הוועדה המיוחדת לעניין נגיף הקורונה החדש ולבחינת היערכות המדינה למגפות ולרעידות אדמה, כנסת 23, פרוטוקול מספר 7, 2020-06-15 12:00

יפעת שאשא ביטון: שלום לכולם, צוהריים טובים.

יפעת שאשא ביטון: ראשית, אנחנו מתנצלים על העיכוב מסיבה טכנית, אבל זה לא יהיה על חשבון זמן הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נאפשר את הדיון כל עוד יהיו אנשים שירצו להשתתף ולדבר.

יפעת שאשא ביטון: אני פותחת, ברשותכם את דיון הוועדה בנושא: מצב תעשיית התרבות והאירועים בצל משבר הקורונה, בעקבות פנייה של חבר הכנסת יואל רזבוזוב.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נחלק את הדיון לשני היבטים – אחד זה הסיוע והתמיכה שניתנים לכל האנשים שעוסקים בעולם התרבות, על ענפיו השונים, על רבדיו השונים, וזו מהות הפנייה של חבר הכנסת רזבוזוב.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נוסיף לכך את הסוגיה של השבת הפעילות של עולם התרבות לסדרה על פי תקנים שייקבעו.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר בתור פתיחה שזה בלתי סביר שיש אירועים שכן מאפשרים את הקיום שלהם רק כי יש להם כותרת מסוימת, עם 250 משתתפים, אבל כשזה מגיע לאירועי תרבות, זה לא נכלל בכללים.

יפעת שאשא ביטון: אם הסיפור הוא בריאותי, ואם הסיפור הוא קורונה, אם מותר 250, זה לא משנה אם זו חתונה, בר מצווה, בת מצווה, יום הולדת, ערב כיתה שמישהו רוצה לעשות, מופע שמתקיים, וכולי.

יפעת שאשא ביטון: העקרונות צריכים להיות מאוד מאוד ברורים.

יפעת שאשא ביטון: צריך שיהיה רעיון מסדר בהנחיות שניתנות, פעם אחת גם כדי שאנחנו לא נאבד את אמון הציבור, אבל פעם שנייה, כדי שבאמת נוכל להשיב לכל האנשים בכל התחומים לחזור לאיזושהי שגרה על פי נוהל שהוא אחיד.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חבר הכנסת יואל רזבוזוב.

יפעת שאשא ביטון: תודה מראש על הרצון להביא את הדיון לסדר-היום של הוועדה.

יואל רזבוזוב: תודה.

יואל רזבוזוב: תודה לך, כבוד היושבת-ראש, שנענית לדיון הדחוף הזה, כי הנושא הוא באמת דחוף.

יואל רזבוזוב: אני חושב שכולנו שומעים את הזעקה של אנשי עולם התרבות, את הזעקה האמיתית שלהם, שהם נמצאים בחוסר ודאות.

יואל רזבוזוב: הם בין אלה שהכי נפגעו במשבר הזה.

יואל רזבוזוב: אין להם שום ודאות, הם לא עובדים, רובם עצמאיים.

יואל רזבוזוב: הם נמצאים ממש בפשיטת רגל, הם כבר צעד וחצי בפנים.

יואל רזבוזוב: אנחנו שומעים את הזעקה, ואנחנו רואים אותם מול הכנסת.

יואל רזבוזוב: חשוב שהמדינה תתגייס, וחשוב שהם ידעו – בעזרתך, בעזרת הדיון הזה – שהכנסת לא מפקירה אותם.

יואל רזבוזוב: אנחנו צריכים לשאול את השאלות הקשות גם את אנשי האוצר, גם את אנשי הבריאות, גם את אנשי התרבות, להבין בדיוק איפה אנחנו עומדים, איפה המענקים, איפה הפיצויים.

יואל רזבוזוב: אם המדינה מגבילה אותם, ויש פה איפה ואיפה, כמו שאמרת – חלק מהאירועים, עד 250 אנשים אפשר, באירועים של תרבות אי אפשר.

יואל רזבוזוב: אני חושב שאנחנו צריכים להתרגל לשגרת קורונה.

יואל רזבוזוב: בשגרת קורונה אנחנו צריכים להתייחס נקודתית ולא רוחבית לסגור את כל התחום.

יואל רזבוזוב: כמו שאמרתי, אם המדינה לא מאפשרת לתעשיית התרבות והאירועים לעבוד, המדינה צריכה לדאוג לדמי קיום וחל"ת ומענקים ל-150,000 עובדים בתעשייה הזאת.

יואל רזבוזוב: אלו משפחות שעל סף קריסה.

יואל רזבוזוב: כמו שאמרתי, אנשים מגיעים ומנסים לתת את החיבוק ולחזק אותם, אבל זאת זעקת אמת.

יואל רזבוזוב: אנחנו רואים אנשים – ואנחנו שומעים כבר מקרים טרגיים, גם בתעשייה הזאת, ואסור לנו להגיע לשם.

יואל רזבוזוב: המדינה צריכה כאן להתגייס למענם.

יואל רזבוזוב: וזאת נוסחה כלכלית פשוטה – אם אנחנו ניתן להם עכשיו לקרוס, והם יפשטו רגל, אנחנו נשלם הרבה יותר כמדינה.

יואל רזבוזוב: הרבה הרבה יותר.

יואל רזבוזוב: אז חשוב מאוד שנתגייס.

יואל רזבוזוב: וכאן אני מודה גם לחברי הכנסת שהצטרפו.

יואל רזבוזוב: אנחנו רוצים לשמוע תשובות, אולי באמת תהיה אמירה.

יואל רזבוזוב: חשוב שאנשים ידעו שאנחנו ככנסת לא מפקירים אותם.

יואל רזבוזוב: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת רזבוזוב.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר כהערה לסדר, הרבה פעמים אומרים עולם התרבות – כולם רואים את האומנים הגדולים לנגד עיניהם.

יפעת שאשא ביטון: חברים, אנחנו מדברים על כל הגזרות בעולם התרבות.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו עובדי סאונד, עובדי במה, עובדי תאורה, ועוד הרבה מאוד אנשים שעוסקים בלוגיסטיקה של מאחורי הקלעים.

יפעת שאשא ביטון: אלה האנשים שנשארו מאחורי הקלעים מאחור, והתפקיד שלנו הוא לראות איך אנחנו עוזרים גם להם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעשה חבר כנסת ונציג, נעשה את זה בריץ'-רץ'.

יפעת שאשא ביטון: ונתחיל עם חברת הכנסת אורלי פרומן, בבקשה.

אורלי פרומן: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

אורלי פרומן: אני מאוד מאוד מודה על הדיון הזה.

אורלי פרומן: אני מחוברת לעולם התרבות, הייתי שש שנים מנכ"לית משרד התרבות והספורט.

אורלי פרומן: בגדול, יש שם שתי זרועות – אחת כבר טופלה, כל הגופים הנתמכים, יש מתווה שהשר טיפל בהם.

אורלי פרומן: אנחנו היום מדברים על ענף האירועים בעולם התרבות שמניע את הנשמה היתרה שכולנו צריכים אותה.

אורלי פרומן: ואם התקופה שאנחנו נמצאים בה היא תקופה של השבת המשק והחברה הישראלית לפעילות סדירה, חייבים להפנים – חייבים להפנים – שלעולם התרבות יש תפקיד מאוד מאוד מאוד משמעותי, קל וחומר אחרי התקופה הקשה שעברנו כולנו.

אורלי פרומן: אני רוצה לסבר את האוזן ולהזכיר לכולנו – מדובר בחברות, באנשים, בעצמאיים, שבימים שבשגרה לא מבקשים אגורה מהמדינה.

אורלי פרומן: אלו עסקים עצמאיים שמפעילים מאות ואלפי אירועים, לרבות לגופים הנתמכים ולאנשים שעובדים מסביב ומאחורי הקלעים, כמו שאמרת, ומניעים את עולם התרבות ומתפרנסים בכבוד לאורך כל השנה.

אורלי פרומן: במשבר הזה הם היו הראשונים להיות מושבתים, הם כנראה יהיו האחרונים לחזור למעגל החיים, והמדינה שוכחת אותם, ושכחה אותם.

אורלי פרומן: חשוב לזכור שיש לגופים האלה חלק מאוד מאוד משמעותי בצמיחה הכלכלית של מדינת ישראל.

אורלי פרומן: להעסיק 200,000-150,000 עובדים ולהניע מאות אלפי אירועים בשנה זה חלק מהצמיחה הכלכלית של מדינת ישראל, והמדינה צריכה להגיד להם תודה בוקר-בוקר.

אורלי פרומן: ומה אנחנו מגלים פה?

אורלי פרומן: אנשים הגיעו לפת לחם.

אורלי פרומן: הם רואים איך מפעל החיים שלהם קרס.

אורלי פרומן: ומה, אנחנו לא שם?

אורלי פרומן: המדינה לא שם בשבילם?

אורלי פרומן: ראש הממשלה וכל השרים שעוסקים בשיקום המשק, אתם לא רואים את האנשים האלה, שאיבדו את פת לחמם?

אורלי פרומן: זה כאב לב אחד גדול לשוחח אתם.

אורלי פרומן: מספיק לבקר פה בכיכר ליד הכנסת בשביל לראות את הנציגים שלהם – באיזה שברון לב האנשים האלה נמצאים.

אורלי פרומן: הם בסך הכול רוצים לחזור לעבוד, ורוצים פיצוי הולם, בפעם הראשונה שהם מבקשים מהמדינה, על כל השנים הטובות שאזרחי ישראל נהנים מהשירותים שלהם.

אורלי פרומן: נהנים.

אורלי פרומן: רבותיי, תרבות, אומנות, זה חלק מהנשמה היתרה וחלק מהחיות של החברה הישראלית.

אורלי פרומן: אני קוראת לממשלת ישראל לעשות הכול כדי לסייע להם על התקופה שאבדה להם ולהחזיר אותם לפעילות תוך תמיכה כלכלית ותקציבית.

אורלי פרומן: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חברת הכנסת אורלי פרומן.

יפעת שאשא ביטון: את דיברת על הנשמה, אנחנו כל הזמן עסוקים בבריאות הפיזית, ויצא לי כבר כמה פעמים לומר שמישהו שכח פה את בריאות הנפש, בהרבה מאוד מובנים.

אורלי פרומן: הן קשורות אחת בשנייה.

יפעת שאשא ביטון: והתרבות היא בהחלט חלק מבריאות הנפש ומהנשמה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים גם בשבילה וגם בכלל, בשביל הציבור, לראות איך אנחנו עוזרים להם לחזור חזרה לקדמת הבמה, תרתי משמע.

יפעת שאשא ביטון: אייל הלוי, איגוד האמרגנים ומפיקי האומנויות.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

אייל הלוי: תודה רבה.

אייל הלוי: תודה רבה שכינסתם את הדיון, אני מודה לך מאוד.

אייל הלוי: אני בא מאותה כיכר פה ליד במשך שבוע שאנחנו מפגינים.

אייל הלוי: טיפה על עצמי: אני הבעלים והמנכ"ל של חברת Paragon, ואנחנו מארגנים כנסים בינלאומיים בארץ ובעולם.

אייל הלוי: כשמדובר על תרבות, מדובר על תרבות, כנסים, כנסים בינלאומיים, כנסים לחברות, כל הדברים האלה נופלים תחת אותה משבצת.

אייל הלוי: חשוב לי קודם כל להסביר שאנחנו תעשייה – יש לנו כ-180,000-150,000 עובדים מכל הסקטורים.

אייל הלוי: ואנחנו כרגע נמצאים בזעקה, בכאב.

אייל הלוי: אני לא רוצה לחזור על דברים, אבל אנשים מבקשים מאתנו בקבוצות וואטסאפ לעזור להם לקנות מטרנה לילד.

אייל הלוי: הגענו למצבים שלא הכרנו ולא ידענו.

אייל הלוי: זו תעשייה מאוד מלוכדת.

אייל הלוי: זו תעשייה שעובדים בה בכל שעות היום, שעות הלילה.

אייל הלוי: אנשים עומדים על הטרסים בשמש כדי שיהיו אירועים בלילה ויהיו אירועים בערב, אם זה הופעות, אם זה כנסים, ואם זה אירועי ענק, ואם זה כנסים בינלאומיים שמייצרים network מאוד גדול.

אייל הלוי: כל כך הרבה אנשים שמתעסקים שם.

אייל הלוי: אנחנו לא נאבקים נגד שום חוקים.

אייל הלוי: אם יש קורונה ומחליטים שבעקבותיה אסור לעשות כנסים ואסור לעשות אירועים ואסור לעשות הופעות – so be it.

אייל הלוי: נשאלת השאלה איך יכול להיות שאפשר לעשות חתונה, ואי אפשר לעשות כינוס ואי אפשר לעשות הופעה, אבל יכול להיות שהקורונה מטיילת ואומרת: הו, זה אירוע דתי, לא ניגע בו, ואירוע אחר אולי אפשר.

יפעת שאשא ביטון: זה נכון, ככה זה נראה.

משה אבוטבול: זה נראה כך, אם כי אני יודע שהיא לא מבחינה.

יפעת שאשא ביטון: אם 250 איש מתכנסים - - -

אלכס קושניר: השאלה אם הקורונה סוגרת - - -

משה אבוטבול: הנה, הוא התעורר, מישראל ביתנו.

משה אבוטבול: תתנהג יפה, היית עד עכשיו בסדר.

משה אבוטבול: שמעת דת, נדלקת.

יפעת שאשא ביטון: אל תיכנסו לסוגיה הזו.

יפעת שאשא ביטון: זה לא עניין דתי.

יפעת שאשא ביטון: זה עניין של תפיסה ושל רעיון מסדר.

יפעת שאשא ביטון: אם מותר 250 איש, אז מותר 250 איש, זה לא משנה איפה.

משה אבוטבול: תיכף תשמעו גם את דבריי כשיגיע תורי.

משה אבוטבול: תשמעו את דבריי גם.

אייל הלוי: אין לנו שום דבר נגד מתווים ונגד חוקים.

אייל הלוי: אנחנו לא מבינים בבריאות, ואנחנו מניחים שמי שצריך לעשות את העבודה עושה אותה.

אייל הלוי: אבל כמו בכל מקום, אם אי אפשר לעסוק בעבודתנו, אם אני כחברה לא יכול להעסיק את 25 העובדים, ולא יכול לקיים את האירועים, ולא יכול לשלם שכר דירה, וכל ההוצאות הקבועות שיש – סתם, סדר גודל של חברה בינונית, שעושה מחזור של 30 מיליון שקל בשנה, ההוצאות הקבועות אחרי העזרה של האוצר להוריד את כוח האדם ולשלם חל"ת, אחרי הכול, היא 220,000 שקל בחודש, מינימום, אחרי שקיצצנו ולא משכנו משכורות.

אייל הלוי: אני כבעל חברה, לא מגיע לי שום שכר, לא חל"ת ולא כלום.

אייל הלוי: אז אנחנו לא מקבלים כי אנחנו שכירים בעלי שליטה בחברה שעשתה מעל 20 מיליון שקל ב-2019, נשארנו חשופים מכל המקומות.

