-4–5 חתונות, אני לא יושב שם מההתחלה ועד הסוף.

מיכאל מלכיאלי: מגיעים, אומרים מזל טוב והולכים.

מיכאל מלכיאלי: שיהיה ברור שבעל השמחה יכול להביא מראש רשימה של 2,000 אנשים, רק שיהיו נוכחים במקום עד 250 אנשים.

יפעת שאשא ביטון: אני זורמת איתך, חבר הכנסת מלכיאלי.

יפעת שאשא ביטון: אתה באמת חושב שעכשיו בעל האולם יכול לשלוט בספירה של 250, מי הגיע ולכמה זמן?

מיכאל מלכיאלי: להביא מראש 250 אנשים, זה אומר שבאירוע יש לו 100 אנשים.

יפעת שאשא ביטון: אבל זה עניין שלו.

יפעת שאשא ביטון: אי אפשר להתמודד עם מי נכנס ומי יוצא.

משה אבוטבול: יש מעקב?

משה אבוטבול: מכניסים רק לפי הרשימות?

יפעת שאשא ביטון: עזבו, אני מבינה על מה אתה מדבר.

יפעת שאשא ביטון: אני רק שואלת אותך: אתם כל הזמן מדברים פה על פשטות ועל איך אנחנו הופכים את הדברים לישימים, ועכשיו אתם רוצים שבעל האירוע המסכן, שצריך להיות מרוכז באירוע שלו, יתחיל לחשב מי ייכנס ולכמה זמן כדי שהוא יוכל להזמין יותר אנשים.

מיכאל מלכיאלי: אתמול הייתי בחתונה.

מיכאל מלכיאלי: כל מי שנכנס לחתונה קיבל מספר.

מיכאל מלכיאלי: כשהוא יצא הוא החזיר את המספר.

יפעת שאשא ביטון: הנקודה ברורה, הבנו.

יפעת שאשא ביטון: לא מסכימה איתך, אבל הבנו.

יפעת שאשא ביטון: אני מכבדת.

ג'אבר עסאקלה: לא הבנתי.

ג'אבר עסאקלה: הם שוקלים להגדיל את המספרים?

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: רשמנו.

יפעת שאשא ביטון: פרופ' חגי לוין, בבקשה בקצרה, בלי לחזור על דברים שנאמרו, ולא צריך שלט "בלי עישון" באולמות.

חגי לוין: מאה אחוז, תודה רבה לך יושבת-ראש הוועדה.

חגי לוין: אני רואה שאת רוצה ללכת לפי קו ההיגיון, וצריך היגיון אפידמיולוגי.

חגי לוין: דווקא בסוגיה הזאת אנחנו, רופאי בריאות הציבור, חושבים שצריך להחמיר אף יותר מעמדת משרד הבריאות.

חגי לוין: צריך להבין: זה לא רק שני מטרים.

חגי לוין: כשיש אירוע המשמעות היא שמבחינה אפידמיולוגית כל משתתפי האירוע נחשבים ליחידה אחת ואי אפשר להניח שהם לא היו במגע כזה או אחר.

חגי לוין: המשמעות היא שעלולות להיות התפרצויות ענק.

חגי לוין: היה אירוע בירדן, חתונה שפורסמה בעיתון אמריקאי, 350 משתתפים, 76 חולים, כאשר מי שהיה כנראה המקרה הראשון היה האבא של הכלה.

חגי לוין: אני אישית הייתי תורן בחדר מיון בזמן אסון ורסאי בירושלים.

חגי לוין: אני חושש מאוד שתהיה כזאת חתונה, שמחה גדולה, ואחר כך אנשים יחלו, ואנשים גם חס וחלילה ימותו.

חגי לוין: לכן אני יודע שזה קשה מאוד, שמעתי בקשב רב את דברי חברי הכנסת.

חגי לוין: צריך להבין, דווקא הדבר הזה מסוכן.

חגי לוין: אי אפשר לשלוט בזה.

חגי לוין: אנשים יבואו במגע, וגם אם רק החתן והכלה מסתובבים אז הם יכולים להידבק ולהדביק את כולם.

חגי לוין: חייבים את הדבר הזה לעצור מלכתחילה, להגביל את האירועים האלה.

חגי לוין: דווקא בגלל שהציבור לא יוכל לעמוד בגזרה צריך מלכתחילה להגביל אותו ולהגיד: כן, זה הסף המקסימלי, את זה אנחנו אוכפים.

חגי לוין: אחרת, ברור שהציבור כן יהיה בקשר הדוק זה עם זה.

חגי לוין: זה לא כמו מסעדה, שאנשים לא קשורים זה לזה, זה לא כמו כשאתה הולך לתיאטרון ואתה יושב בכיסא נפרד.

חגי לוין: זה אירוע המוני שהוא יחידה אפידמיולוגית אחת.

חגי לוין: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך פרופ' חגי לוין.

יפעת שאשא ביטון: ניר שפר מבקש שוב להגיב.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שתהיה ממוקד, ואחר כך ד"ר אודי קלינר.

יפעת שאשא ביטון: נשמע את שניהם ואז נצא להפסקה.

ניר שפר: תודה ליושבת-ראש.

ניר שפר: אני רוצה להגיב לדברי פרופ' חגי לוין ואחרי כן לשאר האנשים שדיברו.

ניר שפר: עבדנו ביחד עם משרד הבריאות הרבה מאוד שעות על המתווה.

ניר שפר: ייחודיות של חתונה באה מן המקום שזה אירוע משפחתי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שכבר מזמן זה לא כך.

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו רוצים לקיים דיון ענייני, אנחנו כבר יודעים מזמן שחתונות במדינת ישראל רחוקות מלהיות אירוע משפחתי.

ניר שפר: כאשר אדם הולך לסופרמרקט, אם יש לו חום והוא חייב חלב אז החשש להסתובב בחנות פחות יעניין אותו, הוא יגיע גם אם הוא חולה ויקנה חלב כי הוא לא יכול בלי קפה בבוקר.

ניר שפר: אבל אם את מוזמנת לאירוע משפחתי ואת מרגישה קצת לא טוב את תחשבי הרבה מאוד פעמים אם ללכת לשם או לא ללכת לשם.

ניר שפר: כלומר קודם כול יש פה מחויבות הרבה יותר גדולה של האנשים למתווה מאשר בכל פעילות אחרת.

ניר שפר: אני לא רואה שום הבדל, אני מניח שרובכם הייתם כבר בהבימה.

ניר שפר: כפי שאמרו, היום כל התיאטרונים ייפתחו, כל האולמות ייפתחו.

ניר שפר: אני מניח שהייתם בהבימה לפני שהאולמות נפתחו וראיתם איזו התכנסות המונית יש שם, וזה לא התכנסות של 500 אנשים אלא הרבה יותר מכך.

ניר שפר: כך שאני לא רואה שום הבדל בין האישורים שניתנו לאירועים עסקיים ולאירועים של תרבות לבין האירועים של החתונות.

ניר שפר: דרך אגב, דיבר ד"ר אודי קלינר על נתונים.

ניר שפר: אנחנו התחלנו לעבוד רק ב-14 ביוני אז אין עדיין שום התייחסות לנתונים בתחום האירועים.

יפעת שאשא ביטון: הנקודות ברורות, ניר.

יפעת שאשא ביטון: אתה חוזר על דברים שנאמרו פה.

יפעת שאשא ביטון: הם חשובים מאוד, ואני גם מבינה ללבכם, וגם אמרתי את דבריי לפרוטוקול, אני מניחה שאתה שמעת.

יפעת שאשא ביטון: אין טעם לחזור על הדברים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נדון בהם אחר כך עם אנשי המקצוע ונראה אם יש משהו שאפשר לעשות.

ניר שפר: חשוב שאנחנו נהיה מעורבים בפגישה הזאת עם אנשי המקצוע כי לצערנו במשבר הזה למדנו שדנים מעל הראש שלנו בלי שמישהו שומע ובודק.

יפעת שאשא ביטון: רק למען הסר ספק, עכשיו אנחנו מנהלים איתך את השיח.

יפעת שאשא ביטון: שמענו את עמדתך ודעתך.

יפעת שאשא ביטון: השיחה שעליה אני מדברת היא אחר כך כאן בחדר כדי ללבן את כל הסוגיות שעלו כאן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לגמרי מנהלים איתכם את השיח והנקודות האלה יישקלו.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

יפעת שאשא ביטון: שלא תרגישו שמישהו פה דיבר מעל הראש שלכם או שחלילה לא התחשב בדעתכם.

יפעת שאשא ביטון: אם יש נקודות נוספות – בשמחה.

ניר שפר: לגבי מקומות גדולים מאוד, של 3,000 או 4,000 מטרים, שמארחים 250 אנשים – זה באמת מעט מאוד.

ניר שפר: אולי אפשר לחשוב על פתרון, שחלק מן האנשים יישב בחוץ, קהלים בסיכון יישבו בחוץ ולא בתוך האולם.

ניר שפר: באולמות יש מרפסות, יש חצרות, יש אזורים נוספים שאפשר להושיב בהם.

ניר שפר: אפשר להיות כאן בהחלט יצירתיים כדי למנוע את הפעילות הפירטית.

ניר שפר: אל תתבלבלו: אנשים ממשיכים להתחתן במקומות פירטיים, אם בווילות ואם בחורשות, והענף ממשיך לעבוד מחוץ לגני האירועים.

ניר שפר: במקום לשלוט ולהיות עם רשימת המוזמנים ולתת לנו את האחריות לתפעל, אתם תיצרו מצב שימשיכו להיות חתונות – והחברים פה בוועדה כבר ציינו את זה – רק הן יהיו פירטיות.

ניר שפר: אז לא תשתלטו על הדברים, לא תדעו מי היה שם.

ניר שפר: קחו את זה בחשבון.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה ניר שפר.

יפעת שאשא ביטון: ד"ר אודי קלינר, רצית להתייחס?

יפעת שאשא ביטון: יש לך משהו להוסיף על מה שנאמר?

אודי קלינר: לא כעת.

אודי קלינר: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו חותמים את נושא האירועים.

יפעת שאשא ביטון: כדי שהחברים שלנו יחזרו שבעים ורגועים אנחנו נצא להפסקה בדיון עד שעה 14:00 ואז נתכנס בחזרה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אני מחדשת את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אשמח שלא יהיו דיבורים סביב השולחן.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מלינובסקי, לפני שאנחנו עוברים לסעיף העונשין, ביקשת התייחסות עוד לגבי הסעיף הקודם.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

יוליה מלינובסקי: תודה, גברתי היושבת-ראש.

יוליה מלינובסקי: השאלה שלי היא למשרד המשפטים ולמשרד הבריאות.

יוליה מלינובסקי: זו שאלה שסביר להניח שמטרידה עכשיו הרבה אנשים ואני מעלה אותה פה, אולי נקבל תשובות.

יוליה מלינובסקי: מה עם אירועי ספורט, אם, כאשר ומתי, ולמה לא לאפשר כניסה של אנשים למגרשי כדורגל כשיש אצטדיון פתוח?

יפעת שאשא ביטון: יש לנו דיון על זה ביום שלישי הבא.

יפעת שאשא ביטון: זה לא נכלל באירועים.

יפעת שאשא ביטון: זה פעילות ספורט.

יפעת שאשא ביטון: היום מאושרת פעילות תחרותית.

יפעת שאשא ביטון: זה בכלל לא בתקנות האלה.

לילך וגנר: זה בצו.

יפעת שאשא ביטון: ספורט תחרותי – כן, ספורט לא תחרותי – לא.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נקיים דיון רק על זה ביום שלישי.

יוליה מלינובסקי: אנחנו בכיוון לאפשר לאנשים להיכנס למגרשי ספורט או לא?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא יודעים מה הכיוון.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נקיים דיון ונראה.

יוליה מלינובסקי: אולי משרד הבריאות יחדש לנו.

מיכל גולדברג: הספורטאים המקצועיים יכולים להתאמן, אבל אירועי ספורט עם קהל לא אפשריים כרגע.

יוליה מלינובסקי: את אומרת שאנחנו אפילו לא בכיוון לאפשר לאוהדים להיכנס למגרשים?

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מלינובסקי, חבל, למה לקבל תשובה?

יפעת שאשא ביטון: עכשיו יגידו לך לא, ואני רוצה שביום שלישי יגידו לי כן.

יפעת שאשא ביטון: למה לא נשאיר את הוויכוח הזה לדיון הוועדה ונילחם על מה שצריך?

יפעת שאשא ביטון: זה לא רלוונטי פה.

יוליה מלינובסקי: אני מתייחסת לזה כאירוע.

יפעת שאשא ביטון: כל אחד וההגדרות שלו לאירוע.

יוליה מלינובסקי: יכול להיות שמה שמיכל כרגע אומרת - - -

מיכל גולדברג: התייחסתי למצב המשפטי כרגע.

מיכל גולדברג: כרגע אסור לקיים אירועי ספורט וזה לא נמצא בתקש"ח הזה, זה נמצא בצו אחר.

מיכל גולדברג: מה יהיה בעוד שלושה ימים – אני לא יכולה לומר.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה מיכל.

יפעת שאשא ביטון: ניר קפלן ביקש גם להתייחס לנושא האירועים.