אייל הלוי: אנחנו ועוד רבים רבים אחרים.

אייל הלוי: בסך הכול אנחנו אומרים שאם אנחנו לא יכולים לעסוק בעבודתנו, צריך לא לפצות אותנו, צריך להשקיע בנו.

אייל הלוי: צריך לדעת שאם לא ישלמו לנו עכשיו, ישלמו הרבה הרבה יותר אחר כך.

אייל הלוי: זה מאוד לא כלכלי.

אייל הלוי: אני מדבר על התאבדויות, מדבר על פסיכולוגים, מדבר על מחלות, מדבר על פשיטות רגל.

אייל הלוי: אנחנו על הקצה, ועוד רבים – כל מי שנמצא בכיכר, בהפגנה שתתחיל ב-13:00, נמצא שם וזועק וכואב.

אייל הלוי: במלחמות, כשיש טילים על הצפון או משהו בדרום, זו מלחמה גיאוגרפית.

אייל הלוי: אומרים שם אי אפשר לצאת לעבוד – מס רכוש או מה שלא יהיה, מפצים את מי שלא יכול לצאת לעבוד.

אייל הלוי: זאת מלחמה סקטוריאלית.

אייל הלוי: הקורונה פוגעת בסקטורים מסוימים.

אייל הלוי: סקטור עולם התרבות, עולם הכנסים, עולם האירועים, נפגע קשות מאוד, הוא נפגע מכה אנושה.

אייל הלוי: וצריך לטפל בזה בצורה מאוד פשוטה, משוואה של דוח מע"מ – איפה שירדה ההכנסה ולא חוזרת, צריך את אותם ארגונים לפצות, גם ברמה הארגונית וגם ברמה האישית בסך הכול.

אייל הלוי: וזה מה שאנחנו מבקשים.

אייל הלוי: אנחנו חושבים שזו צעקה – שוב, זה דיון מאוד מתורבת, אבל הצעקה שלנו, אנחנו הרבה זמן נמצאים בחוץ, ארבעה חודשים בלי שהוצאנו חשבונית אחת.

אייל הלוי: אנחנו אנשי תרבות, אנחנו לא אנשים שמתלהמים, ואנחנו אנשים שיודעים לעבוד, אבל כשיש מצוקה, מאבדים את הצפון.

אייל הלוי: אנחנו בסך הכול רוצים להתקיים, רוצים שישלמו לעובדים את החל"ת.

אייל הלוי: שיהיה מתווה הגיוני שמתייחס למה שצריך.

אייל הלוי: אנחנו מתבדחים ואומרים שיושבים נערי האוצר – שבחיים לא הוציאו חשבונית לאף אחד – וגוזרים את גורלנו בלי שום דיון, בלי שום שיחה.

יפעת שאשא ביטון: אין לכם נציגים שם באוצר שמקיימים אתם את השיח בכל הנוגע אליכם?

אייל הלוי: לא.

אייל הלוי: לא.

אייל הלוי: רצינו וביטלו לנו פגישה בשבוע שעבר ברגע האחרון, עם משרד ראש הממשלה.

אייל הלוי: היינו ליד הבית של ישראל כץ, שחלף על פנינו.

אייל הלוי: גם ליד גנץ, שחלף על פנינו.

אייל הלוי: אנחנו מנסים, אבל דוחים אותנו, וזו בירוקרטיה שאנחנו לא מבינים.

אייל הלוי: אנחנו חושבים שנבחרי הציבור צריכים לעזור לנו ולשרת אותנו – לא לשרת, זו מילה לא יפה, אבל לעזור לנו.

משה אבוטבול: למה לא?

משה אבוטבול: אנחנו אוהבים את המילה.

קריאה: לשרת, לשרת.

אייל הלוי: אז להיות יחד ולהתחשב בנו.

אייל הלוי: אנחנו באמת צועקים, אנחנו במצוקה אדירה.

אייל הלוי: הבנקים – לא מעניין אותנו.

אייל הלוי: אני לא מאשים אותם.

אייל הלוי: מנהל הבנק שלי הסביר לי שברגע שהמדינה נותנת ערבות, הלוואת מדינה בערבות מדינה וטוענת שהיא נותנת את זה, אבל בעצם היא נותנת רק 15% ערבות, הבנק אומר לי: מה אתה רוצה?

אייל הלוי: אני רואה את העסק שלך, אתה בעצמך לא יודע מתי תחזרו לעבוד.

אייל הלוי: מאיפה תשלם לי?

אייל הלוי: אני אקח לך את הבית?

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל הבנק צריך להבין שאם היית ממשיך להכניס את אותן הכנסות שלך, לא היית צריך אותו.

אייל הלוי: הבנק מבין.

יפעת שאשא ביטון: חשוב להגיד את זה כל הזמן.

אייל הלוי: הבנק אומר אני גוף פרטי.

אייל הלוי: אני בסך הכול אומר, אנחנו בסוף נמצאים – לאן שלא הולכים, זורקים אותנו לשלב הבא.

אייל הלוי: הבנק אומר המדינה, המדינה אומרת נתנו לבנקים.

אייל הלוי: עכשיו הבנתי שמדברים על ערבות מדינה לתעשייה בסיכון, ככה הוגדרנו, שזה צריך לעבור בהצעת חוק, שאנחנו נקבל הלוואת מדינה ב-60% עד 80%.

אייל הלוי: בסך הכול צועקים – מתחננים – בשלב הזה.

אייל הלוי: מתחננים לעזרה ברמה של חברות וברמה של העובדים עצמם.

אייל הלוי: תנו לנו לחיות כדי שנוכל להמשיך הלאה, ויש הרבה עבודה בקנה, והיא תתקיים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה אייל.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת משה אבוטבול, בבקשה.

משה אבוטבול: ראשית, אני בלי ספק מזדהה עם הצער והכאב וכל אובדן ימי העבודה שלכם.

משה אבוטבול: אני גם הייתי באוהל המחאה, ואמרתי בצורה הברורה ביותר שאנחנו כאן גם כדי לשרת אתכם.

משה אבוטבול: זו לא מילה גסה להגיד לשרת אתכם.

משה אבוטבול: אם ראש הממשלה הקודם, המנוח, יצחק רבין כתב ספר "פנקס שירות", ושם הוא קורא לזה שירות, אז אנחנו ודאי שצריכים לשרת אתכם.

משה אבוטבול: אני מאוד התחברתי לקליפ מאוד קצר שאומר את כל הכאב שלכם, מי שראה את זה, הקליפ שמדבר עבור כל אותם אנשים שנמצאים מאחורי קדמת האומנים.

משה אבוטבול: כל אנשי המקצוע שנמצאים בבמה, מאחורי הבמה, מאחורי הקלעים.

משה אבוטבול: של שולי רנד.

משה אבוטבול: זה קליפ שמדבר – אחרי שרואים את הקליפ הזה, כבר כל המחיצות נעלמות, שמגיע לכם כמה שיותר גיבוי מאתנו.

משה אבוטבול: אני חושב שאתם עושים עבודה טובה, ובפרט שאני מכיר אתכם במשך שנים רבות.

משה אבוטבול: הייתי עשר שנים ראש עיריית בית שמש, ואתם הגעתם אלינו, והרבה פעמים בהתנדבות מלאה, לכל מיני אוכלוסיות בסיכון כשביקשנו אתכם.

משה אבוטבול: אתם הייתם הראשונים לבוא להתנדב.

משה אבוטבול: הגיע הזמן שנחזיר לכם מעט, ושהמדינה תכיר בימים האלה שאתם נמצאים ללא פרנסה, תמצא את מנגנון העזרה לנושא הזה.

משה אבוטבול: ואני קורא לוועדה וליושבת-הראש לעקוב אחרי ההחלטות בנושא הזה, כי אנחנו מזדהים ובורחים, אבל לא, אנחנו צריכים להיות אתכם, לצדכם, ואני מאמין שבקרוב ממש נוכל לצאת שיירה או להביא בשורה טובה לכל אותם אנשים שהיה כואב לראות אותם בחוץ.

משה אבוטבול: חלקם גם חברים טובים שלי, אומנים מהמגזר החרדי שהגיעו לשם ונתנו את כל כולם בנושא הזה.

משה אבוטבול: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, חבר הכנסת אבוטבול.

יפעת שאשא ביטון: דליה שימקו.

יפעת שאשא ביטון: רק תראי שאת לא במיוט.

דליה שימקו: אני מייצגת את היוצרים במדינת ישראל בתחום התיאטרון.

דליה שימקו: חשוב לציין שאחד הדברים שצורמים לי זה כל הזמן ההפרדה בין אומנים למי שעובד מאחורי הקלעים.

דליה שימקו: חשוב להגיד שכמות האומנים בפרונט, המפורסמים ואלה שידם משגת, היא קטנה מאוד.

דליה שימקו: רוב האנשים שעובדים על הבמה, גם השחקנים וגם היוצרים, האנשים שעושים את התיאטרון, הם בדיוק כמו אותם פועלי במה שנזכרים בהם כל כך בערגה בימים האלו.

דליה שימקו: אנחנו כולנו באותה סירה.

דליה שימקו: אנחנו כולנו אנשים שעובדים מאוד מאוד מאוד קשה למחייתנו.

דליה שימקו: אנחנו נמצאים במצב שרצים בדרך כלל בין עבודות, שלא ממש ברור מי המעסיק הקבוע שלנו, אם יש לנו בכלל כזה.

דליה שימקו: והאנשים האלה נופלים בין כל הכיסאות – בין ביטוח לאומי לבין עצמאיים.

דליה שימקו: הם לא מפוצים.

דליה שימקו: גם כשהמוסדות – ובתקווה שהמוסדות יפוצו כמו שצריך ויוכלו לעמוד על הרגליים אחרי המשבר המטורף הזה, אותם אנשים עשויים להיפלט משוק העבודה.

דליה שימקו: ומדובר על היוצרים שעושים את התיאטרון הישראלי כמו שאנחנו מכירים אותו, על כל צבעיו ורבדיו, החל מתיאטרון ילדים לקטנים ביותר, וכלה בהפקות המורכבות ומחזות הזמר המסחריים וכל הדבר שמשרת את כל סוגי הציבור במדינת ישראל.

דליה שימקו: כמו כן, מוזר לי שבמשך כל התקופה הזאת אנחנו מוצאים את עצמנו מנסים לשכנע שהתרבות היא חשובה.

דליה שימקו: מוזר.

דליה שימקו: עם שנשאר עם בזכות תרבות, נדמה לי.

דליה שימקו: בזכות שפה, בזכות ערכים, לא בזכות מקום ושלטון ריבוני.

דליה שימקו: עם כזה, צריך להזכיר לו, אחרי 70 שנה שיש לו מדינה, שתרבות זה דבר חשוב?

דליה שימקו: זה לא אבסורדי קצת?

דליה שימקו: כל הדיון הזה וכל הצורך שלנו להזכיר שהנשמה, שאנשים, שהציבור זקוק לתרבות – כל הדיבור הזה בעיני הוא מוזר, כי זה א'-ב'.

דליה שימקו: כמו כן, הייתי מצפה גם מחברי הממשלה וגם מחברי הכנסת לראות מה עשו מדינות שאנחנו היינו שמחים להימנות עליהן, מה שנקרא מדינות מתוקנות, ולראות כיצד הן טיפלו באינדיבידואלים של התרבות והאומנות, ואיך הם הבינו מהר מאוד שזה הסקטור שהולך להיות במצוקה נוראית, ומיד פיצו בלי בירוקרטיה רבה הרבה מאוד אנשים שעוסקים בתחום באופן ישיר לחשבונות הבנק שלהם.

דליה שימקו: מדובר על צרפת, מדובר על בלגיה, מדובר על גרמניה, מדובר על אנגליה.

דליה שימקו: מדינות שאני חושבת שיש מה ללמוד מהן.

דליה שימקו: כמו כן, אנחנו צריכים לשאול את עצמנו פעם אחת ולתמיד מה מקומו של האומן העצמאי – האומן, זה שיוצר בסופו של דבר את מה שאתם קוראים תרבות, אבל בתוכה האומנות היא אולי הדבר המרכזי, הגרעין של הדבר הזה.

דליה שימקו: מה מקומו במדינת ישראל?

דליה שימקו: האם יש לו איזשהו מעמד, או ברגע שהוא מפסיק לשעשע אותנו, אנחנו יכולים לזרוק אותו לכלבים ולמצוא אותו מת לבד, כמו את דוד אבידן הגדול, בלי שנדע שמשהו קרה לו?

דליה שימקו: יש משהו בשיח הזה שמתעורר עכשיו, שאני חושבת שהוא הרבה יותר גדול מאשר רק הקורונה.

דליה שימקו: ולסיום, אני רוצה לומר, כל העסק מריח מלוביסטיות.

דליה שימקו: אין כאן שום היגיון.

דליה שימקו: אין שום סיבה שיפתחו חתונות ל-250 איש, אבל לא אולמות תיאטרון ל-250 איש, בזמן שאנחנו יכולים לעבוד לפי תו סגול.

דליה שימקו: אצלנו כל מי שנכנס רשום, אפשר למדוד לו חום, אפשר להושיב אותו במרחקים, הוא יכול לשבת עם מסיכה.

דליה שימקו: אני לא מבינה את הסלוגן הזה – הראשונים להיסגר, האחרונים להיפתח.

דליה שימקו: מי אמר שאנחנו אמורים להיות האחרונים להיפתח, על סמך מה?

דליה שימקו: על סמך מה "איקאה" נפתחו ראשונים?

דליה שימקו: הכול מריח מפוליטיקה, מלוביזם, לא מטובת הציבור ולא מבריאות הציבור, וזה מאוד מאוד חמור בעיני, ואני חושבת שדרוש חשבון נפש רציני מאוד בטיפול, בהשתקמות מהטראומה הזאת שנקראת קורונה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, דליה.

יפעת שאשא ביטון: אני אומר לך מה עלה לי בסיום דברייך.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל, את צודקת לגמרי בניתוח האחרון שלך.

יפעת שאשא ביטון: אמרנו את זה גם כאן קודם, אבל כנראה שיש פה משהו משובש בתפיסה, שאולי תרבות זה מותרות.

יפעת שאשא ביטון: תרבות זה לא מותרות.

יפעת שאשא ביטון: כשאנחנו נבין שתרבות זה חלק מהמצרך הבסיסי לנפש – לא ברמה של סלוגן ולא ברמה של סיסמאות – אז זה לא יהיה הראשון להיסגר והאחרון להיפתח, ויכול להיות שכאן אנחנו צריכים לעשות עבודה.

יפעת שאשא ביטון: חבל שאנחנו צריכים לשכנע בזה, אבל כנראה שכאן אנחנו צריכים לשים את האצבע.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשאול אותך שאלה כדי להבין יותר לעומק את מאחורי הקלעים של הסיפור שלכם.

יפעת שאשא ביטון: אתם, לפחות מי שאת מייצגת, לא הייתם זכאים לחל"ת, לא למענקים – איפה אתם נמצאים בתוך כל הסל שנתנה המדינה?

יפעת שאשא ביטון: לפי החיוך אני מבינה שהתשובה היא פשוטה – אנחנו לא נמצאים?