יפעת שאשא ביטון: ניר, אני מאוד מבקשת: רק אם יש לך מה להוסיף על הדיון הארוך שהיה כאן קודם, כי אם לא אז אנחנו נמשיך לסעיף העונשין.

יפעת שאשא ביטון: ניר קפלן לא נמצא?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו בסעיף העונשין.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, נירה, את יכולה להמשיך בהקראה.

נירה לאמעי רכלבסקי: .

נירה לאמעי רכלבסקי: נשנה פה את המספור.

נירה לאמעי רכלבסקי: היו תקנות שנמחקו.

לילך וגנר: תקנה (2) הייתה תקנה שקבעה עבירה פלילית על היציאה למטרה שאינה לגיטימית.

לילך וגנר: ברגע שנמחק האיסור נמחק כמובן סעיף העונשין הרלוונטי.

יפעת שאשא ביטון: מצוין.

יפעת שאשא ביטון: אתה רגוע, מיקי?

מיקי לוי: מאוד רגוע, תודה לאל.

נירה לאמעי רכלבסקי: אבל אנחנו משנים את המספור.

נירה לאמעי רכלבסקי: אין לכם בעיה עם זה מבחינת הפניה?

נירה לאמעי רכלבסקי: רק לוודא שמבחינת הפניות במקומות אחרים אין לך בעיה עם זה שהסעיף ירד.

לילך וגנר: מבחינתי זה נוסח.

לילך וגנר: יש לנו בעיה כי בחוק שקובע את העבירות המנהליות ואת הקנסות יש התייחסות לסעיפים האלה.

נירה לאמעי רכלבסקי: נדבר עם אנשי הנוסח ונראה איך עושים את זה.

לילך וגנר: בפסקה (8) יש לי הערה.

לילך וגנר: זה נוסח ישן.

לילך וגנר: זה צריך להיות: "מספרה או עסק לטיפול לא רפואי בגוף האדם".

נירה לאמעי רכלבסקי: נתאים את זה לסעיף הנורמטיבי, סעיף 5(ב).

נירה לאמעי רכלבסקי: אני רואה שלגבי קניון אין הצהרה.

נירה לאמעי רכלבסקי: סליחה, טעיתי.

נירה לאמעי רכלבסקי: כתבתי שם הערה, תסתכלי עליה.

ה לילך וגנר: אני מבקשת להסביר את התקנה בכמה מילים.

ה לילך וגנר: המבנה של החקיקה בתקופת תקנות שעת חירום היה כזה שבתקנות הגבלות פעילות קבועה עבירה פלילית, ובתקנות אחרות, שכינינו אותן תקנות האכיפה, שהיום זה החוק לתיקון ולקיום תוקפן של תקנות שעת חירום (נגיף הקורונה החדש) (אכיפה), עבירות קבועות כעבירות מנהליות לפי חוק העבירות המנהליות, וקבוע קנס קצוב בצדן, וכל הפירוט של הקנסות מופיע בחוק השני.

ה לילך וגנר: כדי להקל על חברי הכנסת ועל הוועדה הכנתי טבלה, כאשר ליד כל עבירה כתבתי מה הקנס לפי החוק השני שנחקק ונכנס לתוקף אתמול בבוקר, אם אני לא טועה.

ה לילך וגנר: ולכן צריך לראות את שני הדברים ביחד.

ה לילך וגנר: כשקבענו את העבירות הפליליות, שימו לב, לא כל התקנות נכללות אלא רק התנהגויות מאוד קונקרטיות.

ה לילך וגנר: ניסינו לדאוג שנפליל רק דברים שהם פשוטים, ברורים, שפקח שרואה אותם לנגד עיניו יכול להטיל קנס על אדם, לא דברים שדורשים חקירה או בירור ואז זה לא מתאים להיות עבירה מנהלית.

ה לילך וגנר: ניסינו כמובן שהקנסות יהיו מותאמים לאיסורים שקבועים בתקנות.

ג'אבר עסאקלה: כלומר דיון על גובה הקנסות לא יתקיים כאן?

לילך וגנר: הקנסות אושרו על ידי מליאת הכנסת לפני יומיים, הם כבר קבועים בחוק שחוקק.

לילך וגנר: האיסורים קבועים כאן.

לילך וגנר: למען הסדר הטוב, רשמתי לכם מה הקנסות ליד כל אחת מן העבירות כדי שתראו מה הקנסות עליהן.

לילך וגנר: רק עוד הערה קטנה.

לילך וגנר: חברי הכנסת העירו פה בצדק רב שצריך להיות מאוד ברור על מי מוטל הקנס.

לילך וגנר: מי שמוטל עליו קנס צריך להיות מי שיש לו שליטה על הדבר הזה, מי שאחראי על הדבר הזה.

לילך וגנר: שימו לב: ברוב העבירות מי שאחראי על הביצוע של העבירות הפליליות שקבענו זה המפעיל של המקום.

יוליה מלינובסקי: למה את אומרת פליליות?

יוליה מלינובסקי: זה עבירות מנהליות.

לילך וגנר: כל עבירה מנהלית קודם צריכה להיקבע כעבירה פלילית ואז הופכים אותה לעבירה מנהלית, זה התהליך של קביעת עבירות מנהליות בחקיקה.

לילך וגנר: כלומר קודם כול קובעים אותה כעבירה, ואז קובעים אותה כעבירה מנהלית.

לילך וגנר: את הפרוצדורה הזאת עשינו, אבל קודם כול היא צריכה לעמוד בכל הקריטריונים של עבירה.

לילך וגנר: ניסינו להטיל את האחריות על הפונקציונר הנכון, כלומר מי שמפעיל את המקום.

לילך וגנר: אם אנחנו מדברים על עסק שטעון רישוי לפי חוק רישוי עסקים אנחנו כבר יודעים מי זה בעל הרישיון וגם הרשויות המקומיות יודעות מי זה בעל הרישיון, זה פונקציונר ברור מאוד.

לילך וגנר: לא כל העסקים פה הם עסקים טעוני רישוי אבל מי שהוא עסק טעון רישוי – אנחנו מטילים את האחריות על בעל הרישיון.

לילך וגנר: ניסינו שזה יהיה מאוד פשוט וברור.

לילך וגנר: עוד דבר קטן, היו ויכוחים גדולים מאוד, ואני משתפת אתכם, על מספר הנכנסים.

לילך וגנר: מבחינה פלילית לא רצינו ליצור מצב שבו אם יש חריגה של אדם אחד או שני אנשים ממספר האנשים במקום ישר מטילים קנס, וגם חשבנו שזה לא ריאלי במקומות גדולים שפקח ייכנס, יסגור את המקום, יתחיל לספור את האנשים שיתפקדו ויטיל קנס.

לילך וגנר: אז קבענו חלופה, לא אידיאלית אבל זה הכי טוב שיכולנו – כמובן אם יהיו רעיונות אחרים נשמח לשמוע.

לילך וגנר: אחרת, אולי בחוק המסגרת נחשוב על רעיונות אחרים, בשביל זה מתקיימים הדיונים האלה.

לילך וגנר: החלטנו לקבוע חובה אחרת: חובה לקבוע מנגנון.

לילך וגנר: כלומר מה החובה על המפעיל של המקום?

לילך וגנר: לקבוע מנגנון של ויסות וליישם אותו.

לילך וגנר: המנגנון הזה יכול להיות, אם זה חנות קטנה, פשוט מאוד: צליל התרעה כאשר הדלת נפתחת והוא רואה מי נכנס והוא יכול לצעוק לו: אל תיכנס, יש פה יותר מדי אנשים.

לילך וגנר: במקומות גדולים, באיקאה ובמקומות כאלה, זה יכול להיות אדם שיציבו בכניסה וידאג לרישום של מספר הנכנסים.

יפעת שאשא ביטון: כמו שעושים בחניונים, שלא מאשרים כניסה של רכבים מעל המותר.

לילך וגנר: בדיוק.

לילך וגנר: כלומר כל עסק לפי הגודל שלו והיכולות שלו, שיקבע ויישם מנגנון.

לילך וגנר: אם פקח מגיע ורואה שאין שום מנגנון, שהמקום פרוץ, אנשים יוצאים ונכנסים כרצונם, אז הוא יטיל קנס.

לילך וגנר: בעיניי כן.

לילך וגנר: בחנות קטנה שיש בה שני אנשים – כן.

יוליה מלינובסקי: אבל בעיני אותו פקח?

לילך וגנר: הפרשנות של התקנות האלה – ניסינו להוציא הנחיות מאוד קונקרטיות לדבר הזה.

יוליה מלינובסקי: את מבינה שזו הבעיה.

לילך וגנר: לפקחים אין לנו דרך להוציא הנחיות.

לילך וגנר: חלק מן הסיפור הזה של הפקחים של הרשויות - - -

יפעת שאשא ביטון: למה?

יפעת שאשא ביטון: זו שרשרת מזון – מוציאים כל פעם לפקוד הבא.

לילך וגנר: אין כרגע מינהלת שאחראית על כלל הפקחים.

לילך וגנר: כל הפקחים כפופים לרשות המקומית.

יפעת שאשא ביטון: זה משהו שמוקם.

לילך וגנר: לעומת זה, התובעים של הרשויות המקומיות כפופים להנחיה של הפרקליטות, והיא הוציאה להם הנחיות מאוד מאוד ברורות ומדויקות, בדיוק על הפרשנות של הדברים האלה.

יוליה מלינובסקי: את רוצה שבתי משפט לעניינים מקומיים פשוט יהיו מוצפים בתביעות, זה מה שיקרה.

יפעת שאשא ביטון: לא, צריך למצוא דרך להוריד את ההנחיות לאותם פקחים.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזו לא בעיה גדולה מאוד כי אנחנו יודעים מי הפקחים, הם מקבלים שכר מן הסתם, הם מוגדרים כך והם צריכים לקבל את ההנחיות בצורה ברורה.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שלכל פקוד בשטח יש מפקד מעליו שיודע להוריד בשרשרת את הדברים.

יפעת שאשא ביטון: צריך לעשות את זה.

לילך וגנר: אני מבינה שהנושא הזה בדיונים ויש כוונה להתחיל להפעיל גורם.

יפעת שאשא ביטון: יש מינהלת שמוקמת.

לילך וגנר: אז יהיה אולי פשוט יותר ליצור הנחיות אחידות, כלל-ארציות, שוויוניות.

יפעת שאשא ביטון: ניתן לאנשי הזום, יש לי פה שלוש בקשות, ואחר כך נאפשר גם כאן בחדר לחברים שירצו להתייחס.

יפעת שאשא ביטון: ניר קפלן חזר לזום, עדיין בעניין האירועים.

יפעת שאשא ביטון: ניר, שאלתי אם יש לך משהו להוסיף לדיון הארוך שהתקיים בנושא – בשמחה.

יפעת שאשא ביטון: אם לא אז נתקדם לסעיפים הבאים.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

ניר קפלן: תודה רבה לך, גברתי, על זכות הדיבור.

יפעת שאשא ביטון: זכות יש לכם.

יפעת שאשא ביטון: אני נותנת רק רשות.

ניר קפלו: במלונות, מעבר לעניין השמחות יש לנו כנסים, ימי עיון והרצאות, אירועים סולידיים "אפורים", בלי מוזיקה, בלי די-ג'י, בלי חיבוקים, בדרך כלל ימי עיון מקצועיים של חברות.

ניר קפלו: היום אנחנו יכולים לקיים על פי התקנות התכנסות של עד 50 אנשים.

ניר קפלו: הבקשה שלנו היא שבמסגרת ההקלות והעלאת המספר עד ל-250 אנשים יאפשרו לנו גם לקיים ימי עיון וכנסים מקצועיים סולידיים עד ל-250 אנשים, תוך שמירה על מרחק של שני מטרים בין הכיסאות וכולי.

ניר קפלו: אין אצלנו חיבוקים או נשיקות, זה הכי "אפור" ומשעמם, אבל זה יפיק רווח לא קטן עבורנו.

ניר קפלו: בתקופה הזאת שאין לנו גם את התיירות הנכנסת לארץ אנחנו צריכים את הסיוע הזה.

יוליה מלינובסקי: מאוד הגיוני.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו על זה כבר בדיון הקודם.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שלא נחזור בכל פעם אחורה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כמו בטנגו, ואתה יודע: לא כל כך מרשים לנו לרקוד כאן ולעשות אירועים ואנחנו מוגבלים.

ניר קפלן: היום החוק לא מתייחס, אין שום הגדרה, אין איסור ואין אישור לימי עיון והרצאות.

יפעת שאשא ביטון: יש איסור.

יפעת שאשא ביטון: כעיקרון חל איסור על התקהלות שכוללת יותר מ-50 אנשים, למעט האירועים שמפורטים בתקנה, שזה חתונה, בר מצווה, אירוע דתי וכן הלאה, כפי שמוגדר כאן.

יפעת שאשא ביטון: פשוט כבר עניתי על זה.

יוליה מלינובסקי: מה שהוא אומר הגיוני.

נירה לאמעי רכלבסקי: אבל אם זה לא מובן צריך להבהיר מחדש.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה איתך, אמרנו את זה גם קודם ואפילו אמרתי את זה לפרוטוקול והסכמתי עם חברתי יוליה מלינובסקי, שכן, זה מעורר כל הזמן, מגרה קצת את הראש לחשוב איפה ההיגיון, אם אנחנו מרשים 250 במקום אחד למה לא במקום אחר.

יפעת שאשא ביטון: התייחסו לזה פה אנשי המקצוע ואמרו למה הם הגיעו לכך שהם מאשרים בכלל חתונות, עם כל האילוצים והמשמעויות של זה.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שזה עוד יהיה על השולחן.

יפעת שאשא ביטון: הם פנו למי שצריך אצל שרי הממשלה.

יפעת שאשא ביטון: אם נקבל אישור או מישהו יחליט שהוא יבחן את זה שוב אז אנחנו נביא את זה לכאן בחזרה.

יפעת שאשא ביטון: חשוב לי שתבינו איך זה עובד.

יפעת שאשא ביטון: בסוף קבינט הקורונה, קבינט השרים הוא שקובע לגבי ההקלות השונות וההיקף של מספר האנשים.

יפעת שאשא ביטון: זה בדיוק הדיון שהתקיים אתמול, שאיפשר לפתוח את התרבות למשל, וההחלטות שלהם מאתמול כבר ייכנסו כאן לתקנות.

יפעת שאשא ביטון: לכן אנחנו עושים את אותו תהליך מולם עכשיו.

יפעת שאשא ביטון: אם יהיה שינוי נביא את זה בחזרה.

ג'אבר עסאקלה: ניר, אני מוחה בתוקף, כמי שעבד במשך שנים רבות בייעוץ ארגוני ומשאבי אנוש, לקרוא לאירועים האלה אירועים "אפורים".

ג'אבר עסאקלה: הרבה פעמים הם חמים וכיפיים.

יפעת שאשא ביטון: הוא רצה להגיד שלא מתנשקים בהם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לניר קפלן.

יפעת שאשא ביטון: איתי ויגמן מהתאחדות המלאכה והתעשייה רוצה לשאול שאלה את נציגת משרד הבריאות, בבקשה.

איתי ויגמן: שלום.

איתי ויגמן: אנחנו עדיין לא הבנו מה הסיבות שמשרד הבריאות מתנגד להסרת מסכת הפלסטיק.

יפעת שאשא ביטון: איתי, ברשותך, אני מאוד מעריכה וחשוב לי שתדברו, אבל דנו כבר בנושא המסכה הכפולה.

איתי ויגמן: אבל הם לא הסבירו את הסיבות.

איתי ויגמן: זה פשוט מאוד אכיפה סלקטיבית.

איתי ויגמן: למה רק אנחנו, הענף שלנו, חייב במסכה כפולה?

איתי ויגמן: למה בבתי חולים לא חייבים?

יפעת שאשא ביטון: בגלל מידת הקירבה שלכם ללקוחות השונים.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו חובה לשמור גם עליכם וגם על הלקוחות שלכם.

יפעת שאשא ביטון: זה המענה שניתן כאן.

יפעת שאשא ביטון: התקיים כבר דיון בנושא.

יפעת שאשא ביטון: אני מסרבת בכל תוקף לחזור אחורה.

איתי ויגמן: ומה עם בתי חולים?

יפעת שאשא ביטון: אתם רוצים להתייחס?

מיכל גולדברג: התייחסנו.

מיכל גולדברג: החובה היא בזמן הטיפול בלקוח לעטות את מסכת הבד ומשקף המגן.

איתי ויגמן: אבל אי אפשר לנשום עם זה.

איתי ויגמן: את מסכנת את החיים שלי, שאני לא יכול לנשום דרך המסכה.

יפעת שאשא ביטון: איתי, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו פשוט כבר קיימנו על זה דיון.

יפעת שאשא ביטון: בתחושה שלי, אנחנו חוזרים אחורה.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שלא כל התשובות פה יספקו אותנו ולא תמיד אנחנו נסכים עם הכול אבל אנחנו נשתדל לייצר היגיון בכל מה שקורה כאן.

איתי ויגמן: אנחנו מוכנים ללכת עם זה עד בג"ץ, אין בעיה.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה איתי.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה עו"ד מירה סלומון, ראש מינהל משפט וכנסת במרכז השלטון המקומי.

מירה סלומון: צוהריים טובים.

מירה סלומון: ההתייחסות שלנו היא לסעיף 6 – אנחנו מבקשים להטמיע עוד ועוד סוגים של הפרות שצריך לאכוף אותן כדי לתקן עיוותים שקיימים היום בחקיקה.

מירה סלומון: למשל בסעיף 6 אין אף עבירה על הפרה אחת שמתייחסת לחובה לעטות מסכה, למרות שחובה כזו קיימת במקומות שמקבלים קהל לאורך כל תקש"ח הגבלת הפעילות.

מירה סלומון: אנחנו לא מבקשים ולא מעוניינים לאכוף עטיית מסכות בציבור, זה לא הנקודה, אבל אם פקח מגיע לעסק ויודע שיש איסור לבעל עסק לתת שירות ללקוח שאינו עוטה מסכה, ויודע שאסור ללקוח לא לעטות מסכה כשהוא נמצא בעסק, הוא לא יכול לעשות עם זה דבר ולא יכול להשתמש בשום כלי אכיפה כנגד האירוע הזה.

מירה סלומון: כשאנחנו מדברים על מסכות, שזה הדבר הכי שומר על החיים, המגננה הבסיסית ביותר בהתמודדות עם נגיף הקורונה, אז אנחנו חושבים שיש כאן תקלה.

מירה סלומון: זה דבר אחד.

מירה סלומון: דבר שני, אנחנו חולקים על מה שנאמר על ידי נציגת משרד המשפטים, על החשיבה להטיל את העבירות על מי שאחראי.

מירה סלומון: בכל הכבוד, מי שנכנס לעסק ולא עוטה מסכה הוא האחראי לאי קיום הוראות החוק.

יפעת שאשא ביטון: לזה בדיוק היא התכוונה.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו וערכנו דיון שלם עוד לפני שהגענו לסעיף העונשין בדיוק על הסוגיה הזאת, מה קורה אם בעל העסק באמת הקפיד שבכניסה אותו אדם נכנס עם מסכה, אבל תוך כדי תנועה בעסק אותו אדם הוריד את המסכה.

יפעת שאשא ביטון: על מי חלה האחריות?

יפעת שאשא ביטון: נאמר פה במפורש לפרוטוקול יותר מפעם אחת, וזה גם מעוגן כאן:

יפעת שאשא ביטון: מי שאחראי זה האדם עצמו שאינו עוטה את המסכה.

מירה סלומון: נכון.

מירה סלומון: גברתי, אין כאן שום הוראה עונשית כלפי אותו אדם שאינו עוטה את המסכה.

מירה סלומון: הציפייה היא ששוטר יבוא ויטיל עליו קנס, לאכוף את אי עטיית המסכה, בנפרד מכל יתר הסוגיות שקשורות לאכיפה בעסק.

מירה סלומון: זה אנומליה, זה לא הגיוני.

מירה סלומון: לא מצופה – המשטרה לא מסוגלת להיכנס לעסקים לביקורת בתדירות הנדרשת.

מירה סלומון: הפקחים שלנו מגיעים ולא יכולים לאכוף כנגד מי שאינו עוטה מסכה, למרות שכפי שגברתי אמרה: האחריות היא שלו והחובה היא שלו.

מירה סלומון: זה לא הגיוני ואנחנו מבקשים לתקן את הדבר הזה.

מירה סלומון: עוד דבר שאני מבקשת להדגיש, יש הוראה מפורשת על מחזיקים ומפעילים של קניונים, למשל לנהל רישום.

מירה סלומון: אני מפנה את היועצת המשפטית של הוועדה לתקנה 5(ב)(3)(יב): לנהל רישום בכניסות לקניון, ככל האפשר באופן ממוחשב, של מספר האנשים השוהים בקניון בכל עת.

מירה סלומון: לדעתנו מי שלא מנהל רישום כזה חזקה עליו שהוא לא מיישם את המנגנון של ויסות הנכנסים למקום.

מירה סלומון: לכן אנחנו לא מסכימים, לא רואים עין בעין את עמדת משרד המשפטים שכל כלי באשר הוא ליישום ויסות הנכנסים והבאים צריך להיות מספיק.

מירה סלומון: חשוב לנו לומר את זה.

מירה סלומון: הנקודה האחרונה שרצינו להעלות היא בעניין האכיפה בשווקים.

מירה סלומון: אין לרשות המקומית שום כלי אכיפה בשווקים בכלל.

מירה סלומון: יש לה את כל האחריות לוויסות הנכנסים למקום, להקפדות למיניהן, הכול מפורט בתקנה 5(ב)(4) לתקש"ח הגבלת הפעילות, אבל אין לה שום כלי כנגד המפעילים של השוק עצמו – בעלי הבסטות, הציבור שמגיע לשוק.

מירה סלומון: האחריות היא לכאורה של הרשות המקומית אבל כלים לקיים את האחריות הזו אין לה בכלל.

מירה סלומון: מעבר למה שאמר ראש מינהל ביטחון וחירום בדיון בדבר הקריאה שלנו לחברי הוועדה להסיר את האחריות הזו על השווקים מעל כתפי הרשויות המקומיות כאילו הרשות המקומית היא מנהלת השוק, אנחנו חושבים שכן נכון לתת לנו כלי אכיפה כנגד מי שנמצא בשוק, כפי שיש לנו כלי אכיפה כנגד מי שפועל בחנויות ובקניונים ובכל מקום אחר של עסק.

מירה סלומון: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אנשי משרד המשפטים, רוצים להתייחס?

לילך וגנר: העבירה של חובת עטיית מסכה שקבועה בצו בידוד בית נקבעה, כפי שהסברתי, לא כאן אלא בחוק לתיקון וקיום תקנות שעת חירום (נגיף הקורונה החדש) (אכיפה).

לילך וגנר: שם קבועה העבירה על ההפרה של צו בידוד בית, וגם הקנס בצדה.

יוליה מלינובסקי: מסכה זה לא בידוד בית.

יפעת שאשא ביטון: זה נכנס בתוך התקנות האלה.

לילך וגנר: שם קבועה העבירה הזאת ולא כאן.

לילך וגנר: החוק הזה נידון בוועדת החוקה, חוק ומשפט ואושר, והוא שחל על העבירה הפלילית הרלוונטית לגבי כל מי שלא עוטה מסכה כנדרש.

יוליה מלינובסקי: מה גובה הקנס על אי עטיית מסכה?

לילך וגנר: 200 שקל.

לילך וגנר: אבל אין הפניה.

לילך וגנר: למה שתהיה הפניה?

לילך וגנר: פה אין עבירה על אותה התנהגות שיש לגביה עבירה שם על כלל האוכלוסייה.

יוליה מלינובסקי: את מבינה שיצרתם פה בלבול.

לילך וגנר: אמרתי קודם שהמבנה שנוצר של תקנות שעת חירום הוא לא אידיאלי, הוא רחוק מלהיות אידיאלי ולכן אנחנו באים עם חוק המסגרת כדי לתת לזה מענה.

לילך וגנר: אבל כרגע במסגרת חוקי הארכת תקש"ח לתקופה מאוד מאוד קצובה, כדי לאפשר לחוקק את חוק המסגרת, לא נוכל לעשות סדר בכל העניינים.

לילך וגנר: אני שותפה לגמרי לעמדת חברי הכנסת בהקשר הזה, שאפשר לעשות את זה בצורה הרבה יותר טובה, ולכן הצענו את חוק המסגרת.

לילך וגנר: אבל כרגע זה כך.

יפעת שאשא ביטון: חוק המסגרת בעצם יכניס את הכול תחת אותה מטרייה ויפסיק עם ההפניות מתקנה לתקנה.

יוליה מלינובסקי: אני שואלת שאלה אחרת.

יוליה מלינובסקי: מירה סלומון צודקת.

יוליה מלינובסקי: באתי מן השלטון המקומי ואני מבינה על מה היא מדברת.

יוליה מלינובסקי: פקח לא מבין שיש לו 1,000 תקנות שעת חירום.

יוליה מלינובסקי: הוא מקבל הנחיות: סעיף כזה – קנס כזה; סעיף כזה – קנס כזה.

יוליה מלינובסקי: אם הוא מקבל את הדף הזה, בעצם כל הקנסות ילכו על בעלי העסקים.

יוליה מלינובסקי: את מבינה את זה?

לילך וגנר: כן, לפי החוק הזה.

לילך וגנר: כמעט כל ההכנסות, פרט לעניין מתקני השעשועים.

יפעת שאשא ביטון: כשאדם מוריד מסכה בתוך חנות או קניון – זה לא חל על המפעיל.

לילך וגנר: אמרתי כן לגבי החקיקה הספציפית הזאת.

לילך וגנר: יש עוד עבירות שקשורות לקורונה.

לילך וגנר: יש עבירות שקשורות לאזור מוגבל, יש עבירות שקשורות למקום לבידוד מטעם המדינה.

לילך וגנר: הן לא כאן, הן בחקיקה אחרת.

יוליה מלינובסקי: גברתי, תקשיבי, אנחנו צריכים להסתמך על האדם הסביר, שלא מבין את כל המבנה המשפטי המסורבל שנוצר פה.

יוליה מלינובסקי: מירה סלומון צריכה להוציא הנחיות בצורה מסודרת לכל העיריות: סעיף כזה – קנס כזה, עבירה כזו – קנס כזה.