יפעת שאשא ביטון: תעשי לי סדר, לי ולחברים כאן.

דליה שימקו: התשובה היא דווקא לא פשוטה, היא דווקא מורכבת.

דליה שימקו: אני יכולה להגיד לך על עצמי.

דליה שימקו: אני למשל חצי עצמאית, חצי שכירה.

דליה שימקו: ביטוח לאומי מצא אותי לא ראויה לקבל ביטוח לאומי, אין לי מושג למה, ועכשיו אני מנהלת מולו מאבקים, וזה אומר שכבר ארבעה חודשים אין לי הכנסה בתור מה שנקרא שכירה.

דליה שימקו: מה שעשיתי כשכירה, אני מביימת בני נוער במסגרת תל אביב.

דליה שימקו: בתור עצמאית, שאני במאית, קיבלתי איזושהי פעימה.

דליה שימקו: הפעימה הזאת הסתכמה בכמה אלפי שקלים, ואחר כך לא הייתי זכאית יותר לשום פעימות.

דליה שימקו: זאת אומרת שבמשך - - -

יפעת שאשא ביטון: למה?

דליה שימקו: אני ספציפית במשך ארבעה חודשים אמורה להתקיים מ-7,000 לאורך ארבעה חודשים.

דליה שימקו: אני אשמח אם מישהו מסוגל להתקיים מ-7,000 שקל לאורך ארבעה חודשים.

דליה שימקו: כל אדם שעובד מאחורי הקלעים, או גם על הבמה, והוא לא מה שנקרא כוכב ריאליטי, נמצא פחות או יותר במצב הזה.

דליה שימקו: אנחנו מן חצי עצמאיים, חצי שכירים.

דליה שימקו: בדרך כלל עצמאיים מוציאים חשבוניות, חלק עובדים על פי שעות.

דליה שימקו: חלק הרוויחו יפה באיזושהי שנה, אבל הרוויחו מעט מאוד שנה אחר כך.

דליה שימקו: הכול מאוד מאוד לא יציב, והאנשים, הציבור הזה נופל בין הכיסאות, בדרך כלל מוצא את עצמו נלחם ברשויות, כמו שאני כרגע כותבת פחות או יותר בכל יום שני וחמישי ערעור לביטוח לאומי ואין לי מושג אם זה יביא איזשהו פרי.

דליה שימקו: וגם אם כן, זה יהיה מעט מאוד כסף.

דליה שימקו: צריך גם לזכור שרוב האנשים שעובדים בסקטור הזה מרוויחים סכומים קטנים.

דליה שימקו: אלו לא אנשים שמרוויחים סכומים גדולים באופן חודשי ויכולים לשים בצד.

דליה שימקו: אלו אנשים שהחליטו ללכת בעקבות מתת אל שהם קיבלו, שזה כישרון.

דליה שימקו: בדרך כלל במדינה הזאת כישרון, וכשאתה עושה את מה שאתה נועדת לעשות, משולם לא משהו.

דליה שימקו: אנחנו חיים בדרך כלל מחודש לחודש, מיום ליום, רצים אחרי הפרויקט הזה.

דליה שימקו: יש מגזר שלם שנקרא מגזר הפרינג', שאני שייכת אליו, שהוא בכלל מגזר שגם המדינה מעודדת אותו, תומכת בו, בצורה מאוד בסיסית.

דליה שימקו: זאת אומרת, אני למשל, שאני מנהלת של אנסמבל תיאטרון עצמאי, לא יכולה לקחת לעצמי משכורת שתפרנס אותי כמנהלת תיאטרון, ונאלצת – או רוצה, או מה שלא יהיה, אבל כלכלית, ללא ספק נאלצת – לעשות עוד הרבה מאוד דברים אחרים.

דליה שימקו: מדובר על סקטור שקשה מאוד לשים אותו תחת כותרות ברורות מבחינה כלכלית, וצריך להתייחס אליו באופן פרטני ולהבין את הצרכים שלו, להקשיב לו, לזמן אותו, ולהבין איך עוזרים לו בצורה ישירה כמו שעשו במדינות מתוקנות.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, דליה, על הדברים האמיצים באמת.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אנדרי קוז'ינוב.

אנדרי קוז'ינוב: גברתי היושבת-ראש, בהמשך לכל הדברים, רציתי לחדד כמה סוגיות.

אנדרי קוז'ינוב: נתחיל מהסיפור של מועדוני ההופעות, בהמשך ליוצרים.

אנדרי קוז'ינוב: יש את החתונות, ויש את התחבורה הציבורית, ואוטובוס מכיל 150 איש היום כמעט, בדוחק, ושום תו סגול לפי ההגדרות של משרד הבריאות.

אנדרי קוז'ינוב: במועדוני ההופעות אין להם שום מקרה, וגם אין באופק, כי אנשים לא בישיבה.

אנדרי קוז'ינוב: קצת קשה לי לתאר הופעת רוק בישיבה, זה לא הולך לקרות.

אנדרי קוז'ינוב: מצד שני, לא נותנים שום ודאות מתי יפתחו – בעוד חודש, בעוד חודשיים, בעוד שלושה – כאשר הפיצוי מגיע לחודשים של מרץ-אפריל, ואין שום פיצוי אחורי - - -

יפעת שאשא ביטון: עוד לא פתחנו אירועים פשוטים, אתה כבר רוצה רוק?

יפעת שאשא ביטון: כל אחד בוכה מאיפה שכואב לו.

אנדרי קוז'ינוב: כשיש שאנסון צרפתי, גם על זה אני הולך.

אנדרי קוז'ינוב: שוב, זה חלק מהתרבות, אפשר להגיד תרבות הנוער או תרבות הצעירים, אבל זה עדיין חלק מהתרבות.

אנדרי קוז'ינוב: יש גם אמצעים טכנולוגיים שיכולים לאפשר את ההכנסה של האנשים והניטור של האנשים, וזה קיים וזמין גם בשוק החופשי.

אנדרי קוז'ינוב: אנשים מעוניינים לפתוח ולהיפתח כי זה הגיע לרמה של רעב והישרדות אמיתית.

אנדרי קוז'ינוב: נקודה שנייה, יצא לי לדבר עם לא מעט מהם – זה כביכול נשמע הרבה, 20 מיליון שקל בשנה.

אנדרי קוז'ינוב: אבל אלה שהרוויחו במחזור קצת מעל 20 מיליון שקל לא זכאים לשום דבר.

אייל הלוי: הכניסו.

אייל הלוי: הכניסו, לא הרוויחו.

אנדרי קוז'ינוב: הכניסו, זה המחזור.

יפעת שאשא ביטון: זה המחזור, זה לא רווחים.

אנדרי קוז'ינוב: זה בור שהם מיד נכנסים אליו ואין שום יכולת לתחזק את העסק.

אנדרי קוז'ינוב: גם בהקשר הזה, הלוואות בערבות המדינה – דיברתי עם כמה מבעלי העסקים – זה לא משתלם לקחת את ההלוואות האלה.

אנדרי קוז'ינוב: כי ברגע שאין מתווה חזרה לשגרה, אתה לא יודע מתי אתה תחזיר את הכסף, אתה משית את זה על המדינה חזרה, ולכן גם הלוואה - - -

יפעת שאשא ביטון: בסדר, הם גם לא ממהרים לתת לכם.

אנדרי קוז'ינוב: אלה הנקודות הפרקטיות יותר.

אנדרי קוז'ינוב: מאחת השיחות עלה שיש מן ציפייה כזאת לגבי ה-150,000 איש שמובטלים, שרובם הגדול יצטרכו בהיעדר המתווה, בהיעדר החזרה לשגרה, לעשות הסבה מקצועית.

אנדרי קוז'ינוב: לדעתי זה לא ריאלי לצפות מכל החבר'ה האלה לעשות הסבה מקצועית.

אנדרי קוז'ינוב: זה לחלוטין לא ריאלי, ועצם הדבר שזה עלה באוויר, בעיני - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, זה חלק מהבדיחות הנחמדות שמנסים - - -

אנדרי קוז'ינוב: לא, זה נאמר ברצינות לחלוטין.

יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לך מה, אני אומרת את זה בציניות כמובן.

יפעת שאשא ביטון: שנזרקות לאוויר, אגב, לא רק סביב הסוגיה הזו.

יפעת שאשא ביטון: החליטו במדינת ישראל שיש עוד כמה ענפים שאם אנחנו רק נלחץ מספיק, אז יש אנשים שיעשו הסבת מקצוע לענפים האלה.

יפעת שאשא ביטון: הם לא מבינים שזה לא יקרה, בטח לא אנשים שבאים עם פרופסיה מסוימת, עם טאלנט מסוים, כל אחד מהמקום שלו.

משה אבוטבול: עשרות שנות עשייה, אי אפשר לשנות את זה.

יפעת שאשא ביטון: הגיע הזמן שאנחנו נאפשר לאנשים לעשות את מה שהם רוצים ואוהבים, ונעזור להם לעמוד על הרגליים, כי בסוף המצוקה שהם הגיעו אליה עכשיו היא בגלל החלטה של מדיניות.

יפעת שאשא ביטון: מדיניות צודקת, אגב.

יפעת שאשא ביטון: צודקת.

יפעת שאשא ביטון: והיא מדיניות לא רק במדינת ישראל, אנחנו פוגשים אותה גם עוד מדינות בעולם, אבל התפקיד שלנו לצד זה הוא לעזור להם בחזרה לעמוד על הרגליים, ומשם שכל אחד יעשה את הבחירה שלו לאן הוא ממשיך.

אנדרי קוז'ינוב: יש פתרונות טכניים איך ניתן לפתוח את ההופעות ואת האירועים ולעקוב אחרי כמות האנשים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת אנדרי קוז'ינוב.

יפעת שאשא ביטון: יוני פיינגולד נימצא אתנו?

יפעת שאשא ביטון: לינדה אביטן נמצאת אתנו?

יפעת שאשא ביטון: לינדה אביטן?

יפעת שאשא ביטון: אגב, היא חלק מקבוצת המוחים, הם כנראה בהתארגנות שם.

יפעת שאשא ביטון: דני וייס, יו"ר פורום לתרבות ואומנות.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה דני.

דני וייס: שלום, שמי דני וייס, ואני מנכ"ל המדיטק בחולון ויושב-ראש פורום מוסדות תרבות בישראל.

דני וייס: לפני שבועיים התקבלו שתי החלטות שהיו אחד הצעדים הראשונים והחשובים בדרך להתניע את עולם התרבות מחדש.

דני וייס: היו שני סיכומים שהתקבלו בין שר התרבות לבין – ראשית, קודם כל מול משרד הבריאות בנוגע למתווה התפעולי הטכני-בריאותי שאפשר היה אתו להפעיל את מוסדות התרבות.

דני וייס: קצת אחריו התקבלו החלטות מול משרד - - - מוסדות התרבות שכוללים את התיאטראות, התזמורות, המוזיאונים, להקות המחול, וכל שאר הגופים שמופיעים בכל רחבי הארץ, לא רק באולמות שלהם עצמם, אלא גם בהיכלי תרבות ברחבי הארץ.

דני וייס: בתיאוריה זה היה אמור לאפשר לנו להחזיר עשרות אלפי עובדים לעבודה, החל מעובדים מן השורה, דרך אנשים שנמצאים פה.

דני וייס: צריך לזכור שגם אומנים, סאונדמנים, צוותים טכניים וכדומה, מועסקים גם במוסדות התרבות, לכאורה הרשמיים, המוסדיים, כמו התיאטראות וכדומה.

דני וייס: יש פה שחקנים שבבוקר מופיעים בהצגת תיאטרון ובערב מופיעים ב"זאפה", וכנ"ל גם טכנאים, סאונדמנים.

דני וייס: למרות שההסכמים האלה לא היו אמורים – וגם לא התיימרו – לפתור את כל הבעיה, הם היו חלק חשוב מאוד בהתנעת עולם התרבות מחדש.

דני וייס: צריך לזכור עוד משהו מאוד מאוד חשוב, וזה נאמר פה קודם, נדמה לי על ידי דליה, היכלי התרבות ואולמות התרבות ערוכים יותר טוב מכל גוף אחר שמארח קהל לטיפול בקהל ברמה הבריאותית ושמירה על התקנות.

דני וייס: - - - אנחנו אמרנו את זה שהעניין של הקהל הוא בכלל לא בעיה תפעולית מכיוון שאנחנו יודעים לשלוט ולווסת את כמויות הקהל, החל מהתור בחוץ, דרך כמות האנשים בפואייה, וכמובן, בסידורי ההושבה עצמם.

דני וייס: בטח יותר טוב מחתונה של 250 איש, שבה כולם אחד על השני, ואני לא רואה דרך איך אפשר לשמור שם על עקרונות התו הסגול, ובכל זאת הם קיבלו אישור, ואנחנו עדיין לא.

דני וייס: כי מה שקרה, לפני שבועיים כאמור התקבל האישור, בעקבותיו מיד נפתחו המוזיאונים, ואלפי עובדים חזרו מידית לעבודה, והקהל התחיל להגיע למוזיאונים.

דני וייס: אבל המוזיאונים זה החלק הקל.

דני וייס: כולנו חיכינו ל-14 בחודש, שבו היו אמורים להיפתח אולמות התרבות עצמם, ואז בגלל כל הסיבות הידועות קיבלו יומיים קודם הודעה שזה נדחה בעוד שבוע, וכרגע אין קולות או איזשהו מתווה, או ידע ברור שאומר מתי אנחנו ניפתח.

דני וייס: כרגע אנחנו עוד לא יודעים.

דני וייס: בזמן שחלף, בשבועיים האחרונים מאז שהוחלט על ידי שרי הבריאות, התרבות והאוצר שאנחנו חוזרים לעבודה, מוסדות התרבות החזירו מאות אנשים לעבודה, נערכו, קבעו לוחות פעילות, שריינו אומנים, הכניסו הפקות מחדש לעבודה ולקחו על עצמם התחייבויות, ופתאום הכול נעצר.

דני וייס: שני דברים שנעצרו, כמו שאמרנו, גם העניין התפעולי, וגם עוד לא התקבלו שום החלטות שמאפשרות את יישום המתווה הכלכלי שמאפשר למוסדות התרבות לחזור.

דני וייס: צריך לזכור, הסיוע הזה לא מיועד ללכת לקירות של המוסדות, אלא הוא מיועד בראש ובראשונה לשלם שכר ולהחזיר לעבודה רבבות עובדים מכל סקטור שהוא – החל מאומנים, מבצעים, יוצרים, במאים, תפאורנים, סאונדמנים ואנשים טכניים; ועד סדרנים, קופאים ועובדי ניקיון.

דני וייס: כל הדבר הזה כרגע נעצר.

דני וייס: אנחנו מחכים – כאמור, מוסדות התרבות לא מתיימרים לפתור את כל הבעיה, אבל באמצעותנו אנשים יוכלו לחזור לעבודה, חלק מהם, ולחלק מהעבודה, וזה גם יניע, לדעתי, את חזרתו של הסקטור הפרטי לפעילות מכיוון שאני לא רואה שום הבדל בין אישור שמקבל תיאטרון להתחיל להכניס קהל ולהתחיל לפעול, לבין אולם ב"זאפה" או "שוני", או היכל התרבות באר שבע, או כל אולם אחר.