יוליה מלינובסקי: אם מירה סלומון, שהיא מומחית בתחום הזה, ובאמת עבדתי איתה המון, אחרי כל מה שהיא קראה היא לא הבינה שהמסכה - - -

לילך וגנר: אני לא חושבת שהבעיה היא חוסר הבנה של יועצים משפטיים ושל ההנחיות.

לילך וגנר: אני מבינה לגמרי.

לילך וגנר: אנחנו הוצאנו הנחיות – הסברתי מה - - -

יוליה מלינובסקי: מירה, עדיין - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, את לא נותנת לה להשיב.

יפעת שאשא ביטון: אני מתייחסת ברצינות לשאלות שלך וחשוב לי לשמוע תשובות.

יוליה מלינובסקי: אבל מירה סלומון אמרה משהו אחר, היא בדיוק שאלה את השאלה הזאת.

לילך וגנר: מירה סלומון לא שאלה אם זו עבירה פלילית.

לילך וגנר: היא יודעת יפה מאוד שזו עבירה פלילית והיא מנהלית, ויש קנס בצדה של 200 שקלים.

לילך וגנר: היא שאלה למה אין סמכות לפקחים לאכוף אותה.

לילך וגנר: זה לא בתקנות האלה.

לילך וגנר: זה נידון בוועדת החוקה, חוק ומשפט, במסגרת החוק שציינתי קודם, שנחקק לפני יומיים.

לילך וגנר: אם היו טענות – והיו טענות על הדבר הזה – הן עלו בדיון שם.

לילך וגנר: התקנות הספציפיות שלפנינו לא עוסקות בזה, זה מה שאני מנסה להגיד.

נירה לאמעי רכלבסקי: שם יש סמכויות אכיפה?

לילך וגנר: שם הסמכות לאכוף את העבירה של מסכה היא רק למשטרת ישראל.

לילך וגנר: נערכים דיונים כרגע כיצד אפשר יהיה להסמיך גם פקחים לעשות את זה.

לילך וגנר: דיברנו על זה.

יפעת שאשא ביטון: זה חלק מן המינהלת שמוקמת ומרחיבה את הסמכויות לאנשים נוספים.

לילך וגנר: כרגע זה לא רלוונטי.

יוליה מלינובסקי: שם ברור בצורה חד-משמעית שהאחריות היא על אותו אדם?

לילך וגנר: ברור בצורה חד-משמעית מה העבירה שחלה על מפעיל של מקום הפתוח לציבור.

לילך וגנר: יש לו אחריות לבדוק בכניסה, לא לתת שירות למי שאין לו מסכה ולתלות שילוט הולם לדבר הזה.

לילך וגנר: זה ברור, כך כתוב בצו הבידוד וזו העבירה הפלילית הרלוונטית.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לילך.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

איל זנדברג: רק משפט קצר כדי להבהיר, שלא תהיה פה הטעיה.

איל זנדברג: יש כל מיני חיקוקים ואפשר להתבלבל.

איל זנדברג: לא לבנות ציפיות לגבי מה שקרוי חוק המסגרת, כלומר חוק סמכויות מיוחדות למאבק בנגיף קורונה.

איל זנדברג: הוא אינו מטפל בעניין חובת עטיית המסכה.

איל זנדברג: הנושא הזה ימשיך להיות מוסדר בצווים של מנכ"ל משרד הבריאות.

איל זנדברג: אז צריך להבהיר, שלא תהיה ציפייה שבדיון שם זה יתברר.

איל זנדברג: החוק לקיום ולתיקון תקנות שעת חירום (אכיפה) מטפל בפליליות של המעשים ולא בעצם האיסור.

איל זנדברג: רק להבהיר את המצב פה, שלא תהיה ציפייה ששם זה יתברר.

יפעת שאשא ביטון: אבל בתוכו יצקו אחר כך את הצווים השונים ואת התקנות השונות.

איל זנדברג: הצווים לגבי עטיית מסכה לא יהיו מכוח אף אחד מן החיקוקים.

איל זנדברג: זה צו של מנכ"ל משרד הבריאות.

איל זנדברג: שלא תהיה פה ציפייה אחרת.

יוליה מלינובסקי: אפשר לשאול את מירה סלומון למה היא התכוונה?

יפעת שאשא ביטון: מירה סלומון ביקשה להשיב לדברי היועמ"ש עוד לפני שהספקתי להבין מה היועמ"ש אומרת, אבל בבקשה מירה.

מירה סלומון: תודה רבה, אני מודה לכם מאוד.

מירה סלומון: באמת אני מבקשת להגיב על מה שנאמר על ידי נציגת משרד המשפטים.

מירה סלומון: ראשית, האיסור לתת שירות למי שאינו עוטה מסכה קבוע אמנם בצו בריאות העם (בידוד בית והוראות שונות), אך קבוע בצורה מפורשת גם בתקש"ח הגבלת הפעילות.

מירה סלומון: אני מפנה לפסקה (4), לסעיף 3(א1), סעיף קטן (א), פסקה (4).

יפעת שאשא ביטון: אבל דיברנו על זה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שזה פה.

מירה סלומון: אני רוצה להסביר את הנקודה, ברשותך גברתי.

מירה סלומון: נאמר על ידי נציגת משרד המשפטים שהאיסור והעבירה על מתן שירות למי שאינו עוטה מסכה נמצאת בצו אחר ולכן מנוע מידי הוועדה הנכבדה מלדון בזה.

יפעת שאשא ביטון: לא, מירה.

יפעת שאשא ביטון: בגלל זה התפלאתי שאת ביקשת לדבר עוד לפני שהיא התחילה בכלל לומר את דבריה.

יפעת שאשא ביטון: כל האיסורים שמדברים על אחריות של בעל עסק להכניס לעסק אדם בלי מסכה או לתת שירות למי שלא עוטה מסכה – זה כאן.

יפעת שאשא ביטון: כל הנושא שעלה, וגם ציינה אותו חברת הכנסת מלינובסקי, הוא העניין של החובה לעטות מסכה והאכיפה על אדם לגבי אי עטיית מסכה.

מירה סלומון: אני שוב מסבירה שהחובה להימנע ממתן שירות למי שאינו עוטה מסכה והחובה לעטות מסכה בתוך מקום עסק נמצאים בתוך תקנות הגבלת הפעילות, זו הנקודה, ולכן בתקנה 6 לתקנות העונשין אפשר לקבוע הוראה עונשית כנגד מי שאינו עומד בחובה לפעול בהתאם.

מירה סלומון: לא צריך לעשות את זה בדבר חקיקה אחר.

מירה סלומון: זו נקודה ראשונה שהיה לי חשוב להגיד לוועדה.

יפעת שאשא ביטון: זה כבר נעשה בדבר חקיקה אחר.

מירה סלומון: הנקודה השנייה שרציתי להבהיר לוועדה היא שהוועדה יודעת, מכירה את גדרי סמכותה: גם תיקונים עקיפים לחקיקה אפשר לקיים.

נירה לאמעי רכלבסקי: אבל זו הוראה שקיימת בצורה ברורה.

מירה סלומון: מבחינת מהות נראה נכון לייצר משהו קוהרנטי, שהפקח שמגיע לעסק לא "עוצם עיניים", במירכאות – עוצם עיניים כי אין לו סמכות לאכוף – לעבירה שמתבצעת אל מול עיניו, ששוב אני אומרת, היא הבסיסית ביותר לשמירה על חיי אדם, כך התגלה.

יפעת שאשא ביטון: מירה, הבנו את הנקודה.

יפעת שאשא ביטון: משום מה יש לי דז'ה-וו ללפני חמש דקות.

יפעת שאשא ביטון: ניהלנו את השיח הזה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כאילו הולכים במעגלים.

מירה סלומון: מכיוון שנאמר לוועדה על ידי נציגת משרד המשפטים שהיא מנועה מלפעול כי זה לא בתחום סמכותה, כי זה לא בחקיקה שקשורה אליה.

יפעת שאשא ביטון: ממש לא, מירה.

יפעת שאשא ביטון: אני לא יודעת אם אנחנו רואים את אותו דיון.

יפעת שאשא ביטון: אמרתי גם פה שבתחושה שלי אנחנו כאילו מנהלים שיח חרשים.

יפעת שאשא ביטון: בואו נעשה הפרדה בין הדברים, ואם תרצה לילך וגנר היא תוכל להתייחס.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו התייחסנו כאן בתקנות האלה אל מה שחל על המעסיקים או על המפעיל, איך שהוא מוגדר כאן בתקנה, מה האחריות שלו אל מול האחריות של האדם שנמצא בתוך החנות שלו.

יפעת שאשא ביטון: העניין של חובת עטיית מסכה, כולל הסמכות לאכוף עטיית מסכה על האדם שעוטה או לא עוטה אותה, נמצאת בתקנה אחרת שאושרה לפני יומיים ויש פה הפניה.

לילך וגנר: העבירה הפלילית והקנס הכספי בצדה וקביעתה כעברה מנהלית – זה נמצא בחוק שהזכרתי את שמו הארוך קודם.

איל זנדברג: אבל החובה נמצאת בצו אחר של מנכ"ל משרד הבריאות.

מירה סלומון: אני מבקשת לדייק את הדברים שנאמרו, גברתי.

מירה סלומון: תקנות הגבלת הפעילות לא עוסקות באחריות בעלי העסקים.

מירה סלומון: בתקנות הגבלת הפעילות היו בעבר הוראות שמתייחסות לאיסור יציאה במרחק העולה על 100 מטר מהבית, לדוגמה.

מירה סלומון: אלה לא הוראות שקשורות לבעלי עסקים.

מירה סלומון: תקנות הגבלת הפעילות מתייחסות בדיוק כשמן – להגבלת פעילות.

מירה סלומון: בסמכות ובמנדט של הוועדה לייצר הוראות שעוסקות בהגבלת פעילות.

מירה סלומון: פשוט צריך לחדד את הנקודה הזאת.

יוליה מלינובסקי: אני מסכימה עם מירה סלומון, צריך לחדד פה.

מירה סלומון: זו עמדתנו, צריך ונכון לחדד את זה פה כדי לייצר מעשה אכיפה שלם, מלא, ברור גם לציבור, לא רק לפקחים.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, מירה, על הדברים.

יפעת שאשא ביטון: יש פה התייחסויות נוספות?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה חבר הכנסת ג'אבר עסאקלה.

ג'אבר עסאקלה: אני רוצה להתייחס לנקודה האחרונה.

ג'אבר עסאקלה: חברים, כאדם פשוט – אני לא איש משפט ואין לי השכלה משפטית.

ג'אבר עסאקלה: אני רואה בטלוויזיה, שומע ברדיו, קורא עיתון.

ג'אבר עסאקלה: אם הפרסום יהיה פשוט ומובן לקהל הרחב, יידעו.

ג'אבר עסאקלה: זה הסיפור, כי האזרח הפשוט לא יחפש את כל התקנות.

יפעת שאשא ביטון: גם בעיתון לא תראה את זה.

יפעת שאשא ביטון: בעיתון אתה רואה את הסיכום של חובת עטיית מסכה, מי בעל הסמכות לאכוף, מה הקנס שעומד בצד העבירה.

יפעת שאשא ביטון: לא העיתון ולא הציבור צריכים לדעת בכמה תקנות זה נקבע.

יפעת שאשא ביטון: אני חייבת לומר משהו.

יפעת שאשא ביטון: אני מחסידי הפשטת הדברים, הפשטות שלהם.

יפעת שאשא ביטון: אני כל הזמן אומרת: תפשטו את הדברים, תפשטו את הדברים.

יפעת שאשא ביטון: אבל בואו נזכור שבחקיקה – תתנתקו רגע מן הקורונה ותתנתקו מתקנות החירום – כמה פעמים תיקנו חוקים כאן ויש הפניות מחוק אחד לחוק אחר.

יפעת שאשא ביטון: זה לא דבר שהומצא לטובת הקורונה.

יפעת שאשא ביטון: לכן יש פה תקנות שמתייחסות להיבטים שהן עוסקות בהם, ובמקומות אחרים שכבר תוקנו התקנות יש הפניה.

ג'אבר עסאקלה: אבל את האזרח הפשוט זה לא מעניין.

ג'אבר עסאקלה: מעניין אותו להבין מה מותר ומה אסור ומה הקנס.

לילך וגנר: אני רוצה להעיר הערה קטנה, שאני כל כך מסכימה עם מה שנאמר כאן.

לילך וגנר: במשרד המשפטים עשינו אתר שכתובות בו כלל ההוראות לאנשים.

לילך וגנר: אשלח לכם את הקישור.

לילך וגנר: אנחנו מעדכנים את האתר הזה בכל פעם שיש שינוי כדי לעדכן את הציבור, כדי שהוא יידע בדיוק מה ההוראות, בשפה פשוטה, מה הקנס בצד כל אחד מן הדברים.

לילך וגנר: אשמח אם תיכנסו לאתר ותראו מה כתוב.

ג'אבר עסאקלה: האתר מונגש בשלוש שפות?

לילך וגנר: האתר הזה מתורגם גם לערבית.

לילך וגנר: אשמח אם תוכלו להיכנס ולראות.

ג'אבר עסאקלה: ולרוסית ואמהרית?

לילך וגנר: את זה עוד לא הספקנו אבל הספקנו בעברית ובערבית.

לילך וגנר: כמובן ההנגשה חשובה מאוד מאוד.

נירה לאמעי רכלבסקי: איך אתם רואים את ההתמודדות עם עניין האכיפה מאחר ורק שוטר יכול לאכוף?

נירה לאמעי רכלבסקי: איך אתם רואים כאן את ההתמודדות?

נירה לאמעי רכלבסקי: מה אתם מציעים לרשות המקומית לעשות?

לילך וגנר: הנושא הזה הוא לא בטיפולי אבל אני מכירה אותו קצת.

לילך וגנר: אני יודעת שהמל"ל וגופים נוספים עובדים כרגע על יצירת מינהלת, שאפשר יהיה לעבוד בצורה אחידה ושוויונית כלל-ארצית עם הנחיות שבאות ממטה לגבי האכיפה.

לילך וגנר: בעצם האכיפה הזאת על ידי הפקחים של הרשויות המקומיות היא שונה מאכיפה רגילה של חוקי עזר כי היא לא מתייחסת לייחודיות הספציפית של כל אזור ואזור בהתאם לסדר העדיפויות שלו אלא היא ארצית.

לילך וגנר: המטרה שהיא תחול באופן ארצי ושוויוני, שלא תהיה אכיפה בררנית, שלא תהיה אכיפה רק ברשות אחת ולא ברשות אחרת בגלל שראש העיר חושב כך או אחרת, אלא שבאמת יהיה פה משהו ארצי ושוויוני.

לילך וגנר: את זה מנסים להסדיר, למיטב הבנתי, בדיונים באמצעות קביעת גוף מטה אחד שיעשה את כל הדברים האלה ויעביר הנחיות מסודרות.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה חבר הכנסת אבוטבול.

משה אבוטבול: לגבי נושא העונשים, צריך לדעת, אני נוכחתי לראות מקרה עצוב מאוד, שהגיעו שוטרים, ממש בתחילת הקורונה, לבית כנסת מסוים וראו שם אנשים מתפללים.

משה אבוטבול: בהתאם להוראות החזקות האוסרות להתפלל הם קנסו כל אחד מן האנשים ב-5,000 שקל, 30 אנשים.

משה אבוטבול: האנשים היו בבהלה, והיו מי שהתחבאו בתוך ארון הקודש מרוב לחץ.

משה אבוטבול: בסופו של דבר ויתרו להם.

משה אבוטבול: אתם יודעים למה?

משה אבוטבול: אגיד לכם למה – כי השוטרים טעו.

משה אבוטבול: כתוב שם שאם אדם לא מסכים להתפנות אז מטילים עליו קנס של 5,000 שקל, אבל הם שם כולם, מיד כשאמר להם השוטר לצאת הם יצאו, אבל השוטרים לא ידעו מספיק את התקנות והטילו עליהם קנס של 5,000 שקל.

משה אבוטבול: צריך לתת גם לשוטרים שמטפלים בקורונה יום עיון והסברים כדי לא להגיע להתבזות מן הסוג הזה.

משה אבוטבול: אותם אנשים חיו בפחד במשך חודש, זה אברכים, 5,000 שקל הם רואים פעם בשלושה חודשים במשכורת שלהם.

משה אבוטבול: לכן אני אומר: הסברה גם לשוטרים, מתי ומה.

משה אבוטבול: לא סתם לצאת עם תקנות.

לילך וגנר: רציתי להגיד שבשלב ההתחלתי, כפי שצוין כאן נכון, הייתה עבירה של סירוב להוראת שוטר לפיזור התקהלות, שהקנס בצדה היה 5,000 ש"ח.

לילך וגנר: אכן הקנס הזה הופחת ל-1,000 ש"ח במהלך הקורונה.

משה אבוטבול: בסוף ויתרו להם לגמרי .

לילך וגנר: כמובן אם הקנס הזה ניתן שלא בהתאם להוראות, שקודם שוטר צריך להורות על התפזרות ורק אם יש סירוב להוראה הזאת מטילים את הקנס - - -

משה אבוטבול: מזה הם ניצלו, אבל לא יגיעו לזה אם יחדדו את ההוראות.

לילך וגנר: בוודאי, אני מסכימה לגמרי.

לילך וגנר: גם היינו בקשר עם משטרת ישראל להוצאת ההנחיות במהלך תקופת הקורונה.

לילך וגנר: בהתחלה נעשו אכן טעויות ואין ספק שהפקנו לקחים גם מן הדבר הזה.

יוליה מלינובסקי: יש לי שאלות.

יוליה מלינובסקי: שאלה ראשונה, למה לא לעשות בסעיף 6 הבהרה שמסבירה את הפונקציה של המסכות?

יוליה מלינובסקי: נכון, זה חוק אחר, אבל אנחנו צריכים ליצור רצף אירועים ולהסביר את זה בצורה ברורה כי לאף אחד אין יכולת, פרט למשרד המשפטים, לראות את כל הצווים למיניהם.

יוליה מלינובסקי: אתם בעצמכם יודעים כל מה שקורה?

לילך וגנר: אני מקווה מאוד שכן אבל אל תתפסו אותי במילה.

יוליה מלינובסקי: אני רוצה לבקש פה, וגם להתייעץ עם היועצת המשפטית שלנו ואיתך גברתי היושבת-ראש, כי זה הכי חשוב פה.

יוליה מלינובסקי: אנחנו צריכים ליצור איזון בין בעלי העסקים, בין האזרחים ובין רשויות אכיפת החוק.

יוליה מלינובסקי: אני מבקשת להכניס פה סעיף הבהרה שמסביר בדיוק את מה שאת אמרת, שבעל עסק אחראי על כללים, לראות בכניסה ולא לתת שירות, ואם האזרח לא מציית האחריות חלה עליו והקנס מוטל עליו.

יפעת שאשא ביטון: אבל זה כתוב פה.

יוליה מלינובסקי: אני יודעת מה כתוב.

יוליה מלינובסקי: אתן לך דוגמה פשוטה.

יוליה מלינובסקי: אני רוצה לנקום במישהו, אני נמצאת ביחסים לא טובים עם מישהו.

יוליה מלינובסקי: נכנסתי לחנות, בעל העסק עשה הכול, ותוך כדי השהייה הורדתי את המסכה.

יוליה מלינובסקי: ובמקרה במקרה ייכנסו משטרה או פקחים.

יוליה מלינובסקי: זה מסוג העניינים של: תוכיחי שאין לך אחות.

יוליה מלינובסקי: זה בדיוק המצב.

לילך וגנר: אנחנו חושבים שזה הפוך, שהפקח צריך להשתכנע שנעברה עבירה.

לילך וגנר: במצב כזה הוא לא יכול להטיל קנס.

לילך וגנר: אם הוא הטיל קנס, דינו של הקנס הזה להתבטל.

לילך וגנר: את מדברת בשפה משפטית קרה.

לילך וגנר: עשית אי פעם בחייך ביטול קנס?

לילך וגנר: זה סיפור.

יוליה מלינובסקי: אבל זה צריך להיות גם בסעיף 6.

לילך וגנר: אין שום מניעה להפנות לאיזה סעיף אם אתם חושבים שהדבר לא מספיק ברור, אין שום מניעה להפנות לסעיפים נוספים מצו בידוד בית.

יוליה מלינובסקי: אבל אני רוצה שזה יהיה גם בסעיף 6.

לילך וגנר: אבל סעיף 6 הוא סעיף העבירה.

יפעת שאשא ביטון: יוליה, את רוצה שזה יהיה בתקנות.

יפעת שאשא ביטון: זה לא משנה אם זה - - -

יוליה מלינובסקי: אני רוצה שמה שאת הסברת ייכתב ושזה יהיה ברור מאוד, ושכאשר יעשו את ריכוז העבירות ומה קשור למה ואיזה קנס ומי אחראי, יהיה ברור שהאחריות היא על האזרח ולא על בעל העסק.

יוליה מלינובסקי: תחשבו על זה.

נירה לאמעי רכלבסקי: בואו נפנה פה גם לעבירה הפלילית.

נירה לאמעי רכלבסקי: הרי כתבנו כבר: "המחזיק של המקום יעמוד בהוראות".

נירה לאמעי רכלבסקי: נכתוב: "יעמוד בהוראות סעיף כך וכך".

נירה לאמעי רכלבסקי: תני לי לייבא את הטקסט ישר: "המחזיק של המקום לא יכניס למבנה אדם שאינו עוטה מסכה" – אכפת לך שאני פשוט אכתוב את הטקסט הזה?

לילך וגנר: פשוט במקום להפנות את מציעה להגיד את זה?

נירה לאמעי רכלבסקי: גם נפנה וגם נגיד.

לילך וגנר: אני מבינה שכנראה לא מבינים את מה שכתוב פה.

לילך וגנר: כנראה צריך להבהיר את זה לגמרי.

נירה לאמעי רכלבסקי: לא מבינים, הנה את רואה.

יוליה מלינובסקי: יופי.

יפעת שאשא ביטון: יוליה, אז תורידי הסתייגויות?

לילך וגנר: במקום שתהיה הפנייה גם נבהיר מה זה אומר.

נירה לאמעי רכלבסקי: ולכתוב הפניה לתקנות האכיפה, ששם נמצאת העבירה הפלילית.

לילך וגנר: אי אפשר להפנות לתקנות האכיפה כי בתקנות האכיפה קבועה גם העבירה, גם היותה עבירה מנהלית, גם מי אוכף אותה וגם הקנס בצדה.

יפעת שאשא ביטון: תייבאו את זה, שהדברים יהיו ברורים.

יפעת שאשא ביטון: תמצאו את הדרך המשפטית.

לילך וגנר: דווקא תקנות האכיפה הן שמאחדות את כל העבירות הפליליות מכל התקנות השונות למקום אחד.

לילך וגנר: אם עכשיו נתחיל להוציא משם את הדברים אנחנו ניצור בלבול.

יוליה מלינובסקי: לא הבנת אותי.

יוליה מלינובסקי: תעשו סעיף ברור מאוד שמפנה לשם בצורה פשוטה, האומר: אחראי כך וכך, כך וכך.

יוליה מלינובסקי: נגמר.

יפעת שאשא ביטון: מעולה.

יפעת שאשא ביטון: בשביל זה יש ועדות שעוקבות ומבקשות נתונים.

יפעת שאשא ביטון: אני לא צריכה את זה בתוך החוק.

יוליה מלינובסקי: מי?

יפעת שאשא ביטון: ועדת קורונה.

יוליה מלינובסקי: אני רוצה להכניס את זה פה לתקנות האלה.

יוליה מלינובסקי: אני לא רוצה שהאכיפה על נושא קורונה תהפוך למנגנון של מכבסת כספים לטובת המדינה.

יפעת שאשא ביטון: זה נכון לגבי כל דבר, חברת הכנסת מלינובסקי.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת את דעתי, אני לא חושבת שזה דבר שצריך להיכתב בחוק.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה התפקיד שלנו כאן כחברי כנסת, לכנס את הדיונים, להביא את הגורמים ולדרוש מהם את הנתונים, חד-משמעית.

יוליה מלינובסקי: אבל למה את לא יכולה לקבוע ש - - -

יפעת שאשא ביטון: זה 45 ימים.

יפעת שאשא ביטון: זה לא נצח.

יפעת שאשא ביטון: 45 ימים, חברים.

איל זנדברג: זה לא בתקש"ח בכל מקרה.

יוליה מלינובסקי: אני רוצה להבהיר לפרוטוקול ואני רוצה לבקש ממשרדי הממשלה.

יוליה מלינובסקי: זה עכשיו ל-45 ימים ואין טעם להכניס את מנגנון הפיקוח או בקרה או משהו לגבי כספים, סכומים וכולי.

יוליה מלינובסקי: אני לא רוצה שפקחי העירייה יקבלו מכסות או השוטרים יקבלו מכסות.

יוליה מלינובסקי: אבל כשתעבדו על חוק המסגרת תחשבו על מנגנון צבירת כסף ודיווח לוועדה הרלוונטית, שאנחנו נדע בדיוק מה קורה עם זה, כי אני יודעת שזה חלק מהכנסות המדינה.

יוליה מלינובסקי: קחו את זה בחשבון.

יוליה מלינובסקי: בסדר?

יוליה מלינובסקי: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עוברים לסעיף הבא.

נירה לאמעי רכלבסקי: ציינתי פה הערה לגבי תקנה 5(ב).

נירה לאמעי רכלבסקי: זה אומר לך משהו, לילך?

לילך וגנר: שימו לב שבתקנה 5(ב) יש הרבה סעיפים שהם לא פליליים.

לילך וגנר: הם קובעים הוראות אבל הן לא פליליות.

לילך וגנר: למשל לאורך כל המשבר חנויות המזון, חנויות היגיינה, בתי מרקחת ואופטיקה, מעולם לא היו הוראות פליליות שקשורות אליהם בגלל החשיבות הגדולה מאוד שהם יישארו פתוחים לאזרחים במתכונת הכי רחבה שיכולה להיות.

לילך וגנר: בגלל זה נתנו סמכות לשוטר לתת הוראות לקיום התקנות בהקשרים האלה.

לילך וגנר: זה עונה על השאלה?

לילך וגנר: לגבי עבירות פליליות לא צריך להגיד לשוטר וצריך להקנות לו סמכות, אבל לתת הוראות לגבי קביעות שהן לא פליליות, תנאים בתקנות שהם לא פליליים – לכן כתבנו את זה.