דני וייס: אלו אותם עקרונות, אותם כללים, ואפשר לבצע את זה ולהתניע מחדש.

דני וייס: נכון, בהתחלה ייקח לקהל קצת זמן להגיע, וזה בסדר גמור, אנחנו בנויים על זה, אבל הקהל צמא לזה, כמו גם עשרות אלפי אנשים, שחלקם מיוצגים פה, שיושבים בבית במצב כלכלי ונפשי קשה ביותר.

דני וייס: אנחנו לא רואים סיבות אובייקטיביות למה אי אפשר לשחרר ולהתחיל לחזור.

דני וייס: אי אפשר לחזור ולהסביר שוב את החשיבות של התרבות גם לחוסן הלאומי, גם למורל, וגם לא לשכוח, מדובר פה במחולל צמיחה.

דני וייס: זאת אומרת, יש פקטור כלכלי מאוד מאוד חשוב לאור העובדה שהסקטור הזה מעסיק – במעגלים הראשונים והשניים, מאות אלפי אנשים, שכולם מפרנסים משפחות, וזה מניע כלכלה, הנושא של התרבות, ובכל העולם זה ככה, ובטח בישראל זה ככה.

דני וייס: כרגע אנחנו תקועים, ואני לא רואה סיבות למה אי אפשר לחלץ את הפקק ולהחזיר אותנו לעבודה.

דני וייס: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, דני.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רק יכולים להצטרף שגם אנחנו כרגע לא רואים סיבה, ואנחנו נתייחס לזה גם בהמשך מול הגורמים הממשלתיים שיצטרכו לענות כאן.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אלכס קושניר, בבקשה.

אלכס קושניר: תודה, גברתי היושבת-ראש.

אלכס קושניר: אני מקשיב למה שהחבר'ה אומרים פה, ואני מתלבט בין שתי גרסאות: או שיש פה חיסול ממוקד של עולם התרבות והבידור, או שיש כאן אובדן שליטה.

אלכס קושניר: הרי לא יכול להיות שאפילו הפלסטרים לא מדביקים.

אלכס קושניר: פשוט הזניחו אותם ואמרו, יאללה, מה שיהיה, יהיה.

אלכס קושניר: הרי האנשים האלה צריכים לקבל תשובה לשלוש שאלות: אחת, איך חוזרים לשגרה?

אלכס קושניר: ואמר פה חברי אנדריי קוז'ינוב שיש פתרונות טכנולוגיים, זו לא כזו בעיה.

אלכס קושניר: גם בתיאטראות וגם במועדונים, ובטוח גם במקומות פתוחים, אפשר היום לנטר אנשים, זו לא בעיה.

אלכס קושניר: דבר שני, מתי חוזרים לשגרה?

אלכס קושניר: ואני מבין ששאלת המתי תלויה בהרבה מאוד גורמים אקסוגניים ואפשר להתייחס לזה גם.

אלכס קושניר: השאלה הנוספת שהם חייבים לקבל תשובה היא מה קורה עד אז?

אלכס קושניר: הרי יש פה כמה אוכלוסיות של אנשים.

אלכס קושניר: יש בעלי חברות שפשוט לא מקבלים שום דבר, לא זכאים לכלום.

אלכס קושניר: כתוצאה מכך אין להם את היכולת לסייע לעובדים שלהם, ואותם עובדים, גם הם נמצאים במצב לא ברור כי חלק מהם הם שכירים וחלק מהם הם עצמאיים.

אלכס קושניר: אגב, אם הוא שכיר וגם עצמאי, ובתור עצמאי הוא כן מצליח איכשהו לתחזק את העסק שלו, כי העסק שלו אולי נושק לתרבות, והוא כן מצליח לעשות משהו, כשהוא מגיע לביטוח לאומי לדרוש את החל"ת שלו כשכיר, אז אומרים לו: לא, יש לך עסק כעצמאי, ושם יש לך הכנסה של שקל וחצי, אז אני אקצץ לך את השקל וחצי מפה.

אלכס קושניר: זאת אומרת, אני חושב שעבר מספיק זמן כדי שהממשלה תתעשת רגע ותבין שיש כאן סקטורים שפשוט הולכים להימחק.

אלכס קושניר: ואני אומר לך, או שזה אובדן שליטה, או שזה חיסול ממוקד.

אלכס קושניר: את אמרת את זה, ואני מאוד מאוד מתחבר למה שאמרת:

אלכס קושניר: התרבות והבידור זה לא מותרות, זה הכרח.

אלכס קושניר: כי אם את זה לא נצליח להציל, אז בסוף נאבד את כל מה שיש לנו גם ככה.

אלכס קושניר: אני חושב שכולנו ביחד חייבים לצעוק את הזעקה של האנשים האלה כי זו מלחמה משותפת.

אלכס קושניר: לא יכול להיות שיש פשוט ניתוק מוחלט.

אלכס קושניר: פשוט החליטו להתעלם מהם כאילו הם לא קיימים.

אלכס קושניר: הם מפגינים, הם מדברים בתקשורת, הם נמצאים בכל מקום, וכולנו שומעים אותם, אבל בסוף, מקבלי ההחלטות באולימפוס משלהם.

אלכס קושניר: תפקידנו זה להביא את הקול שלהם ואת הצעקה שלהם למקומות הנכונים כדי שסוף סוף יקבלו את התשובה לאותן שלוש שאלות: מתי?

אלכס קושניר: איך?

אלכס קושניר: ומה קורה עד שחוזרים?

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת אלכס קושניר.

יפעת שאשא ביטון: אורי רשטיק?

אורי רשטיק: שומעים אותי?

אורי רשטיק: נעים מאוד, אני אורי, אני מנכ"ל שח"ם, ארגון השחקנים בישראל.

אורי רשטיק: אנחנו מייצגים 2,500 שחקנים ושחקניות, שלמעשה כבר שלושה שבועות רובם ככולם יושבים בביתם.

אורי רשטיק: אני אתחיל ואני אתחבר לדברים של חברי, יו"ר פורום מוסדות תרבות, דני וייס.

אורי רשטיק: אני רוצה לחדד, 200 מיליון השקלים האלו, שמדובר עליהם, הם 200 מיליון שקלים הכרחיים וחשובים מאין כמותם להתנעה של תעשיית התרבות.

אורי רשטיק: וה-200 מיליון השקלים האלו – שאגב, משרד התרבות, אני מקווה מאוד שיפרסם בקרוב את הכללים הברורים לחלוקתם – אמורים לייצר אימפקט כלכלי של העסקה של עשרות אלפי אומנים ועובדים, ואימפקט כלכלי לא פחות חשוב מזה.

אורי רשטיק: זה אולי הצעד הכי חשוב ומשמעותי שמדינת ישראל כרגע יכולה לעשות כדי לשקם את התרבות.

אורי רשטיק: אבל אני אסייג את דבריי ואני אגיד שגם כאשר עולם התרבות יחזור וינוע לפעילות, ויושקעו 200 מיליון השקלים האלו בצורה כזאת או אחרת, עדיין עולם התרבות לא יניע מ-0 ל-100.

אורי רשטיק: הולכת להיווצר תקופה מאוד מאוד ארוכה – אני מעריך לפחות עד דצמבר 2020 או ינואר 2021 – שאומנים, עובדים ושחקנים הולכים להיפגע משמעותית בהכנסות שלהם.

אורי רשטיק: אני מדבר על 50% ומטה, כי מוסדות התרבות לא הולכים לפעול כמו שצריך.

אורי רשטיק: כאן אני חוזר ואומר שנכנסת אחריות המדינה.

אורי רשטיק: עולם התרבות בנוי, רובו ככולו – יש שחקנים שאומנם מקבלים דמי אבטלה, אבל 40% מהם לא מקבלים דמי אבטלה.

אורי רשטיק: רובו ככולו ציבור של עצמאיים.

אורי רשטיק: האנשים האלה יושבים בבית, וימשיכו לשבת בבית, חלקם, גם אחרי שעולם התרבות ייפתח.

אורי רשטיק: גם דני אמר שזה לא ייתן פתרון לכולם, ואני בטוח שהוא מסכים איתי.

אורי רשטיק: מדינת ישראל לא יכולה להסתפק בלהגיד פתחנו את עולם התרבות, לא צריכים יותר מענקים לעצמאיים, לא צריך יותר דמי אבטלה.

אורי רשטיק: חייבים להמשיך את הסיפור הזה של מענקים לציבור העצמאיים.

אורי רשטיק: אנשים לא קיבלו מענקים לעצמאיים לפי דעתי מאפריל, על חשבון אפריל זו הפעם האחרונה שקיבלו, עכשיו אנחנו באמצע יוני.

אורי רשטיק: אומנים, שחקנים ויוצרים קיבלו בסך הכול בממוצע 10,000 שקלים.

אורי רשטיק: זאת אומרת, מדינת ישראל סגרה את מוסדות התרבות ואמרו להם: תחיו מ-2,000 או 3,000 שקלים בחודש.

אורי רשטיק: למה מדינת ישראל ולמה משרד האוצר הפסיקו את המענקים לעצמאיים לאותו ציבור?

אורי רשטיק: אין שום יכולת להתפרנס.

אורי רשטיק: אין להם איך להביא לחם הביתה.

אורי רשטיק: צריך לצאת קול מאוד מאוד ברור מהוועדה הזאת שאומר שני דברים: הדבר הראשון, פתחו כבר את עולם התרבות, מספיק עם המשחקים האלו.

אורי רשטיק: אין שום סיבה – שום סיבה – שאם יש חתונות עד 250 איש, שתיאטרוני הפרינג' לא ייפתחו עד 250 איש.

אורי רשטיק: אין שום סיבה שאם במסעדות יש צפיפות של פחות מ-20 ס"מ בין אדם לאדם, לא יפתחו את אולמות התיאטרון עם ההגבלות ההגיוניות שכבר הוגדרו.

אורי רשטיק: והדבר השני, - - - מענקים לעצמאיים, לאנשים אין מה לאכול.

אורי רשטיק: - - - הם לא יחזרו לתפוסה מלאה - - - ומשרד האוצר וראש הממשלה חייבים במובן הזה.

אורי רשטיק: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, אורי.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת סמי אבו שחאדה נמצא אתנו גם ב"זום".

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: סמי, מה שלומך?

יפעת שאשא ביטון: אתה על מיוט.

יפעת שאשא ביטון: אתה על מיוט.

משה אבוטבול: קודם כל, רפואה שלמה.

משה אבוטבול: סמי, רפואה שלמה.

יפעת שאשא ביטון: שמחים לראות שאתה מרגיש טוב, תודה.

סמי אבו שחאדה: קודם כל, תודה רבה לך, גברתי היושבת-ראש, על הדיון המאוד חשוב הזה.

סמי אבו שחאדה: אני רציתי להגיד שקודם כל, העולם הזה של התרבות וכל היחס שהיה גם בעניין החינוך במדינה וגם בעניין התרבות, הוא מאוד עצוב בעיניי.

סמי אבו שחאדה: מאוד עצוב כל היחס לכל העולם הזה של החינוך ושל התרבות.

סמי אבו שחאדה: אני מבין שמה שיכול להתניע – אני חקרתי כמה שנים טוב את עולם התרבות והייתי פעיל בו הרבה שנים, ולאחרונה הייתי בכמה תיאטראות.

סמי אבו שחאדה: מאוד כואב שהתיאטרון סגור.

סמי אבו שחאדה: הסכום שמתבקש עכשיו כדי להתחיל להניע את הגלגל, שבצדק, כל מי שמעורב בתהליך, כל מי שמכיר את כל מה שקורה מאחורי הקלעים מבין שגם אם עכשיו אנחנו פותחים, ייקח הרבה זמן עד שהקהל יחזור ועד שהגלגל יתחיל לרוץ כמו שצריך.

סמי אבו שחאדה: אני מאוד מקווה שעד סוף השנה יחזור עולם התרבות לתפקד כמו שהוא היה.

סמי אבו שחאדה: אנחנו יודעים שגם במצב שבו הוא היה, הוא היה צריך הרבה תמיכה ועזרה גם אז, עוד הרבה לפני הקורונה בהרבה מהתחומים שלו.

סמי אבו שחאדה: אני באמת חושב שצריכה לצאת קריאה ברורה מהוועדה היום למשרד האוצר שאין יותר מה לדחות לגבי העניין הזה של החזרת התרבות לפעילות.

סמי אבו שחאדה: זה לא סביר.

סמי אבו שחאדה: כל התקנות - - - אז לפחות להיות הגיוניים.

סמי אבו שחאדה: כל מה שנאמר פה על ידי אנשי התרבות, אני מסכים אתם לגמרי.

סמי אבו שחאדה: אין שום הסבר הגיוני שאנשים יחזרו לחתונה ל-250 איש, ולא לחזור לתיאטרון עם 250 איש.

סמי אבו שחאדה: אין איך להסביר את זה, אין איזשהו היגיון בעניין הזה.

סמי אבו שחאדה: אז אני מצטרף לכל הקריאות להחזיר את עולם התרבות לעבודה באופן מידי, ולספק להם את הסכום המינימלי שהם מבקשים כרגע, 200 מיליון שקלים כדי להתחיל להתניע את התהליכים המאוד חשובים האלה.

סמי אבו שחאדה: אני רוצה בסיום דבריי לברך את כל האנשים שעובדים, שורדים, גם בימים הטובים, הם עובדים מאוד קשה.

סמי אבו שחאדה: אנחנו יודעים כמה עבודה קשה הם עושים, ושהם נותנים את הנשמה שלהם כדי שיתקיימו חיי תרבות בחברה - - - כל מוסדות התרבות.

סמי אבו שחאדה: אני רוצה לברך אותם על העבודה המדהימה שהם עושים כל השנה, כל השנים, ולהגיד שאני תומך במאבק שלהם.

סמי אבו שחאדה: תודה לכם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת סמי אבו שחאדה, ורפואה שלמה מכולנו פה.

יפעת שאשא ביטון: נדב דוידוביץ' מההסתדרות הרפואית בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר, לפני שאתה פותח, ברשותך, משרד התרבות, בריאות ואוצר, תהיו מוכנים, כי אחרי שנאסוף את השיח מכולם אנחנו נרצה לשמוע את ההתייחסות שלכם.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה נדב.

נדב דוידוביץ': תודה רבה.

נדב דוידוביץ': תודה רבה על האפשרות.

נדב דוידוביץ': שמי פרופ' נדב דוידוביץ', אני ראש בית הספר לבריאות הציבור באוניברסיטת בן גוריון, וחבר בוועד איגוד רופאי בריאות הציבור, הייתי עד לפני שנה יושב-ראש האיגוד.

נדב דוידוביץ': קודם כל, אני רוצה להגיד משהו בצורה מאוד ברורה – בריאות הציבור זה גם תרבות.

נדב דוידוביץ': בריאות הציבור זה לא רק מספרים של תחלואה בקורונה.

נדב דוידוביץ': כמו שנאמר כאן מקודם, בריאות הנפש, תרבות, כל זה הוא חלק מבריאות הציבור, וגם הצד הכלכלי הוא חלק מבריאות הציבור.