נירה לאמעי רכלבסקי: אבל תקנה 5(ב) מדברת לא על אדם אלא על מפעילי מקומות.

נירה לאמעי רכלבסקי: אולי ההפניה לא נכונה.

נירה לאמעי רכלבסקי: נסתכל על הנוסח אחר כך כדי לוודא שההפניה נכונה.

יוליה מלינובסקי: יש מנגנון של אזהרה?

לילך וגנר: יש מנגנוני אזהרה שהם לא בחקיקה והם נעשים.

נירה לאמעי רכלבסקי: תקנה 3 מדברת על שמירת מרחק ונסיעה ברכב, מה שנקרא כללי התנהגות במרחב הציבורי.

יוליה מלינובסקי: שאלתי פה קודם לגבי אזהרה.

לילך וגנר: אשיב לחברת הכנסת מלינובסקי.

לילך וגנר: בתקנות אין מנגנון של אזהרה וגם לא בחוק השני שדיברתי עליו.

לילך וגנר: אם יש מנגנוני אזהרה, הם במדיניות האכיפה של המשטרה או של הרשויות המקומיות, הם לא קבועים בחקיקה.

יוליה מלינובסקי: גברתי היושבת-ראש, זו נקודה חשובה מאוד.

יוליה מלינובסקי: שאלתי האם יש מנגנון אזהרה, התרעה ראשונית כזו.

יוליה מלינובסקי: התברר שבכל החקיקה הזאת אין מנגנון אזהרה.

לילך וגנר: זה במדיניות אכיפה, למשל של המשטרה, אז לא בפעם הראשונה שרואים אדם בלי מסכה מטילים עליו קנס, אבל זה לא כתוב בחוק.

לילך וגנר: הייתה תקופה שבתקנות האכיפה היה מנגנון של התרעה, והוא בוטל.

יוליה מלינובסקי: לא כדאי להכניס את הנושא הזה, אזהרה ראשונה?

יפעת שאשא ביטון: השאלה אם זה המקום מבחינה משפטית להכניס את זה.

יפעת שאשא ביטון: אמרתי בדיון הראשון אתמול שאני בכלל בגישה חינוכית ולא בגישה של חלוקת דוחות.

יפעת שאשא ביטון: אני בגישה של קביעת נורמות התנהגותיות, אבל השאלה אם פה אפשר לעשות את זה.

יוליה מלינובסקי: יש אפשרות לקבל אזהרה?

לילך וגנר: מנגנון של אזהרה ראשונה – אני חושבת שצריך להפנות את השאלה הזאת למשרד הבריאות.

לילך וגנר: מבחינתי אם זה מה שהוועדה תרצה – אני לא האדם שמתנגד או לא מתנגד.

יפעת שאשא ביטון: משפטית – אפשר להכניס את זה פה או שזה שייך בכלל לתקנה אחרת או לחוק אחר?

לילך וגנר: זה שייך לחוק שציינתי את שמו קודם.

יפעת שאשא ביטון: אז זה בכל מקרה לא כאן.

מיכל גולדברג: בעבר היה שם איזה מנגנון של אזהרה והוא בוטל מכיוון שלא הייתה אכיפה.

משה אבוטבול: לעולם לא יהיו קנסות כי כל אדם נתפס רק פעם אחת בחיים.

יפעת שאשא ביטון: איזה אופטימי אתה.

משה אבוטבול: אחרי האזהרה אדם לא ייתפס יותר.

מיכל גולדברג: אנחנו מדברים על אכיפה.

מיכל גולדברג: אנחנו מדברים על הוראות שאין ברירה – רוב ההוראות שהקראנו, כפי שהסברנו, הן לא הוראות פליליות ואין לגביהן אכיפה, אבל בכל זאת יש מספר מועט של הוראות שכן יש לגביהן אכיפה, כי מה לעשות, אנחנו חיים במדינת ישראל ואנשים במדינה הזאת רובם נורמטיביים אבל חלקם – אין מה לעשות, צריך שתהיה גם אכיפה, ולו בשביל ההרתעה.

מיכל גולדברג: אנחנו רוצים לקוות שכולם שומרי חוק ולא נצטרך להטיל קנסות.

משה אבוטבול: תוסיפי על כך את המנטליות המתוקה שלנו.

יפעת שאשא ביטון: את זה אתה אמרת.

נירה לאמעי רכלבסקי: כשאת אומרת אכיפה, את מתכוונת שאין סעיפים מתאימים?

יוליה מלינובסקי: אני לא מסכימה עם זה, אני כבר מסתייגת מזה, גברתי היושבת-ראש.

יוליה מלינובסקי: כפי שלמשל תפסו אותך על נסיעה במהירות מופרזת בכביש ומיד שללו ממך רישיון.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא במקום הזה, יוליה.

יפעת שאשא ביטון: אני רק מכניסה אתכם לקונטקסט: מדובר על תקנות של 45 ימים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על משהו שהוא מאוד ממוקד לתקופה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: אם הוא לא ילך עם מסכה בעוד שנה, ואני מקווה שכבר לא תהיה קורונה, אז זה כבר לא יהיה רלוונטי.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור הוא עכשיו.

יוליה מלינובסקי: אגב, שאלתי בדיון הקודם וביקשתי לשמוע מומחה למסכות ועד עכשיו לא קיבלתי תשובה.

מיכל גולדברג: ההקבלה לאדם שתופסים אותו בכביש נוסע במהירות מופרזת ושוללים לו את הרישיון היא אולי דומה לאדם שתופסים אותו מפר את אחד התנאים וסוגרים לו את העסק, וזה לא המצב.

מיכל גולדברג: אנחנו הצענו גם אפשרות כזאת.

יוליה מלינובסקי: לא, יש הבדל.

יוליה מלינובסקי: אם תופסים אותך נוסעת במהירות 110 קמ"ש אז זה סיפור אחד, ואם תופסים אותך נוסעת במהירות 220 קמ"ש זה סיפור אחר.

יוליה מלינובסקי: בואי, לא סתם קבעו את המדרג – נקודות, שאת מגיעה למשהו וכולי.

יפעת שאשא ביטון: אבל גם כאן יש מדרגים.

יפעת שאשא ביטון: יש לכם את הדף מולכם – גם מבחינת הסכומים וגם מבחינת העבירות, וגם בתיאור שנתנו לנו של פלילי לעומת מנהלי.

יוליה מלינובסקי: אתמול ביקשתי לשמוע מומחה בנושא המסכות כי אני מבולבלת, כי אמרו לי בהתחלה שמסכה זה ממש מסוכן לבריאות, ואחר כך אמרו שאני צריכה לתפור מסכה בעצמי, ועכשיו אומרים שזה מציל חיים.

יוליה מלינובסקי: אני דווקא קוראת מחקרים בחו"ל שאומרים שזה דווקא מאוד מסוכן לבריאות.

יפעת שאשא ביטון: כל העולם משתמש בזה.

יוליה מלינובסקי: יש ויש, זה לא נכון.

יוליה מלינובסקי: אתמול הבטחתם לנו מומחה בנושא מסכות.

יוליה מלינובסקי: הלא כך?

יפעת שאשא ביטון: אם ד"ר קלינר רוצה להתייחס לזה, בבקשה, למרות שהשיח עכשיו הוא לא בריאותי ואני לא נכנסת לשיקולים המקצועיים שלהם, אנחנו מדברים על משהו אחר, אבל אני מפרגנת.

יוליה מלינובסקי: זה כן חשוב כי ברגע שאת מטילה קנס - - -

יפעת שאשא ביטון: הכול חשוב.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה ד"ר קלינר.

אודי קלינר: המסכות הן אחד משלושת הכלים העיקריים שלנו כדי להקטין את ההדבקה בין האחד לשני.

אודי קלינר: יש את המסכות, יש את המרחק ויש את ההקפדה על היגיינה.

אודי קלינר: הניסיון בעולם, בדיוק כפי שכבר הוזכר פה בוועדה, ברוב המוחלט של המדינות, המתקדמות בוודאי, זה אחד הכלים שנמצאים בשימוש.

אודי קלינר: המדינות שמצליחות באמת להשתלט על התחלואה – זה אחד הכלים המרכזיים שלהן.

אודי קלינר: אפשר ללמוד הרבה ממדינות במזרח אסיה, אם זה יפן, קוריאה ואחרות.

אודי קלינר: יש גם ניסיון רב מבתי חולים, שאפשר לראות שבמקומות שהקפידו על המיגון, שהכלי המרכזי שבו הוא המסכות, הצליחו למנוע כמעט לגמרי את הדבקת אנשי הצוות.

אודי קלינר: יש גם עבודות של צט"מ, של צוות הטיפול במגפות שלנו.

אודי קלינר: יש גם נייר עמדה מסודר של מרכז המידע והידע מטעם משרד הבריאות.

אודי קלינר: אני חושב שיש הסכמה רחבה למדי בעולם המקצועי על התועלת של המסכות.

אודי קלינר: אף כלי לא מושלם כמובן.

יוליה מלינובסקי: סליחה אדוני, אבל אני שמעתי בטלוויזיה את פרופ' סדצקי אומרת שזה מסוכן ולא צריך.

יפעת שאשא ביטון: אבל היא אמרה את זה בהתחלה, וכבר דיברנו על זה, והיא תיקנה את עצמה תוך כדי תנועה, כי כולנו למדנו תוך כדי תנועה על ההתנהגות של הנגיף.

יוליה מלינובסקי: להשוות את יפן, קוריאה, סינגפור והונג קונג בגלל המסכות, שכאילו בזה הם הצליחו לעצור את המגפה, זה לא נכון מבחינה מקצועית כי הם אוכפים מסכות כבר שנים רבות ולא בגלל התחלואה בקורונה אלא בגלל תנאי מזג אוויר והמצב האקולוגי שם.

יוליה מלינובסקי: אדוני, גם אנחנו קצת קוראים את החומר.

אודי קלינר: לא הבנתי את הנקודה.

אודי קלינר: זה שהם משתמשים בזה זמן רב לא שולל את העובדה שזה עדיין אפקטיבי.

אודי קלינר: כפי שאמרתי, זה לא מקור המידע היחיד שלנו.

אודי קלינר: יש גם ארגונים בין-לאומיים שממליצים על זה, יש את הניסיון בבתי חולים.

יוליה מלינובסקי: הבנו.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה ד"ר קלינר.

יפעת שאשא ביטון: הדברים נרשמו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יכולים להמשיך.

משה אבוטבול: גברתי היושבת-ראש, אמרת שבסוף תאפשרי לנו להעלות דברים בודדים.

יפעת שאשא ביטון: כן, ואנחנו גם חוזרים לתשובות של המשרדים בהתייחס לדברים שעלו אתמול.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, נתחיל איתך.

משה אבוטבול: משהו קטן שרציתי.

משה אבוטבול: ב- - - והאירוע המתקיים בו הוא גן אירועים – חסרה שם האות י'.

משה אבוטבול: כל העסק הזה מפנה לעמודים הבאים כמובן כי כתוב פה "מספר השוהים המותר" בסעיף "סמכות הממשלה" – זה מביא אותנו להמשך, אל מה שדנו בו היום.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו על זה.

יפעת שאשא ביטון: מבנה הוא מבנה.

משה אבוטבול: "כולל תפילה המתנהלת במבנה שאיננו בית כנסת, למשל במקלט ביתי שאיננו בית כנסת".

משה אבוטבול: קיימים מקרים כאלה.

משה אבוטבול: האם אישרתם את זה?

נירה לאמעי רכלבסקי: זאת הערה שעלתה ודנו בה.

משה אבוטבול: אישרתם את זה?

משה אבוטבול: זה הכי חשוב, כי זה המצב היום.

יפעת שאשא ביטון: אישרנו כל מבנה.

יפעת שאשא ביטון: אפילו למנהרות ולמערות הגיעו.

משה אבוטבול: זה מרגיע אותי.

משה אבוטבול: סתם לידיעה, דיברתם על "משתעל בשל מצב כרוני כגון אסתמה או אלרגיה" – אפשר לכתוב אסתמה גם ב-ט' וגם ב-ת'.

משה אבוטבול: לגבי נושא המעליות – כל כך נכנסנו לדקויות אז הכנסנו את זה בפסקה (5) . אני שואל, אני באמת שואל, אני רואה שבמדינה עשו הרבה מאוד תקנות עצמאיות, שאנשים החליטו לעצמם, למשל בנושא הקיסמים.

משה אבוטבול: אני שואל את אנשי משרד הבריאות: זה חובה או זה סתם המלצה?

יפעת שאשא ביטון: זה גם לא קשור לפה.

משה אבוטבול: כלומר אין צורך בזה?

משה אבוטבול: אתם כותבים פה כמה יעלו וכן הלאה.

משה אבוטבול: נושא הקיסמים לא קשור לשום תקנה?

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: גם אין צורך.

יפעת שאשא ביטון: משה, נראה לי שכואב לך הלב שסיימנו מהר.

משה אבוטבול: רק עוד דבר אחרון.

משה אבוטבול: מותר לי בתור חדש לעשות את זה.

יפעת שאשא ביטון: מותר לך הכול.

מיכל גולדברג: כן, לסמן זה בהחלט גם מדבקות.

נירה לאמעי רכלבסקי: יש נוהל מפורט.