נדב דוידוביץ': אני אומר את זה כי לפעמים מציגים שכביכול בריאות הציבור וכלכלה הם דברים מנוגדים.

נדב דוידוביץ': לא.

נדב דוידוביץ': הדברים האלה הולכים יחד, והרעיון הוא לעשות תפיסה אינטגרטיבית של הדברים.

נדב דוידוביץ': האיגוד שלנו היה בקשר עם אנשים שונים מתוך התחום.

נדב דוידוביץ': ואני יכול לומר לכם כאן בבטחה, במיוחד לאור העובדה שפרופ' חזי לוי נכנס היום רשמית לעבוד כמנכ"ל משרד הבריאות, שאם אנחנו נעבוד ביחד, אנחנו נמצא את הדרכים הנכונות להפעיל את מערך התרבות.

נדב דוידוביץ': יש הרבה דברים שנעשו שהוזכרו פה שהם לא הגיוניים.

נדב דוידוביץ': לא הגיוני שאם פותחים את המסעדות, שאנשים יושבים בתוך חדרים סגורים, למה אי אפשר להפעיל גם את התיאטראות?

נדב דוידוביץ': לא הגיוני שאם פותחים את התחבורה הציבורית או את בתי הספר, שאי אפשר למצוא את הדרכים הנכונות להפעיל את התרבות.

נדב דוידוביץ': מצד שני, אני חייב לשים פה על השולחן, צריך לעשות את זה בצורה נכונה, מותאמת.

נדב דוידוביץ': אנחנו כאיגוד רופאי בריאות הציבור מציעים את עזרתנו בייעוץ.

נדב דוידוביץ': אני ישבתי גם עם מנכ"ל בית האופרה וגם עם ארגונים אחרים.

נדב דוידוביץ': תרבות זה חלק מבריאות הציבור.

נדב דוידוביץ': אנשים צריכים תרבות, וכמובן שגם האנשים שעובדים בתוך המערך של התרבות, אז בוודאי שלהיות מובטל זה דבר שמזיק לבריאות.

נדב דוידוביץ': אם שומרים על תקן סגול – ואפשר לעשות את זה עכשיו – אין שום סיבה שהמערך הזה לא ייפתח.

נדב דוידוביץ': אפשר לעשות אפליקציות שונות.

נדב דוידוביץ': דרך אגב, אני לא בעד מדידת חום בכניסה לתוך אולמות.

נדב דוידוביץ': אפשר שאנשים ימלאו, כמו שעושים בבית ספר או באוניברסיטה, שכל אחד מדווח על מדידת החום העצמית שלו, שהיא יותר מדויקת מאשר מדידת חום שנעשית בלחץ בתוך כניסה לאולם, כשמד החום הרבה פעמים הוא מד חום שבכלל לא מודד בצורה אמינה.

נדב דוידוביץ': אבל זה כבר לרדת לרזולוציות שהן רזולוציות פרקטיות.

נדב דוידוביץ': ברמה העקרונית, אני רוצה לומר כאן לפרוטוקול בצורה הכי ברורה: תרבות היא חלק מבריאות הציבור.

נדב דוידוביץ': אפשר היום במהלך שגרת הקורונה – במיוחד לאור העובדה שאנחנו יודעים מהבדיקות הסרולוגיות שאנחנו רחוקים מאוד מחסינות עדר, וככל הנראה נצטרך ללמוד לחיות עם הקורונה לטווח של החודשים, אם לא השנה הקרובה.

נדב דוידוביץ': אז בשגרת הקורונה הזאת – כמו שנפתחו בתי ספר, כמו שנפתחו דברים אחרים – צריך ללמוד לעשות את זה, רק בצורה חכמה, תוך שיתוף אנשים מתוך המערכת.

נדב דוידוביץ': למשל פתיחת בתי הספר בעיני היה דבר שנעשה בצורה מבולבלת, וזה היה מאוד חבל.

נדב דוידוביץ': אז צריך ללמוד לקח ולשתף את האנשים עצמם, לשתף את איגוד רופאי בריאות הציבור בסיוע וחשיבה.

נדב דוידוביץ': אנחנו כולנו מומחים בתוך התחום הזה.

נדב דוידוביץ': אנחנו עובדים גם עם משרד הבריאות ואנחנו מקובלים עליהם.

נדב דוידוביץ': אנחנו נשמח מאוד לשתף פעולה ולסייע כדי שנקדם את בריאות הציבור גם דרך התרבות.

נדב דוידוביץ': וליבי עם כל אותם אנשים שלא יוכלו לצאת ולעבוד.

נדב דוידוביץ': יכול להיות שבהתחלה היה מדובר בהרבה לחץ כי עוד לא הבנו מה זו המחלה הזאת, היום יש לנו הרבה יותר ידע, יש לנו את הכלים לעשות את זה בצורה בטוחה שהיא גם מגנה על הבריאות וגם מקדמת את הנושא של התרבות, שהוא חלק מבריאות הציבור.

נדב דוידוביץ': תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, נדב.

יפעת שאשא ביטון: ברוך שניר, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: ברוך שניר אתנו?

ברוך שניר: שומעים אותי?

ברוך שניר: אוקיי.

ברוך שניר: שמי ברוך שניר, אני מנהל תחום כלכלה בהתאחדות המלאכה והתעשייה.

ברוך שניר: הזיקה שלנו לתעשיית התרבות היא זה דרך טכנאי הסאונד שמיוצגים אצלנו.

ברוך שניר: משבר הקורונה בסיכומו של דבר יצר מציאות לא פשוטה בתעשיית התרבות.

ברוך שניר: למעשה, יש פה שילוב שמתבטא בסיכון גבוה שהוא קיומי – אני מדגיש את המילה קיומי – שנובע מעצם העובדה ששלושה חודשים רוב העוסקים בתעשייה על הנגזרות השונות הושבתו מפעילות.

ברוך שניר: מאידך, כאשר מדברים על חזרה עתידית לפעילות, מובן שהיא תהיה בצורה הדרגתית ולא באותו תוואי שהכרנו לפני משבר קורונה, מה שיוצר תזרים הכנסות עתידי שהוא לא כל כך ודאי ולא כל כך ברור.

ברוך שניר: כמובן זה, בהתייחס לגיבוש מדיניות ממשלתית, מחייב חבילת תמריצים שהיא ייחודית.

ברוך שניר: אני חושב שכשם שמדינה וחברה לא יכולים להתקיים בלא תרבות, סביב ההנחה הזו וסביב המציאות שכולנו מסכימים אתה, גם משרדי הממשלה, וזה לא רק משרדי ממשלה, גם רשויות מקומיות וגם גורמים אחרים, צריכים לחבור יחדיו, לחבור חבילה שהיא מאוד מאוד מדויקת בסגמנטים שלה בכדי ליצור את התשתית שתאפשר לתעשיית הבידור לחזור לפעילות ולצמוח קדימה.

ברוך שניר: ואני אתן לכם רק דוגמה, למשל רשויות מקומיות.

ברוך שניר: זה לא רק הנושא של הפחתה מידית בסכום הארנונה, למשל בהיבט של טכנאי סאונד, אז יש בעיה של סיווג הארנונה.

ברוך שניר: חלקם מסווגים בארנונה עסקית, חלקם בבתי מלאכה, שההפרש הוא כמעט פי 3 בתעריף.

ברוך שניר: בקרן ההלוואות לעסקים בערבות מדינה למשל, אפילו שהגדירו אותה כרגע במסלול של סיכון לעסקים באופן מוגבר, התקרה המרבית היא רק 16% מסכום המחזור שניתן לקבל, וזה בהחלט לא מספיק.

ברוך שניר: ציינתם כבר, בצדק, את הנושא של מענקים לעצמאיים, שניתנו רק בשתי פעימות, ודרושות פעימות נוספות.

ברוך שניר: הקמת קרנות בינתיים למימון של הופעות בלייב, או במתחמים בטוחים.

ברוך שניר: כלומר, יש פה עבודה שהיא של חיבור כוחות, והיא בין-משרדית, וזו צריכה להיות הגישה.

ברוך שניר: כולי תקווה שגם זה בסיכומו של דבר יביא לפתרון.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, ברוך, על הדברים.

יפעת שאשא ביטון: לחלק מהם גם נתייחס.

יפעת שאשא ביטון: משרד התרבות התייחס במתווה שהם בונים, אני מקווה שאנחנו נצליח לצאת היום עם פתרונות גם לחלק מהסוגיות שהעלית.

יפעת שאשא ביטון: כפיר עמיר, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: כפיר עמיר – הוא לא אתנו?

יפעת שאשא ביטון: אתנו.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, כפיר.

יפעת שאשא ביטון: לא שומעים.

כפיר עמיר: עכשיו שומעים אותי?

כפיר עמיר: יש גם את לירז, השותפה שלי, גם היא מנסה להיכנס, אם אפשר להוסיף גם אותה, היא בפנים.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אבל תייצג אתה.

כפיר עמיר: בכל מקרה, אני אתחיל לדבר.

כפיר עמיר: שומעים אותי?

כפיר עמיר: אני כפיר עמיר, ואני מפיק מעל 15 שנה.

כפיר עמיר: חשבנו על פתרון עוד מתחילת הקורונה לתחום ההופעות, והקמנו מתחם שנקרא "לחוד אבל ביחד".

כפיר עמיר: זה פרויקט להשבת ההתקהלות הבטוחה בתקופת הקורונה.

כפיר עמיר: מה שאנחנו עשינו זה מתחם סטרילי לחלוטין.

כפיר עמיר: אני לא יודע אם אתם יכולים לראות, אני שלחתי לכם את כל המצגת והפרזנטציה, אבל אם אתם יכולים לראות איך שזה נראה – כולם מצליחים לראות?

יפעת שאשא ביטון: כן, כן.

יפעת שאשא ביטון: רואים.

יפעת שאשא ביטון: אתה יכול להוריד את זה.

כפיר עמיר: אלה בוטים, כאשר יש הפרדה בין מתחם למתחם, הכול על פי הדרישות של משרד הבריאות, על פי הדרישות המחמירות ביותר.

כפיר עמיר: הסטריליות מתחילה כבר משלב החנייה.

כפיר עמיר: משלב החנייה, כשהבן אדם מגיע עד השלב שהוא חוזר, הוא לא מתקהל עם מעבר למי שהוא הגיע אתו ברכב או באותו בוקס שהוא נמצא אתו.

כפיר עמיר: אין שום יכולת.

כפיר עמיר: גם שלב הכרטיסים, שקונים את הכרטיסים, הכול מערכת אונליין.

כפיר עמיר: הזמנת שתייה, אוכל לאותו בוקס זה אונליין.

כפיר עמיר: גם החנייה – הוא חונה בחנייה צמודה שלו, כשהוא יוצא מהרכב, יש שאטל שאוסף אותו עד לבוקס שלו.

יפעת שאשא ביטון: כפיר, מי מממן את הדבר הזה?

יפעת שאשא ביטון: אתה מציג משהו שהוא רעיון - - -

כפיר עמיר: אני אענה.

כפיר עמיר: אנחנו לא ביקשנו כלום.

כפיר עמיר: אנחנו הצגנו את זה בפני שרעבי וכל משרד התרבות והספורט עוד בחודש אפריל.

כפיר עמיר: מה שאנחנו ביקשנו זה בסך הכול אישור.

כפיר עמיר: אנחנו יזמים, אנחנו יודעים לפתור את זה ולעשות את זה בעצמנו.

כפיר עמיר: יש לנו אישור עקרוני מעיריית תל אביב, לצורך העניין, ללוקיישן מעיריית אילת, מעוד מתחמים.

כפיר עמיר: אנחנו בסך הכול רצינו אישור.

כפיר עמיר: משרד התרבות והספורט העביר את זה לפרופ' גרוטו ולמשרד הבריאות.

כפיר עמיר: מעל חודשיים כמעט אנחנו מחכים לאישור.

כפיר עמיר: - - - שוב פעם העברנו לפרופסור, ואנחנו מחכים לאישור.

כפיר עמיר: הדבר הזה יכול להחזיר אלפי עובדים למשק.

כפיר עמיר: אנחנו לא ביקשנו שקל מהמדינה, ולא מבקשים כלום, בסך הכול אישור של הפרויקט.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מדברת רק על המדינה, אני מדברת גם על מי שעושה את האירועים.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך בכנות, וגם שירשם בפרוטוקול – אני לא נכנסת ליוזמות עסקיות, לא מאשרת או לא מאשרת אותן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמצאים כאן כדי להשיב את עולם התרבות חזרה למסלול, לאיזושהי שגרה בתוך שגרת הקורונה.

יפעת שאשא ביטון: איזה מתווה, איך הם יעשו את זה?

יפעת שאשא ביטון: זה עניין של משרד הבריאות.

יפעת שאשא ביטון: מבחינתנו כל דבר שהוא ריאלי, מקובל.

יפעת שאשא ביטון: בזה אנחנו עוסקים.

יפעת שאשא ביטון: אני לא עוסקת במתווים השונים או בשיטות השונות שמי שרוצה, יכול להציע בעולם העסקי שלו.

יפעת שאשא ביטון: חשוב לי מאוד שזה גם יירשם.

כפיר עמיר: מעולה.

כפיר עמיר: הנה גם לירז, אם אפשר לחבר אותה.

יפעת שאשא ביטון: נחמד שאתה - - - את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אם יש לה מה להוסיף, אתה יכול לייצג את זה במשפט סיכום, הבנו את הרעיון.

כפיר עמיר: ממש במשפט אחד.

לירז וימן: היי, אני לירז, אני ביחד עם כפיר בפרויקט הזה.

לירז וימן: ברור, אין פה איזשהו עניין עסקי.

לירז וימן: אנחנו מנסים, בדיוק כמוכם, למצוא פתרונות שיכולים להחזיר את ההתקהלות בצורה בטוחה, בלי לסכן אף אחד, ועדיין שיוכלו לעשות הופעות שהן כדאיות וכלכליות למי שבדרך כלל עושה אותן, כמו כל הגורמים הגדולים, שאלו הופעות של 2,000 ו-3,000 איש.

לירז וימן: ויש את הדרך, היא נמצאת במשרד הבריאות כבר די הרבה זמן, ופשוט יושבת על המדף.

לירז וימן: זה משהו שצריך לקדם.

לירז וימן: צריך לגרום להם להבין - -

יפעת שאשא ביטון: שזה אפשרי.

לירז וימן: - - לעבור.

לירז וימן: אפילו לא פנו אלינו לשאלות או להבהרות.

לירז וימן: זה באמת יכול לעזור.

לירז וימן: הראינו את זה לעשרות גורמים בתעשייה, וכולם מיישרים קו עם זה שזה יכול להיות הפתרון.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, לירז, ותודה גם לך, כפיר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעלה את הדברים בהמשך מול המשרדים הממשלתיים.

יפעת שאשא ביטון: רינת חכים, לפני שאנחנו עוברים לנציגים הממשלתיים, ואחר כך חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יפעת שאשא ביטון: רינת?

יפעת שאשא ביטון: יש רינת חכים?

יפעת שאשא ביטון: לא, רינת חכים כאן.

יפעת שאשא ביטון: אז רינת גל-און.

רינת גל- און: אני אהיה מאוד קצרה.

רינת גל- און: אני רוצה להגדיש עוד כמה פנים שלא הודגשו פה.

רינת גל- און: אני רינת גל-און, אני מנכ"לית אמ"י, ויש לי עוד כמה כובעים, אני עובדת תיכף 30 שנה עם עולם התרבות.

רינת גל- און: אנחנו נמצאים היום במצב שאנחנו לא מכירים כזה לא לעולם האומנים, לא למוסדות התרבות ולא להיכלי התרבות בפריפריה ובכל הארץ בכלל.

רינת גל- און: זאת אומרת, אנחנו כל הזמן מנסים לחשוב איך נפצה את האומנים, איך נפצה את ההיכלים, איך נפצה את המוסדות.

רינת גל- און: אנחנו זקוקים לפיצוי לכולם.

רינת גל- און: - - - אז האומנים מתחילים לעבוד, וכשמתחילים להתניע את התהליך, אז דברים קורים – גם לאומנים הפרטיים, גם לסאונד, גם לתאורה, גם להסעות, גם לכל כך הרבה דברים שבכלל לא הוזכרו פה.

רינת גל- און: לכן דבר ראשון אני אומרת, העזרה שניתנת ממשרד התרבות היא מבורכת.

רינת גל- און: ה-200 מיליון שניתנו למוסדות הם מבורכים.

רינת גל- און: אולי לא מספיקים, אבל אנחנו מכירים את המצב, והם מבורכים.

רינת גל- און: צריך להמשיך ולעזור גם להיכלי התרבות בפריפריה, ובכל הארץ, כי בלעדיהם אנחנו לא נוכל לקיים - - - אז המוסדות יתחילו לנשום, אבל הם לא יוכלו להופיע ברחבי הארץ.

רינת גל- און: וצריך כמובן לעזור לאומנים.

רינת גל- און: משרד התרבות עושה את זה, ופתח קרנות ופתח דברים שיעזרו איכשהו לאומנים.

רינת גל- און: כרגע אנחנו נמצאים במצב שאתם צריכים להבין, בניגוד לכל הסקטורים האחרים, האומנים עבדו כל תקופת הקורונה.

רינת גל- און: אני רוצה לספר לכם את זה, כי אני יודעת את זה מהכובעים הרבים שלי.

רינת גל- און: הם התנדבו, הם עשו מופעי מרפסות, הם הגיעו למקומות, הם הגיעו לימי הולדת, הם הופיעו בטלוויזיה ועשו חתונות לכל מיני אנשים מסכנים שהכול בוטל להם.

רינת גל- און: אבל בסוף שכחו אותם.

רינת גל- און: שכחו שכל המסכנים שהם כל הזמן הם דואגים להם, הם דואגים להם בהתנדבות.

רינת גל- און: זה נמצא כל השנים.

רינת גל- און: אני כבר מתחילה לקבל כל מיני איתותים מכל מיני משרדי ממשלה שמדברים איתי – בואי ניערך איך אנחנו עוזרים לקהלים בתקופות של מצוקה.

רינת גל- און: ואני בעד, ואני בעד כל הפרויקטים, ואני בעד לטפל באוכלוסייה במצב חירום, אם זה קורונה, אם זה ביטחוני, אם זה הכול, ומי כמוני בעד הדבר הזה אבל לא יכול להיות שכל הזמן ידרשו מסקטור אחד במדינה הזאת להתנדב, להתנדב, להתנדב.

רינת גל- און: אני רוצה לספר לכם משהו קטן, שתבינו.

רינת גל- און: כל הזמן מדברים על אומנים כאילו כולם הם אומנים שפותחים קופות ומרוויחים 200,000 ו-300,000 שקל בערב.

רינת גל- און: אז אני רוצה לספר לכם שהאומנים - - - בעבר, הורדנו למקלטים בעוטף עזה, בצפון, גם בימי הקורונה, וקיבלו 1,000 שקל לשלושה מופעים, אחרי שלושה ימי פעילות אמרו לי: אנחנו עשינו כבר משהו, אנחנו מוכנים להמשיך להתנדב אם אין תקציב, כי יש לנו כבר את ה-3,000 - - -.

רינת גל- און: אלה לא אנשים עשירים, אלה אנשים שדורשים את הלחם הזה, ממש את הלחם הזה.

רינת גל- און: אני מכירה אומנים שנזרקו מהדירות שלהם.

רינת גל- און: אני מכירה אומנים שלא יודעים מה לעשות מחר כי אין להם - - - אני מברכת - - - חברי כנסת שכן אכפת להם - - - אבל חשוב לי - - - אנחנו לא במצב של תוכניות, אנחנו במצב של לתת פתרונות מידיים.

רינת גל- און: גם להתייחס לאומנים ככל האוכלוסייה, וזה בסדר שהם נעזרים - - - אבל גם להשתמש בהם, וגם לפצות אותם.

רינת גל- און: כל הזמן לחשוב על הדבר הזה, כי יש פה אנשים שיקפצו ממרפסות.

רינת גל- און: וזה המצב הכי חמור שהקורונה תביא אותנו אליו.

רינת גל- און: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, רינת גל-און.

יפעת שאשא ביטון: ואני מקווה שהמסר שייצא מכאן הוא: אל תקפצו מהמרפסות, אנחנו ניאבק בשבילכם כדי שאתם תשרדו.

רינת גל- און: כולנו מקווים.

יפעת שאשא ביטון: שהדברים יהיו ברורים.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יפעת שאשא ביטון: אחר כך אני ארצה לשמוע את המל"ל, משרד התרבות, משרד הבריאות והאוצר.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

אוסאמה סעדי: גברתי היושבת-ראש, קודם כל, אני מברך אותך.

אוסאמה סעדי: לא יצא לי להופיע בוועדה, זו פעם ראשונה, אז אני מברך אותך.

אוסאמה סעדי: אני זוכר את הוועדה לזכויות הילד שעמדת בראשה, וקיימנו דיונים חשובים בנושא.

אוסאמה סעדי: אני בטוח שתעלי נושאים חשובים ותקדמי נושאים חשובים, כמו הנושא הזה, שאני מברך את חברי, יואל רזבוזוב, על העלאת הנושא.

אוסאמה סעדי: אני הייתי באוהל המחאה של האומנים ושל תעשיית התרבות והאירועים מול הכנסת עם חברי, חבר הכנסת, יו"ר הסיעה שלנו, אחמד טיבי; ואנחנו שמענו את המצוקה שלהם.

אוסאמה סעדי: מדובר בכ-180,000 אנשים שעובדים בתעשייה הזאת.

אוסאמה סעדי: זה לא אחד-שניים.

אוסאמה סעדי: מדובר ב-180,000 משפחות.

אוסאמה סעדי: מה ששמענו על המצוקה שלהם, זו מצוקה קשה.

אוסאמה סעדי: הם קיבלו רק פעימה אחת באפריל, וזהו.

אוסאמה סעדי: מאז הם לא קיבלו כלום.

אייל הלוי: חלק קטן.

אוסאמה סעדי: חלק קטן.

אוסאמה סעדי: גם מי שקיבל, קיבל חלק קטן באפריל.

אוסאמה סעדי: אנחנו שמענו על העניין של 200 מיליון שקל בין שר התרבות והספורט לשר האוצר.

אוסאמה סעדי: אז אני לא יודע למי הכסף הזה מיועד, אולי למוסדות ולתיאטראות - -

יפעת שאשא ביטון: לגופים נתמכים בעיקר.

אוסאמה סעדי: - - אבל לאנשים – מי שעובדים בתאורה, הנהגים, ההסעות, הסאונד וכל הדברים האלה, זה לא יגיע בסופו של דבר, ולכן זו מצוקה קשה.

אוסאמה סעדי: ואני תוהה איך זה שמחזירים את כל המשק כמעט לשגרה, חוץ מהענף הזה של התרבות והתיאטרון.

אוסאמה סעדי: כאשר נותנים – וזה טוב – לחתונות להתקיים ולאולמות להתקיים בחתונות – ואני הייתי בכמה חתונות.

אוסאמה סעדי: אז אפשר לקיים גם אירועים כאלה, ולא צריך לדחות את זה עוד ועוד ועוד.

אוסאמה סעדי: אני גם העליתי את הנושא של מאבק הערבי-יהודי, ויש לנו גם אומנים, יש לנו תיאטראות, ויש לנו גם עובדים בתעשייה הזאת, שהם גם נפגעו, המאבק המיוחד חשוב.

אוסאמה סעדי: המאבק הזה הוא של כולנו, ואנחנו חייבים להצליח במאבק הזה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעבור עכשיו לקבל תשובות וננסה להבין איך מתנהלת החזרה לשגרה גם בעולם התרבות.

יפעת שאשא ביטון: נציגת המל"ל, המטה לביטחון לאומי, טליה לנקרי נמצאת אתנו?

יפעת שאשא ביטון: טליה?

טליה לנקרי: כן, כן, חיכיתי שתאשרו לי לצאת ממיוט.

טליה לנקרי: אני אגיד כמה דברים כדי לא לבזבז את הזמן.

טליה לנקרי: אין לי הרבה מה לתרום.

טליה לנקרי: אני רק אזכיר שיש לנו מתווה למתן אישור לקיום אירועים של תרבות, ובכלל, לאפשר את הפתיחה.

טליה לנקרי: המתווה מדבר על עד 500 איש, הוא קיים.

טליה לנקרי: משרד התרבות והספורט סיכם אותו ביחד עם משרד הבריאות.

טליה לנקרי: ביום הרביעי הקרוב בקבינט קורונה, ועדת קורונה, הנושא הזה יעלה ויסוכם.

טליה לנקרי: יתאפשר גם לקיום אירועים של מעל 500 איש, אבל זה יידרש כמובן באישור פרטני אל מול משרד הבריאות ומשרד התרבות והספורט.

טליה לנקרי: אנחנו בסך הכול מבינים את הצורך בפתיחה הזו.

טליה לנקרי: הרבה פעמים הנושא עלה פה בוועדה, להבין מה ההיגיון, למה מאפשרים לאולמות אירועים עד 250 איש, ולאירועי תרבות לא.

טליה לנקרי: הרי כשאתה מסתכל על התהליך כולו ועל השלם, הכוונה של משרד הבריאות הייתה לראות שאנחנו לא פותחים את הכול בבת אחת, פעם אחת, ולאפשר את המינימום הנדרש בהינתן מצב של תחלואה עולה.

טליה לנקרי: שוב אני מזכירה שהאישור לאירועים הוא לאירועים דתיים בלבד, כלומר, גם פה זה צומצם אך ורק לחתונות, בר או בת מצוות, בריתות, ולא יותר מזה.

טליה לנקרי: זאת אומרת, זה לא לאיזושהי מסיבה כזו או אחרת, זה לא קורה.

טליה לנקרי: לפחות לא באישור שניתן.

טליה לנקרי: לסיכומו של דבר, יש מתווה, הוא קיים, עד 500 איש.

טליה לנקרי: מעל 500 איש באישור פרטני.

טליה לנקרי: יעלה בקבינט קורונה ביום רביעי הקרוב, וכולנו תקווה שזה יאושר שם ואנחנו נחזור לשגרת חירום בהקשר הזה.

טליה לנקרי: עד כאן.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, טליה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לבקש משהו לקראת הדיון, גם הזדמנות לומר מילה טובה למל"ל בכלל על הניהול שלו של כל המשבר הזה של הקורונה כבר מרגעיו הראשונים.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור של טקסים דתיים – ותשמיעי את קולנו, את קולה של הוועדה גם בוועדת הקורונה – הוא בלתי מובן מההיבט הפשוט: כשאנחנו מדברים על רעיון מסדר של 250 איש – ואני כאדם מאמין, יסלחו לי כל הדתיים האחרים – זה לא שאלוהים עכשיו שומר שבחתונה לא תהיה התפשטות של הנגיף, ובאירוע אחר כן תהיה התפשטות של הנגיף.

יפעת שאשא ביטון: או שמאשרים 250 איש או שלא מאשרים 250 איש.

יפעת שאשא ביטון: ולכן אנחנו חייבים לצאת כבר מהסיפור הזה של אישור הסרת מגבלה כזו או אחרת רק במקום מסוים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מאבדים ככה את הציבור.

יפעת שאשא ביטון: הציבור לא מבין את ההיגיון, וכשהציבור לא מבין את ההיגיון, קשה לנו מאוד לרתום אותו, גם במקומות שאנחנו מאוד מאוד רוצים להקפיד בהם.

יפעת שאשא ביטון: ולכן אני אשמח אם הקול הזה יישמע שם.

יפעת שאשא ביטון: דבר שני, אנחנו נשמח לקבל עדכון לגבי המתווה של 500 איש, או מעל 500 איש באישור מיוחד.

יפעת שאשא ביטון: גם כאן אני רוצה לומר, בסוף אנחנו הרי קובעים את כללי הריחוק החברתי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו גם מאשרים 250 איש במרחק מסוים מאדם לאדם.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שצריך להיות איזשהו כלל מפתח לגבי הסיפור של המרחקים בין האנשים, ואז גם לא יהיה חייב לבוא על כל אירוע כזה או אחר ולבקש אישורים מיוחדים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו חייבים ללמוד לחיות עם הנגיף.

יפעת שאשא ביטון: הנגיף הוא כאן, אנחנו צריכים לבלום את ההתפשטות שלו, אבל באותה העת גם לראות איך אנחנו מתחילים לשחרר בצורה הגיונית את המשק, בלי לייצר אפליה בין מגזר אחד למגזר אחר.

יפעת שאשא ביטון: אני מודה לך מראש על זה שאת תייצגי את הקול הזה בוועדה, ואנחנו נשמח לקבל עדכון לגבי - - -

יואל רזבוזוב: זאת אמירה חשובה.

יואל רזבוזוב: זאת אמירה, 500 אנשים שעולה לקבינט הקורונה.

יואל רזבוזוב: לדעתי זה הולך לפתור את רוב הבעיות, אנשים יחזרו – זה לא יפתור את הפיצויים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו תיכף ניגע בפיצויים.

אייל הלוי: רק לשאול, מדובר גם על כנסים.

אייל הלוי: כמובן - - - תרבות זה עולם הכנסים, אירועים.

אייל הלוי: זה הכול - - -

יפעת שאשא ביטון: טליה, את שומעת אותם?

יפעת שאשא ביטון: את שומעת את חבר הכנסת יואל רזבוזוב ואת אייל?

אייל הלוי: השאלה ששאלתי – אני זוכר, הייתי חלק מהישיבה בנושא המתווה.

אייל הלוי: רק לוודא שזה מתייחס לעולם האירועים, הכנסים, התרבות וכל השאר.

יפעת שאשא ביטון: טליה, את אתנו?

טליה לנקרי: לא, אני לא שמעתי כלום.

יפעת שאשא ביטון: טליה, אני אומר לך.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת יואל רזבוזוב קודם כל בירך על זה שהולכים לצעד של פתיחה של עד 500 וגם מעל 500.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מקווים שזה באמת יצא לפועל.