משה אבוטבול: מצוין.

משה אבוטבול: ועוד דבר אחרון, בפסקה (א1)(5) מה זה "למעט אנשים הגרים באותו מקום"?

משה אבוטבול: מה התכוונתם?

יפעת שאשא ביטון: באותה יחידת דיור, באותו בית.

יפעת שאשא ביטון: זה או משפחה, או אם גרים שני סטודנטים שותפים.

משה אבוטבול: "המחזיק או המפעיל של העסק יקפיד, ככל האפשר, על שמירת מרחק של 2 מטרים לפחות בין הלקוחות, למעט אנשים הגרים באותו מקום".

מיכל גולדברג: לדוגמה אם אבא ובנו מגיעים לחנות, לא צריך לשמור ביניהם מרחק.

משה אבוטבול: זהו.

משה אבוטבול: באמת כל השאר בנוי לתלפיות, היושבת-ראש.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תגיד להם, את זה הם בנו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רק מעירים את ההערות.

משה אבוטבול: לא תיקנתם אז זה נשאר בנוי לתלפיות.

נירה לאמעי רכלבסקי: לגבי שלוש משפחות שמשגיחות על ילדים – דיברנו על זה הבוקר, שאולי נאפשר להם, מאחר והם כבר נחשבים כאנשים שגרים באותו מקום לצורך העניין.

מיכל גולדברג: הם לא נחשבים כך.

נירה לאמעי רכלבסקי: אבל בפרקטיקה אתם מאפשרים את זה?

מיכל גולדברג: לא.

מיכל גולדברג: שלוש משפחות לא גרות יחד, כל משפחה גרה בנפרד.

יפעת שאשא ביטון: אסביר לך.

יפעת שאשא ביטון: מההיכרות שלי, לדעתי זה כבר מעוגן.

יפעת שאשא ביטון: אגיד לך בדיוק למה מתכוונת נירה.

יפעת שאשא ביטון: הנושא של הורים גרושים, או שני בני זוג מאותו מין.

נירה לאמעי רכלבסקי: לא.

נירה לאמעי רכלבסקי: אני מדברת על שתי משפחות שונות שמשגיחות על ילדים.

מיכל גולדברג: את מדברת על ההסעות.

נירה לאמעי רכלבסקי: כן.

נירה לאמעי רכלבסקי: שתי משפחות שונות שהפכו להיות מעין תא משפחתי.

נירה לאמעי רכלבסקי: זה לא מה שדיברנו אתמול, בגלל זה אני שואלת עוד פעם.

נירה לאמעי רכלבסקי: הרי יצא היתר לשתי משפחות שאין להן שום קשר משפחתי להחליט שהן סוג של תא משפחתי או לפעול ביחד כדי לשמור על הילדים, אמרו שמותר לעשות את זה.

יפעת שאשא ביטון: זה התחיל בעניין של הסעות תלמידים.

נירה לאמעי רכלבסקי: נכון, והשאלה אם מותר להם להסיע האחד את הילדים של השני ולא לעמוד בתקנה של שני מטרים או שני אנשים במושב, כי ממילא הם נמצאים באותו בית.

נירה לאמעי רכלבסקי: זאת כל השאלה, כי לא ברור מפה האם זה אפשרי.

נירה לאמעי רכלבסקי: זה תיקון של תקנה 3(א)(2): "כללי התנהגות במרחב הציבורי".

מיכל גולדברג: המטרה הייתה שלא תהיה צפיפות של אנשים ברכב כי רכב הוא מקום סגור.

נירה לאמעי רכלבסקי: כל שאני אומרת הוא שאם זה בסדר מבחינת

נירה לאמעי רכלבסקי: כם אז בואו נכתוב את זה.

נירה לאמעי רכלבסקי: זה הכול.

נירה לאמעי רכלבסקי: דיברנו על זה הבוקר.

שי גלברג סומך: יש גם את המונח "צורך חיוני".

שי גלברג סומך: זה סובייקטיבי.

יפעת שאשא ביטון: אני מתנצלת אבל חשבתי שזה הנושא שעליו דיברנו אתמול לגבי משפחות של הורים גרושים שמנהלים שני בתים.

מיכל גולדברג: אני יכולה להסכים מבחינה מקצועית.

יפעת שאשא ביטון: כלומר כך זה יישאר.

שי גלברג סומך: זאת הוראה לא פלילית ויש גם את המונח "צורך חיוני", שבסוף האדם צריך לפרש אותו לפי שיקול דעתו והמצפון שלו.

שי גלברג סומך: אם יש צורך חיוני להסיע את הילדים ואין סכנה בריאותית.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו גם כל הזמן מדברים על לפשט את העניינים, ועכשיו לכו תדעו מי שתי המשפחות שהגדירו את עצמן כאותו תא משפחתי, והיום זה אוחנה וכהן ומחר זה כהן ושאשא.

שי גלברג סומך: זה לא פלילי ויש את החריג של צורך חיוני.

יפעת שאשא ביטון: יש הערות נוספות?

נירה לאמעי רכלבסקי: אתמול ביקשת ממני להזכיר לך מעליות בבית פרטי.

יפעת שאשא ביטון: אמרנו אתמול שמעליות זה מעליות.

נירה לאמעי רכלבסקי: כרגע הסיפור של מעלית של חמש קומות לא מופיע.

נירה לאמעי רכלבסקי: זה חל רק על מחזיק במקום.

יוליה מלינובסקי: אני יורדת מן הסיפור של מגורים.

יוליה מלינובסקי: עזבי, זה מסבך את העניינים.

יפעת שאשא ביטון: הכלל צריך להיות פשוט.

יוליה מלינובסקי: מה שהכי מטריד אותי זה עניין המסכות, וגם בעלי העסקים, את זה אתם חייבים להסדיר, שזה יהיה כתוב בצורה ברורה.

יפעת שאשא ביטון: יש את עניין התרבות שצריך להיכנס כאן, ויש הערות נוספות שאם אתם תרצו אז נסגור אותן.

מיכל גולדברג: לגבי התרבות יש איזה נוסח.

מיכל גולדברג: סעיף 5(א) קובע את המקומות שאסור להפעיל.

מיכל גולדברג: בסעיף 5(ב) מפורטים התנאים שבהם אדם כן יכול להפעיל מקום.

מיכל גולדברג: אנחנו מבקשים להוסיף פסקה נוספת בסעיף קטן (ב), אחרי "אולמות האירועים": "על אף האמור בסעיף 5(א) ניתן לקיים פעילות תרבות בכפוף להוראות תקנה 3א1 ובהתאם להוראות המנהל, ובלבד שלא ישהו במקום מספר אנשים העולה על מספר האנשים המותר.

מיכל גולדברג: "

כאן נוסיף הגדרה: ""מספר האנשים המותר" – עד 75% מן התפוסה המרבית המותרת, ובלבד שלא יעלה על 250 אנשים, ואולם המנהל הכללי של משרד התרבות והספורט רשאי לאשר למקום לקיים פעילות תרבות במספר העולה על האמור ועד 500 אנשים כאמור, לפי אמות מידה שיקבע.

כאן נוסיף הגדרה: " ב"אנשים" הכוונה לא כולל עובדי המקום.

כאן נוסיף הגדרה: ההגדרה "פעילות תרבות" היא "פעילות מן התחומים הנתמכים על ידי מינהל התרבות במשרד התרבות והספורט", וגם ביקשו ממני לציין במפורש שהכוונה גם לקולנוע.

יפעת שאשא ביטון: זה לא מה שנתמך אלא זה אירועים מסוג הפעילות שנתמכת.

מיכל גולדברג: בדיוק, שזה כולל גם מוזיקה.

יפעת שאשא ביטון: אם הצגה נתמכת אז אפשר הצגה, לא משנה איזו.

מיכל גולדברג: בדיוק, כל הצגה, גם אם היא לא נתמכת.

מיכל גולדברג: ביקשו שאציין במפורש גם הקרנת סרטים כדי שיהיה ברור שזה חל גם על קולנוע והוא יכול לפעול.

יפעת שאשא ביטון: זה כולל גם בתי קולנוע.

יפעת שאשא ביטון: יפה, זאת הערה חשובה.

יפעת שאשא ביטון: הבנתי שנמצאת איתנו היועצת של שר התרבות, איילה.

יפעת שאשא ביטון: היא לא בזום?

יפעת שאשא ביטון: בסדר.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שההערה ברורה.

מיכל גולדברג: נמצאת אולי היועצת המשפטית של משרד התרבות והספורט.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו נציגים של משרד התרבות?

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהסעיף הוצג היטב ונכון.

יפעת שאשא ביטון: יש הערות נוספות מצד נציגי הממשלה לגבי דברים שעלו?

לילך וגנר: עוד אשב קצת על הנוסח של הדבר הזה.

לילך וגנר: אני רוצה להדגיש שפעילות תרבות לא נאסרה מעולם, זאת אומרת האיסור היה לפתוח מקומות ועסקים.

לילך וגנר: כדי שזה יהיה קוהרנטי לשאר הדברים צריך להגיד מקום, נניח אולם קולנוע.

נירה לאמעי רכלבסקי: מקום שמתקיימת בו פעילות תרבות.

לילך וגנר: כי לזה מתייחסים.

לילך וגנר: אין איסור לעשות פעילות תרבות.

לילך וגנר: שלא ישתמע שעכשיו אנחנו יוצרים איזה איסור חדש שלא היה קודם.

לילך וגנר: ההיפך, המטרה היא לפתוח פעילות שלא הייתה מותרת ולא לאסור על מה שהיה מותר.

יפעת שאשא ביטון: מצוין.

יפעת שאשא ביטון: תודה על ההבהרה.

יפעת שאשא ביטון: אין מקום לתקנות וכן הלאה.

יפעת שאשא ביטון: שזה לא יהיה מסורבל, שזה יהיה מאוד פשוט.

נירה לאמעי רכלבסקי: אפשר להשתמש במילה אחרת, אולי נכתוב "יסמיך".

גאל אזריאל: אנחנו עוד נסגור את הנוסח.

גאל אזריאל: רק רצינו להבהיר.

יפעת שאשא ביטון: נקרא את הנוסח כפי שיתגבש, עם כל ההבהרות שלכם, כדי שהדברים יהיו מדויקים, ביום שני בבוקר כאשר נתכנס להצבעות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נפתח עם זה כדי שכולם ישמעו.

יוליה מלינובסקי: אני מבקשת לחזור לנושא ההנגשה ומה שדיברנו.

יוליה מלינובסקי: הממשלה לא יכולה להטיל על אזרחים הגבלות כאלה ואחרות או מנגנון כזה או אחר בלי לקחת בחשבון את הייחודיות של הציבורים בארץ.

יוליה מלינובסקי: לא משנה אם זה 45 ימים או אחר כך חוק מסגרת.

יוליה מלינובסקי: יש עכשיו שימוש בטכנולוגיות, בדיגיטציה, וזה בסדר גמור.

יוליה מלינובסקי: אתם חייבים להתייחס לזה.

יוליה מלינובסקי: זה לא רק מידע.

מיכל גולדברג: אנחנו גם כך מחויבים בהנגשה.

יוליה מלינובסקי: רק רגע, יש הבדל.

יוליה מלינובסקי: הנגשה שאת עושה הסברים ברוסית או בערבית או באמהרית – זה דבר אחד.

יוליה מלינובסקי: אני לא מדברת רק על הנגשה.

יוליה מלינובסקי: זה פשוט דוגמה מאתמול, לכן אני משתמשת בה, אבל מחר יהיו דוגמאות נוספות.

יוליה מלינובסקי: אתמול עשיתם מתווה לרכבת, משרד הבריאות ביחד עם משרד התחבורה עשו מתווה לרכבת.

יוליה מלינובסקי: מי שעשה את המתווה הזה נתן את הדעת לאוכלוסיות שאין להן סמרטפון, לאוכלוסיות שדוברות שפות שונות, לאוכלוסייה מבוגרת?

יפעת שאשא ביטון: אמרנו את זה כבר קודם.

יפעת שאשא ביטון: אגיד את זה שוב כדי שזה יהיה ברור.

יפעת שאשא ביטון: כל נושא הרכבת מעוגן בצו אחר ושם צריך שזה יהיה.

יפעת שאשא ביטון: לגבי ההנגשה וההסברה אנחנו מסכימים איתך לגמרי.

יוליה מלינובסקי: גברתי היושבת-ראש, אני חוזרת על זה כי אני מרגישה שאין הבנה, בגלל זה אני מרגישה שאני חוזרת על אותו דבר.

יוליה מלינובסקי: אתמול הם עשו את המתווה הזה.

יוליה מלינובסקי: מי אחראי על המתווה מול הרכבת במשרד הבריאות?

יוליה מלינובסקי: זו השאלה.

יוליה מלינובסקי: אני רוצה פשוט לדייק, אני רוצה כן לדון על זה.

יפעת שאשא ביטון: הכול בסדר, אבל זה לא רלוונטי לתקנות האלה.

יוליה מלינובסקי: זה כן רלוונטי.

יפעת שאשא ביטון: יש לך פה משהו שמתייחס לרכבת?

יוליה מלינובסקי: לא, אבל מחר – יש לך כבר משהו שבן אדם צריך למלא הצהרה.