יפעת שאשא ביטון: העלה כאן אייל שאלה, אם זה כולל כנסים ואירועים שונים?

יפעת שאשא ביטון: אני מודה שלא עלה בדעתי לשאול את השאלה הזו, כי מבחינתי, אם פותחים אירועים, אז פותחים אירועים, ולא משנה איזה טייטל יש להם.

יפעת שאשא ביטון: נשמח אם תתייחסי לשאלה שלו.

טליה לנקרי: אני אגיד.

טליה לנקרי: אני ממש מציעה לא לקחת את זה לעניין של הדת, אלא אמרתי, העיקרון של משרד הבריאות – כשהתחלנו להבין שהתחלואה עולה, ניסינו להסתכל ולהחליט אם אנחנו מצמצמים, אם אנחנו חוזרים אחורה.

טליה לנקרי: זו דילמה.

טליה לנקרי: אתם חייבים להסכים איתי שזו דילמה, כי אנחנו לא רוצים להגיע שוב למקום שבו אנחנו מחליטים על איזושהי סגירה של מקומות מסוימים.

טליה לנקרי: לא לשם אנחנו רוצים להגיע, אנחנו רוצים שהמשק ימשיך לעבוד, אבל מצד שני, שתהיה איזושהי יכולת שליטה במצב.

טליה לנקרי: ולכן אמרו: יש מקומות שבהם אנחנו לא – אני קוראת פה את דליה כותבת שהתחלואה לקשים לא עלתה, אבל ככל שהיא תעלה, ככה אנחנו מסכנים גם את אוכלוסיית הסיכון.

טליה לנקרי: רגע פתחתי סוגריים.

טליה לנקרי: אבל זה לא משנה, אנחנו באמת לא חושבים שנכון לסגור משהו.

טליה לנקרי: אנחנו לגמרי חושבים שנכון יהיה להמשיך לפתוח, רק שהדברים צריכים להיעשות בצעדים.

טליה לנקרי: אז היכן שזה לא נכון – האירועים של חתונה, של בר מצוות, של בריתות, אלו דברים שאתה לא יכול לדחות אותם, אתה לא יכול למנוע אותם אלא אם כן יש לך סיבה טובה מאוד.

טליה לנקרי: ולכן אמרנו, אלה האירועים שנכון יהיה לפתוח אותם מהר ככל הניתן, לאו דווקא – גם, אבל לאו דווקא – רק בגלל בעלי האולמות והאירועים השונים.

טליה לנקרי: עדיין, אני מזכירה לכולם, שאירוע שהוא לא אירוע מחייב כזה – תקראו לזה דתי, מחייב, אגב, אפשר להתחתן גם לא לפי דת, וזה גם יתאפשר, אז אני ממש מציעה לא לקחת את זה לשם.

טליה לנקרי: בעניין הזה, כשאתה רוצה לעשות מסיבה פרטית, אז זה עדיין 50 איש, זה לא 250 איש.

טליה לנקרי: למה?

טליה לנקרי: כי אתה רוצה לצמצם את הסיכון.

טליה לנקרי: האם נכון עכשיו לפתוח את הכול ללא שליטה?

טליה לנקרי: זאת שאלה, זו דילמה.

טליה לנקרי: בדיוק בעניין הזה אנחנו דנים כל הזמן.

יפעת שאשא ביטון: לא, אנחנו נגד פתיחה ללא שליטה.

טליה לנקרי: בדיוק.

יפעת שאשא ביטון: אני לגמרי מסכימה אתך שאנחנו צריכים למסגר את כל האסטרטגיה הזו כדי שאנחנו נוכל לעשות את זה בצורה נכונה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא כופרים בזה שהדברים צריכים להיעשות בשום שכל ובהדרגתיות.

יפעת שאשא ביטון: מה שהעלה כאן אייל זה דווקא לא ההיבט הדתי, אלא בכלל.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, אם אנחנו פותחים לאירועים של 500 איש, אז זה לא משנה אם זה מופע של זמר, לצורך העניין, מופע של אומן או כנסים מקצועיים או כל דבר אחר, אם הכול נכנס תחת אותו סל.

טליה לנקרי: זה משנה במידה מסוימת.

טליה לנקרי: שוב, אני חוזרת לעניין השליטה.

טליה לנקרי: כמו שנאמר פה קודם, אני לא זוכרת על ידי מי, שדווקא כשאתה נכנס לאולם אירועים, יש לך יכולת גם על פי הכרטיס, ההרשמה מראש.

טליה לנקרי: אתה יודע להגיד מי האנשים.

טליה לנקרי: כלומר, ברגע שחלילה יש איזושהי הידבקות כזו או אחרת, אתה יודע להגיד מי היה באולם, אנשים יודעים, יש לך מספרים, אתה יודע להגיע אליהם.

טליה לנקרי: זו שליטה שהיא שליטה אחרת.

טליה לנקרי: כשאתה פותח מועדון לילה, יש לך בעיה, אתה מתחיל להיכנס לבעיות שהן אחרות.

טליה לנקרי: אני מניחה שגם זה יגיע באיזשהו שלב.

טליה לנקרי: אבל שוב, בואו נראה שאנחנו מצליחים באירועים האלה לשלוט ככל שניתן.

אלכס קושניר: אבל גם לזה יש פתרונות טכנולוגיים.

יפעת שאשא ביטון: בכנסים מקצועיים כן, אבל היא השוותה את זה למועדונים.

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה שבמועדון אין לנו שליטה.

יפעת שאשא ביטון: בכנסים אחרים, באירועים - - -

אלכס קושניר: אבל יש במועדון שליטה.

יפעת שאשא ביטון: אין לך שליטה.

אנדרי קוז'ינוב: יש היום פתרונות שנותנים שליטה.

יפעת שאשא ביטון: בסדר, אבל הדיון עכשיו הוא לא על מועדוני לילה.

אנדרי קוז'ינוב: - - -

אלכס קושניר: הדיון הוא על הכול.

אלכס קושניר: הרי לא יכול להיות שמחליטים - -לא מצליחים להחליט עד עכשיו - -

קריאה: נכון, צודקת דליה שבתיאטרון בהחלט אפשר לשלוט בצורה טובה.

אלכס קושניר: - - מה הם עושים ומה הם לא עושים, ובזמן הזה יש אנשים שמחכים ונמצאים בסוג של אי ודאות מתקדמת.

אלכס קושניר: או שהם פותחים, או שלא פותחים.

אלכס קושניר: ואם לא פותחים, אז מה בינתיים האנשים האלה צריכים לעשות?

אלכס קושניר: כל הדיונים התיאורטיים האלה - - -

יפעת שאשא ביטון: בוא ננוח שנייה.

יפעת שאשא ביטון: הדיון הוא לא תיאורטי, זה דבר אחד.

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה את ההתלהמות ואת הרצון לרוץ עד הסוף.

יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו עכשיו בדיון על התרבות ועל עולם התרבות.

יפעת שאשא ביטון: ונכון שיש עוד סקטורים נוספים שצריך לגעת בהם, בשביל זה אנחנו נוגעים בדברים בצורה ייחודית לגבי כל ענף.

יפעת שאשא ביטון: נגיע גם לדברים האחרים כשאנחנו נרגיש שזה נכון.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו הדיון הוא על עולם התרבות, על כל הנושא של אומנים, על מי שנמצא שם מאחורי הקלעים.

קריאה: זה לא אותו דבר?

אייל הלוי: זה עולם התרבות והאירועים, ככה זה מוגדר.

יפעת שאשא ביטון: מי מוגדר עולם התרבות והאירועים?

אייל הלוי: כנסים ואירועים.

טליה לנקרי: מבחינה חוקית, כל מקום שמכניס אנשים מבחוץ שהוא ציבורי, מחויב לפי חוק גם ככה בכמות מקסימלית של אנשים.

טליה לנקרי: כלומר, חייבת להיות מלכתחילה שליטה על כמות של אנשים.

יפעת שאשא ביטון: יש שליטה, אבל אין לך שליטה על מי שנכנס.

יפעת שאשא ביטון: הרי מה אומרת פה טליה?

יפעת שאשא ביטון: טליה אומרת שכשאנחנו מביאים לתיאטרון, להופעה של שלמה ארצי בקיסריה – סליחה, אני לא עושה פרסומת, אבל זה מה שקופץ לי בראש – אז את יודעת מי קנה כרטיס, מה השם שלו, שהוא נמצא שם בפנים, יש לך שליטה על מי שהיה שם.

אייל הלוי: ככה גם בכנס.

אייל הלוי: בכנס - - -

אלכס קושניר: ככה גם במועדון לילה.

אלכס קושניר: מה הבעיה?

יפעת שאשא ביטון: במועדון לילה אתה יודע מי מגיע אליך למועדון?

אלכס קושניר: אני יודע היום לעשות בדיוק את אותו תהליך.

אלכס קושניר: לא אני, אבל אנשים יודעים.

אלכס קושניר: אנשים מזמינים מראש את הכרטיסים, יודעים מי נכנס, מי יוצא.

אלכס קושניר: אין שום בעיה, זה בדיוק אותו דבר.

אלכס קושניר: העניין של קבלת החלטה - - -

טליה לנקרי: סליחה, זה רק לא זה.

טליה לנקרי: איך אתה שומר על שני מטר ועל היגיינה?

טליה לנקרי: זה חלק בלתי נפרד.

אלכס קושניר: היום באוטובוס אנשים לא שומרים לא על זה ולא על זה.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מכירה את עולם מועדוני הלילה.

יפעת שאשא ביטון: אני שמה את זה רגע בצד.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מכירה את העולם הזה.

אלכס קושניר: וגם אם לא, תגידו מה בינתיים האנשים האלה עושים, ממה הם חיים?

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, טליה.

יפעת שאשא ביטון: בהצלחה בקבינט הקורונה ביום רביעי.

יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שתהיו אנשי בשורות.

יפעת שאשא ביטון: תודה.

יפעת שאשא ביטון: משרד התרבות – מי יש לי נציגות שם?

יפעת שאשא ביטון: יש לנו את גלית ואת מריה.

יפעת שאשא ביטון: מי אתנו?

מריה יריב: שלום לכולם, גלית לא, אני מייצגת את המשרד.

יפעת שאשא ביטון: מריה.

יפעת שאשא ביטון: מריה, רגע לפני שאת פותחת את דבריך, אני יודעת שאתם מגבשים מתווה.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת גם ששר התרבות מאוד בתוך העניינים, אבל יש פה סוגיה שאנחנו צריכים לתת עליה את הדעת לצד ההצגה שלך את המתווה, וזה הגופים הנתמכים והגופים הלא נתמכים.

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה, ואם אני טועה, אז תעשי לנו סדר, שאתם ממוקדי - - -

מריה יריב: אני מבקשת ממך לחזור כי לא שומעים אותך כל כך טוב.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, אני אחזור שוב.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו את שומעת אותי יותר טוב?

יפעת שאשא ביטון: שומעת אותי?

מריה יריב: כן.

יפעת שאשא ביטון: רגע לפני שאנחנו פותחים את הדיון, אני אשמח שאת תתייחסי לשתי סוגיות.

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה שהמתווה שאתם בונים עוסק בעיקר בגופים הנתמכים.

יפעת שאשא ביטון: אמרתי גם שאני יודעת ששר הבריאות משקיע הרבה מאוד זמן כדי לראות איך אנחנו מחזירים את עולם התרבות חזרה לפעילות, ומגיעה לו גם מילה טובה על זה.

יפעת שאשא ביטון: אבל בסוף אנחנו נמצאים פה עם כביכול שני סקטורים – סקטור שמקבל את התמיכות של משרד התרבות, וסקטור שלא מקבל את התמיכות של משרד התרבות.

יפעת שאשא ביטון: כך שאם אנחנו חשבנו שכל העולם הזה נופל בין הכיסאות, יש לנו בתוכו סקטור שלגמרי נעלם מהעין.

יפעת שאשא ביטון: אז אני אשמח שאת תיתני את ההתייחסות גם להבחנה ביניהם, ותספרו לנו מה אתם עושים כדי להחזיר חזרה את עולם התרבות לפעילות.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

מריה יריב: כמו שאמרה נציגת מל"ל, אנחנו גיבשנו לפני כשבועיים ימים – הגענו להסכמות לגבי מתווה לפתיחת האולמות, ולא רק אולמות התרבות, היכלי התרבות בכל הארץ, בתפוסה של עד 500 איש.

מריה יריב: מתווה מאוד מפורט, שיאפשר גם שמירה על ריחוק, גם על היגיינה ומניעת הידבקות ככל האפשר.

מריה יריב: יש גם אופציה למופעים מעל 500 איש - - - יצטרכו לקבל אישור מיוחד.

מריה יריב: זה יאפשר לא רק למוסדות התרבות לחזור לפעילות, לכל הסקטורים האחרים, אומנים מסחריים ופעילות תרבותית באופן כללי בכל התחומים – תיאטרון, מוזיקה, מחול וכולי.

מריה יריב: ממש בימים אלה סיימה את הישיבה שלה ועדת קרן אומנים במצוקה, אשר המשרד שילש בה את התקציב.

מריה יריב: בימים הקרובים ממש האומנים שנמצאים זכאיים, אומנים עצמאיים, יקבלו - - -

יפעת שאשא ביטון: מי האומנים שנמצאו זכאיים?

יפעת שאשא ביטון: למי זה מיועד?

יפעת שאשא ביטון: מי האומנים שנמצאו זכאיים ולמי זה מיועד?

מריה יריב: יש תקנון מאוד מפורט של מי שזכאי.

מריה יריב: יש פרמטר של גיל, יש פרמטר של תרומה לעולם התרבות ומצב כלכלי קשה.

יפעת שאשא ביטון: מי מחליט מהי מידת התרומה לעולם התרבות?

יפעת שאשא ביטון: סליחה שאני שואלת אותך שאלות קשות, אבל כדי שגם האנשים בחוץ ידעו.

מריה יריב: צריך להבין שהמענקים שהקרן נותנת הם דיסקרטיים, כמובן.

מריה יריב: אנחנו לא נוכל לחשוף יותר מדי, אבל אלה פחות או יותר אמות המידה - - -

יפעת שאשא ביטון: למה?

יפעת שאשא ביטון: רגע, רגע, רגע, אני לא מבינה, מריה.

יפעת שאשא ביטון: אלה כספים של המדינה שניתנים לאומנים והם דיסקרטיים?

מריה יריב: שנמצאים במצוקה כלכלית, כן.

יפעת שאשא ביטון: למה זה דיסקרטי?

יפעת שאשא ביטון: איך מישהו יוכל לפקח ולבקר שמי שמקבל את זה אכן צריך לקבל את זה, ומה ההבדל בינו לבין האחרים שלא קיבלו את זה?

מריה יריב: - - - ועדה, יש אמות מידה.

מריה יריב: ישנה ועדה, קרן שמנהלת ובודקת כל בקשה ובקשה.

מריה יריב: כל אומן צריך להגיש אסמכתאות, מסמכים שמעידים על מצבו הכלכלי הקשה.

מריה יריב: יש ועדה שדנה ומקבלת החלטות.