יוליה מלינובסקי: הוא יבוא לקניון, יעשו שם עמדה אלקטרונית כדי למלא הצהרה בעברית.

יפעת שאשא ביטון: קיבלנו את זה.

יפעת שאשא ביטון: אמרנו שאנחנו ננסה להכניס כאן הצהרה, בדיוק ברוח מה שאמרת, שתהיה הנגשה של כל הנחיה שיוצאת מבחינת הסברה ומבחינת השפות השונות.

יוליה מלינובסקי: אבל גם מנגנון.

יוליה מלינובסקי: זה לא הסברה וזה לא הנגשה.

יוליה מלינובסקי: יכול להיות שאני לא מוצאת מילה נכונה, תעזרי לי כמרצה.

יוליה מלינובסקי: זה אחריות הדדית.

יוליה מלינובסקי: אתמול כשעשו מנגנון מול רכבת ישראל לא חשבו ולא נתנו את הדעת איך האזרחים אמורים להכיל את זה.

גאל אזריאל: על אף שזה לא באמת קשור לדיון הספציפי הזה, בדקנו, שאלנו את משרד התחבורה כדי לספק לך תשובה בעניין הזה.

גאל אזריאל: הם בדקו את העניין וביקשו להבהיר שבינתיים הם באמצע הבנייה של מהלך פתיחת הרכבת.

גאל אזריאל: הם ביקשו להבהיר שלעניין ההנגשה לגבי השפות, האתר והאפליקציה שהם בונים יעמדו בתקנים של הנגישות לאנשים עם מוגבלות.

יוליה מלינובסקי: אני למשל לא משתמשת בסמרטפון.

יוליה מלינובסקי: עזבי אותי, לאבוטבול אין סמרטפון.

יוליה מלינובסקי: אבוטבול רוצה לנסוע ברכבת.

יוליה מלינובסקי: הוא לא יכול, עכשיו הוא לא יכול, אתם מונעים ממנו.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו אני מבינה על מה את מדברת.

יפעת שאשא ביטון: העניין של הפרקטיקה לא רלוונטי לפה.

יפעת שאשא ביטון: גם אם תגידי את זה עוד שמונה פעמים, זה לא שהתקנות האלה יכולות עכשיו לקבוע את המנגנון של השימוש ברכבת כדי שאנשים יבינו.

יוליה מלינובסקי: אבל מחר יעשו אותו מנגנון ברישום באולם אירועים או ברישום למשהו אחר.

יפעת שאשא ביטון: לא כתוב פה איך.

יפעת שאשא ביטון: כתוב שצריך רישום.

יוליה מלינובסקי: מן הדבר שנקבע אתמול אפשר ללמוד שכאשר המדינה עושה צעד שרירותי, מגבילה בצורה כזו או אחרת אזרחים, והדוגמה עם הרכבת היא הגבלה, היא צריכה לתת את הדעת למגוון אוכלוסיות שיש פה בארץ.

גאל אזריאל: חשוב להבהיר שזה לא רק אפליקציה.

גאל אזריאל: משרד התחבורה ביקש להבהיר בפניכם, כדי שהמידע יהיה מלא בפני חברי הכנסת, על אף שזה לא בתוך החוק הזה, שתהיה אפשרות להזמין את השוברים לא רק דרך האינטרנט אלא גם דרך מוקד טלפוני, ובנוסף תתאפשר הנפקה של כרטיסים גם במקום בתחנה, אם נשארים מקומות, ובנוסף באתרים תהיה הנגשה גם לאנשים עם מוגבלות וגם בשפות שונות: עברית, ערבית, אנגלית ורוסית.

גאל אזריאל: וגם המוקד הטלפוני פועל בכל השפות האלה.

יוליה מלינובסקי: היינו בסיפור הזה.

יוליה מלינובסקי: נירה, את זוכרת?

יוליה מלינובסקי: עם משרד הפנים, בנושא הגיאומטריה, שהם גם כן אמרו לי שתורים אפשר להזמין רק דרך המוקד, ושהמוקדים נופלים.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מלינובסקי, אני יודעת שהנושא בוער בך, כי גם כשיצאנו מכאן בדיון את דיברת עליו, אבל זה לא לכאן.

יפעת שאשא ביטון: ההמלצה שלי – ואת יודעת את זה גם בלי שאני אמליץ לך – היא שכאשר יהיה דיון בנושא הרכבת וכל המשמעויות של זה פשוט תגיעי לשם ותצעקי את הדברים.

נירה לאמעי רכלבסקי: אפשר לעשות כאן ישיבת מעקב, לוודא שמקיימים את הדברים האלה.

יפעת שאשא ביטון: אפשר גם לקיים פה דיונים, אני מוכנה לקיים דיון, נעשה מעקב, כל מה שצריך.

יפעת שאשא ביטון: הנושא חשוב.

יפעת שאשא ביטון: קודם כול, לרגע לא חשבנו שיוליה לא צודקת במקרה הזה.

יפעת שאשא ביטון: זה חשוב מאוד, אבל לא לכאן.

משה אבוטבול: אני קיבלתי רב-קו מהכנסת אז זה בסדר, אבל מי שאין לו?

יוליה מלינובסקי: קחו לתשומת לבכם כאשר אתם עושים תקנות או מגבלות או משהו, קחו בחשבון שלא כולם במדינת ישראל הם אותו דבר, שיש אנשים כאלה ואחרים, ויש אנשים מבוגרים.

יוליה מלינובסקי: תתייחסו לאזרחים הוותיקים שבכלל לא מחוברים לדבר הזה.

יפעת שאשא ביטון: יש התייחסות נוספת לעניין התקנות האלה?

נירה לאמעי רכלבסקי: צריך עוד להקריא את הסעיף שלא הקראנו הבוקר, את התוספת הזאת.

נירה לאמעי רכלבסקי: בעקבות סעיף התרבות יורד לנו בסעיף 2(א) הניסוח שהוספנו על "אולם תרבות", וגם "באישור הוועדה".

נירה לאמעי רכלבסקי: אגב, זה אומר שבסעיף 2(א) הממשלה בעצם צריכה לבוא לתיקון חוק כדי לשנות את המספר.

נירה לאמעי רכלבסקי: נכון?

מיכל גולדברג: לא.

מיכל גולדברג: לתקן בצו.

נירה לאמעי רכלבסקי: אם כך, אנחנו משאירים את "אישור הוועדה".

נירה לאמעי רכלבסקי: זה מה שדיברנו הבוקר.

נירה לאמעי רכלבסקי: אם היא עושה צו עצמאי ואנחנו עכשיו קובעים ב-(ב) "באישור הוועדה", אמרנו שננסה לאזן את זה.

מיכל גולדברג: אנחנו מעדיפים להשאיר את 2(א) כפי שהוא.

מיכל גולדברג: הממשלה רשאית לתקן בצו.

יפעת שאשא ביטון: אמרנו שאנחנו רוצים שזה יהיה פשוט.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא רוצים שתבואו לפה בכל פעם לתהליך חקיקה של שלוש קריאות, זה מיותר וסתם מטרטר את האנשים.

יפעת שאשא ביטון: סגרנו את זה בבוקר.

נירה לאמעי רכלבסקי: אני משאירה את "באישור הוועדה".

נירה לאמעי רכלבסקי: זה מנגנון הגמשה שמאפשר לפתוח דברים, כמו פארקי מים שלא פתוחים, וכמובן עד המגבלות שכתובות בסעיף 3א1, לא להחמיר את המגבלות האלה.

נירה לאמעי רכלבסקי: זה הרעיון.

נירה לאמעי רכלבסקי: אנחנו לא מאשרים כאן בצו שיבוא לאישור הוועדה דבר שאמור לעבור בכמה קריאות כי הוא מחמיר מן המגבלות של החוק.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שביום שני נקבל את הנוסח של התרבות ואת תיקוני הנוסח, אם יש, של סעיפים נוספים שדיברנו עליהם ואמרתם שאתם מתקנים.

נירה לאמעי רכלבסקי: סליחה, לא הקראנו את התוספת.

נירה לאמעי רכלבסקי: יש לנו גם תוספת לחוק.

נירה לאמעי רכלבסקי: אם אפשר, משהו קטן שקיבלתי עכשיו, לגבי אתר האינטרנט וההנגשה.

יפעת שאשא ביטון: זה רלוונטי לפה?

נירה לאמעי רכלבסקי: כן.

נירה לאמעי רכלבסקי: קיבלתי את ההערה, שהטופס המקוון שהם חייבים להגיש למשרד הכלכלה באינטרנט, לכתוב לגביו שהוא יהיה מונגש וייערך במספר שפות.

איל זנדברג: זה לא רק השפות אלא ההערה היא גם על הצד הטכנולוגי.

יוליה מלינובסקי: תעשו את זה.

יפעת שאשא ביטון: הם יעשו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתייחס להנגשה עד יום שני.

נירה לאמעי רכלבסקי: איפה שכתוב "אתר אינטרנט" אנחנו נציין את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני מרגישה כאילו אתם מותחים את הדיון בכוח.

יוליה מלינובסקי: אולי אנחנו נהנים פה, אנחנו לא רוצים לנסוע הביתה.

יפעת שאשא ביטון: אחזור שוב על מה שהתחלתי לומר.

יפעת שאשא ביטון: ביום שני נשמח לקבל תיקון נוסח גם לגבי נושא התרבות, אחרי שתגבשו את זה ותדייקו את זה, וגם אם יש שינויים בסעיפים נוספים שביקשנו שייכנסו בהם תיקונים.

יפעת שאשא ביטון: אם לא, מבחינתנו הנוסח הוא מה שהקראנו.

משה אבוטבול: ביום שני יש ישיבה בשעה 11?

יפעת שאשא ביטון: ביום שני, בעזרת השם, תהיה ישיבה, כנראה בשעה 10.

יוליה מלינובסקי: לא אספיק, יש לי ישיבה בוועדת הפנים באותה שעה.

משה אבוטבול: יש גם ישיבות בוועדת החינוך ובוועדת העבודה והרווחה.

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע, הכנסת היא לא תוכנית כבקשתך.

יפעת שאשא ביטון: הלוואי שהיה כך, אבל אנחנו לא.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו חייבים להצביע.

יפעת שאשא ביטון: הישיבה תתחיל הכי מאוחר בשעה 10:30.

משה אבוטבול: גם בוועדת העבודה והרווחה דנים בדיוק בנושא של החוק הזה.

יפעת שאשא ביטון: לא בחוק הזה אלא בחוק אחר, אבל לא משנה.

יפעת שאשא ביטון: ב-10:30 אנחנו נתכנס.

יפעת שאשא ביטון: לגבי ההסתייגויות – אתם צריכים להגיש הסתייגויות.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת להגיש את ההסתייגויות עד יום שני.

יוליה מלינובסקי: אבל תעבירו לנו נוסח.

נירה לאמעי רכלבסקי: אנחנו עכשיו צריכים להכניס את כל השינויים שעשינו בנוסח.

משה אבוטבול: בינתיים תתייחסי לאולמות בסימן שאלה?

יפעת שאשא ביטון: אם יהיה שינוי אנחנו נודיע לכם בקבוצת ווטסאפ.

יפעת שאשא ביטון: כרגע אין לנו אישור מן הממשלה לעשות שינוי בעניין האולמות.

יפעת שאשא ביטון: הדבר הזה נבדק על ידי לשכת השר.

יפעת שאשא ביטון: אם יהיה שינוי, כפי שאמרתי, תקבלו את זה בהודעה ואתם תראו את זה בנוסח הסופי.

יפעת שאשא ביטון: בכל מקרה, הסתייגויות כותבים עד יום שני בבוקר.

יוליה מלינובסקי: מתי נקבל נוסח?

נירה לאמעי רכלבסקי: תקבלו את הנוסח הסופי, תכינו הסתייגויות ומי שירצה יוכל להציג אותן בדיון.

יוליה מלינובסקי: לא הבנת אותי.

יוליה מלינובסקי: כשאני מקבלת נוסח אני צריכה לעבוד עליו.

יוליה מלינובסקי: אם תשלחי לי נוסח חמש דקות לפני הדיון - - -

יפעת שאשא ביטון: אתם תקבלו נוסח ביום ראשון, בשעות המוקדמות של הבוקר.

נירה לאמעי רכלבסקי: ביום ראשון בצוהריים יש לי פגישה עם הממונה על נוסח החוק ואנחנו נסיים את זה.

יוליה מלינובסקי: להעביר הסתייגויות ליועצת המשפטית של הוועדה?

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: אתם מעבירים את ההסתייגויות ליועצת המשפטית של הוועדה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתכנס ביום שני בשעה 10:30 כדי להציג את ההסתייגויות, להצביע עליהן ואחר כך נעבור להצבעה על הצעת החוק.

משה אבוטבול: בכל מקרה הזמנתם אותנו ביום שני בשעה 11.

יפעת שאשא ביטון: לא, אנחנו מבטלים את יתר הישיבות.

יפעת שאשא ביטון: כל כולנו מושקעים עכשיו בתקנות האלה כדי שנוכל להצביע עליהן במליאה ביום שני.

יפעת שאשא ביטון: הישיבה תהיה ביום שני בשעה 10:30.

יפעת שאשא ביטון: אתם תקבלו הכול בצורה מסודרת.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת את זה רק כדי שאתם תדעו מה סדרי הדיון.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: הישיבה נעולה.