מריה יריב: זה ברור שאי אפשר לחשוף את השמות של האומנים.

מריה יריב: מי שאל?

מריה יריב: דליה.

מריה יריב: נכון, דליה, הקרן היא גם לימים נורמטיביים, אבל אנחנו שילשנו בה את הסכומים הכספיים שניתנו השנה ממיליון אחד לשלושה מיליון.

מריה יריב: בימים אלה אנחנו נוסיף – זה נמצא עכשיו באישורים האחרונים בוועדת המכרזים ובאוצר לגבי תוספת נוספת של שני מיליון שקלים שנוכל לחלק במסגרת הקרן הזו.

מריה יריב: כמו כן, אנחנו עובדים כעת על מענקים מיוחדים לימי הקורונה.

מריה יריב: תקציב מיוחד של מיליון שקלים נוספים, משהו בדומה לקרן אומנים במצוקה שיהיה מיועד למצוקה בימי הקורונה.

מריה יריב: כמו כן, ועל זה כבר דיברו גם דני וייס ועוד נציגים לגבי נוסחה שמתגבשת עם האוצר לגבי פיצוי למוסדות התרבות.

מריה יריב: ברגע שמוסדות התרבות יוכלו לחזור לפעול, כך מעגל האומנים שיוכלו להתפרנס יגדל כמובן.

מריה יריב: דבר נוסף שאנחנו עובדים עליו כעת כדי שהאומנים יוכלו לחזור ולהתפרנס הוא מתווה שנותן מענה להיכלי תרבות, רשויות מקומיות ותרבות מסחרית.

מריה יריב: זה משהו שהתחילו לעבוד עליו בתקופה האחרונה, וברגע שהמתווה הזה ייסגר, אנחנו כמובן נפרסם אותו.

מריה יריב: בימי הקורונה קיימנו את מיזם ישראל מחוברת שאפשרה גם השתכרות מסוימת לאומנים במסגרת שידורים במרחב הדיגיטלי שהתקיימו בתקופת הקורונה עצמה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, יש לי מספר שאלות, מריה.

יפעת שאשא ביטון: אחת, אני חוזרת אתך רגע לקרן אומנים במצוקה.

יפעת שאשא ביטון: את דיברת על שני מיליון ועוד מיליון.

יפעת שאשא ביטון: אני הבנתי שבשיח אנחנו מדברים על הכפלה של הקרן משלושה מיליון לשישה מיליון.

יפעת שאשא ביטון: איפה הפער בין המספרים?

מריה יריב: הקרן מחלקת בשגרה מיליון אחד.

מריה יריב: אנחנו שילשנו לשלושה מיליון כעת.

מריה יריב: ממש בימים אלה הוועדה כבר סיימה את העבודה שלה, והאומנים יקבלו הודעות ממש בימים הקרובים.

מריה יריב: אנחנו מבקשים להוסיף עוד שני מיליון שקלים לפעימה הבאה של חלוקת המענקים במסגרת הקרן הזו, ומיליון אחד נוסף שההגדרות של האומנים בו יהיו רחבות יותר מאלו הקיימות בקרן כיום, מהתקנון הקיים היום.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שאנחנו מדברים על ארבעה מיליון ש"ח, אלא אם כן פספסתי משהו כי לא שמעתי אותך באופן רציף.

מריה יריב: שלושה חילקנו, ועוד שלושה - - - נוספים נחלקים שתיים ואחד.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, הבנתי.

נירה לאמעי רכלבסקי: אני יכולה לשאול אותה משהו?

נירה לאמעי רכלבסקי: שאלה לגבי עקרון השוויון.

נירה לאמעי רכלבסקי: מאחר שסכום הכסף מוגבל, איך אתם יכולים לשמור על שוויון בכל הקשור לבקשות שמוגשות אליכם?

נירה לאמעי רכלבסקי: הכוונה היא, אם הקרן תמצה את עצמה מבחינת משאבים ויגיש מישהו שנמצא במקום נמוך יותר ממי שכבר קיבל, איך אתם מתכוונים לפתור את הבעיה?

נירה לאמעי רכלבסקי: ברגע שקיבלו אנשים ברמה מסוימת, עם מאפיינים מסוימים, אחרי שהכסף ייגמר וייגשו אנשים עם אותם מאפיינים וירצו לקבל גם כסף, איך מתכוונים לפתור את הבעיה הזאת; או שכולם מגישים עד קו מסוים ואז דנים בכל הבקשות?

יפעת שאשא ביטון: מריה, שמעת?

יפעת שאשא ביטון: אז אני אשאל את השאלה.

יפעת שאשא ביטון: מדברת כאן נירה, היועצת המשפטית, על עיקרון השוויון, איך שומרים עליו?

יפעת שאשא ביטון: אם יקרה מצב שבו יגישו אומנים, יקבלו את המענק וכספי הקרן יאזלו, ואז יגיש אומן שנמצא במצוקה אולי אפילו גדולה מאלו שקיבלו לפני כן, איך נוהגים כלפיו?

יפעת שאשא ביטון: או אם יש תאריך יעד מסוים שעד אליו מגישים כולם את הבקשות, ואז בודקים את הבקשות באופן יחסי בין האומנים השונים?

מריה יריב: כן.

מריה יריב: המשפט השני שאמרת.

מריה יריב: יש פרסום קול קורא, אנחנו מפרסמים קול קורא לציבור, הפצנו אותו ברבים.

מריה יריב: היה מועד אחרון להגשה.

מריה יריב: הבקשות כולן נבחנו.

מריה יריב: כל מי שעומד באמות המידה שנקבעו בתקנון של הקרן יקבלו מענק.

מריה יריב: יש פעימה ראשונה של שלושה מיליון שיחולקו, והפעימה השנייה של שני המיליון, שאנחנו ממתינים לאישור של האוצר להוציא אותם לפועל.

יפעת שאשא ביטון: הסכומים הם אחידים או מדורגים לאומנים השונים?

מריה יריב: בשגרה הם מדורגים.

מריה יריב: כעת הוחלט לתת סכום אחד אחיד של 10,000 שקלים לאומן.

יפעת שאשא ביטון: הבנתי.

יפעת שאשא ביטון: ושאלה נוספת, אני יודעת שאתם מדברים על סיוע ותקצוב של מופעים ברשויות המקומיות.

יפעת שאשא ביטון: את יכולה לספר לי על זה?

יפעת שאשא ביטון: ולהדגיש לי בעיקר מה קורה לגבי רשויות בפריפריה, ששם אנחנו יודעים שכשיש מצוקה במרכז, היא שבעתיים בקצוות.

מריה יריב: זה המתווה שעובדים עליו כעת.

מריה יריב: אין לי יותר מדי להרחיב עליו בינתיים.

מריה יריב: הוא אמור לתת מענה לכל הרשויות ולהיכלי התרבות ברשויות, בין היתר, גם לתרבות המסחרית.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: צפי סיום עבודה על המתווה?

יפעת שאשא ביטון: כי זה די אמורפי – אנחנו עובדים עליו.

מריה יריב: עניין של שבוע-שבועיים.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נבקש ממשרד התרבות בתוך שבועיים לקבל את סטטוס ההכנה של המתווה.

יואל רזבוזוב: זאת פעימה ראשונה ופעימה שנייה על החודשים שלא עבדו, על מרץ-אפריל?

יפעת שאשא ביטון: זה האוצר.

יפעת שאשא ביטון: תיכף אנחנו נשאל את האוצר.

אנדרי קוז'ינוב: אפשר שאלת הבהרה לגבי השלושה מיליון?

אנדרי קוז'ינוב: אם הבנתי נכון, שלושה מיליון שקל כמענק בפעימה הראשונה בסכום אחיד של 10,000 שקל, לפי חישוב זריז, 300 איש יקבלו את המענק, זה הכול.

מריה יריב: נכון, ועוד 200 בפעימה השנייה.

אנדרי קוז'ינוב: עוד 200,000 איש, או עוד 200?

אנדרי קוז'ינוב: בסך הכול 500 איש סיוע.

מריה יריב: 200 איש יקבלו עוד סיוע נוסף - - -

אנדרי קוז'ינוב: מתוך כמה?

אנדרי קוז'ינוב: 500 איש מתוך כמה שמבקשים?

יואל רזבוזוב: עוד פעם, לא יודעים כמה ביקשו.

אנדרי קוז'ינוב: טוב, 500 איש.

אלכס קושניר: וכבר חודש בוועדה דנים על זה, אתה מבין?

אנדרי קוז'ינוב: 500 איש.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל, תודה, אנדרי, על ההערה שמכניסה אותנו לפרופורציות, כשאנחנו מדברים על אלפי האנשים שנמצאים לנו שם בחוץ, ובסוף אנחנו מסוגלים לתת מענה רק ל-500 איש.

יפעת שאשא ביטון: הסכומים אומנם נשמעים נאים כשאנחנו מדברים ברמת המקרו, אבל ברמת המיקרו, אנחנו כאילו לא באמת עושים משהו.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח אם משרד התרבות מול משרד האוצר יפעל לפתרון קצת יותר רחב וקצת יותר הוליסטי עבור האנשים שנמצאים שם, כי אחרת אני לא רואה שום דרך שאנחנו באמת נצליח למשוך אותם למעלה ולהוציא להם את הראש מעל המים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת קוז'ינוב.

יפעת שאשא ביטון: משרד האוצר, מי נמצא אתנו?

איליה כץ: שלום רב.

יפעת שאשא ביטון: אהלן איליה, תשפוך לנו קצת אור גם על מה שנאמר עד עכשיו – בכנות מוחלטת, לא מרשים, מבחינת הסכומים שמוקצים כאן לטובת הסיוע לאומנים, ובכלל, לאנשי התרבות.

יפעת שאשא ביטון: דבר שני שאני ארצה לשמוע ממך זה איך אנחנו מתמודדים עם אותם המוסדות שהם לא נתמכים על ידי המדינה?

יפעת שאשא ביטון: כי אני מבינה שכל מה שמשרד התרבות מטפל בו הם מוסדות שהם נתמכים.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו הרבה מאוד גופים אחרים שהם לא בתוך הסל הזה.

יפעת שאשא ביטון: דבר אחרון, המשך תמרוץ, מענקים, חל"ת, כל הנגזרות שנתנו בתקופת הסגר, איך אנחנו ממשיכים אותם גם בחודש הקרוב; כי בוא נגיד את האמת, הענף עוד לא חזר לפעילות, מבחינתנו, הוא עדיין בסגר.

יפעת שאשא ביטון: אלה שלוש הנקודות.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

איליה כץ: ברשותכם, בגלל שלא מעט נתונים עלו בישיבה, אני אעבור ממש בקצרה על תוכנית הסיוע של הממשלה, ואז נדבר פרטנית על סקטור התרבות מתוך זה, כי בסוף סקטור התרבות הוא האנשים שיושבים פה מחוץ לאוצר, מחוץ לכנסת.

איליה כץ: באופן כללי, אלו אנשים שזכאים לכל הסיוע שניתן באופן רוחבי, וחשוב ליישר בזה קו כי עלו הרבה דברים.

איליה כץ: כמו שצוין, היו שתי פעימות של מענק עצמאיים.

איליה כץ: אחת של עד גובה של 6,000 שקל, והשנייה עד גובה של 10,500 - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, רגע, רגע.

יפעת שאשא ביטון: עוד פעם, איליה, כי אתה פשוט נעלמת לנו.

יפעת שאשא ביטון: תאמר שוב.

איליה כץ: שתי פעימות מענק עצמאיים שניתנו בצורה רוחבית במשק.

איליה כץ: ניתנו, מן הסתם, גם לסקטור התרבות, שיש בו לא מעט עצמאיים.

איליה כץ: פעימה ראשונה עד 6,000 שקל, פעימה שנייה עד גובה של 10,500.

איליה כץ: הפעימות האלו מחושבות לפי היקף ההכנסה החייבת.

איליה כץ: לאחר מכן ניתנה פעימה נוספת - - - זו פעימה נוספת שניתנה גם עבור עצמאיים - - - בהיקף של עד 20 מיליון שקל.

איליה כץ: זו פעימה בגובה של עד 400,000 שקל בהתאם לנתונים לפי היקף הפגיעה בעסק.

איליה כץ: עד 400,000 שקל לעסק.

איליה כץ: בנוסף לזה ניתנו שלושה חודשי פטור מארנונה, או 25% במונחים שנתיים, תלוי איך רוצים להסתכל על זה.

איליה כץ: מעבר לזה, כמו שאתם מכירים ונידון בוועדה כבר, ניתן מענק תעסוקה.

איליה כץ: מענק התעסוקה ניתן בהיקף של 7,500 שקל לכל עובד שחוזר לעבודה החל מחודש יוני, זה בעקבות בקשה של - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל הם עוד לא חוזרים לעבודה.

איליה כץ: סליחה?

יפעת שאשא ביטון: הם עוד לא חוזרים לעבודה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עדיין מחזיקים - - -

איליה כץ: בין היתר, מאחר - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, איליה, נעלמת.

איליה כץ: בין היתר, מאחר - - - לא חוזרים לעבודה, גם לבקשת הכנסת, המועד שבו הם זכאים לכסף בגין החזרה לעבודה נדחה מחודש יוני לחודש יולי.

איליה כץ: זה גם תואם את המתווה שמשרד התרבות והמל"ל דיברו עליו, עם החזרה של עובדים כבר בחודש יולי.

איליה כץ: זה נותן 7,500 שקל לעובד.

איליה כץ: אני לא יודע להגיד – יש הרבה מאוד משרדים - - - לגבי מה גודל התעשייה המדוברת פה.

איליה כץ: זו לא תעשייה שמאובחנת בצורה פשוטה כמו אולי תעשיות אחרות, היא מאוד מאוד הטרוגנית, אבל אם אנחנו מדברים על עשרות אלפי שכירים שעובדים באותה תעשייה, זה מאות מיליוני שקלים שאמורים לצאת בגין מענק התעסוקה הזה כתמרוץ לתעשייה החל מחודש יולי, בהנחה שהמתווה, כמו שנאמר, יאושר בקבינט הקורונה.

איליה כץ: זה באופן רוחבי עבור כלל המשק, דברים שגם הענף הספציפי הזה, שיש לו את המאפיינים הספציפיים שלו, אבל הוא גם מקבל אותם.

איליה כץ: כמו שנאמר בתחילת הדברים, חוץ מזה, נוכח מצוקת האשראי בענף אושרה, במסגרת תיקון של חוק היסוד, ערבות מדינה של עד 60%.

איליה כץ: הנושא הזה נידון כרגע בוועדת כספים, נידון כבר היום בוועדת כספים.

איליה כץ: יש כבר הסכמים מול הבנקים, וברגע שוועדת הכספים תאשר את זה, ניתן יהיה לפנות ולקבל הלוואות בערבות מדינה, לא של 15% ברמת התיק, אלא ברמה של 60% על התיק.

איליה כץ: אלה הלוואות מאוד אטרקטיביות מבחינת התנאים שלהן, שמיועדות עבור - - -

יפעת שאשא ביטון: אתה מדבר על הקרן לעסקים בסיכון?

יפעת שאשא ביטון: אתה מדבר על הקרן לעסקים בסיכון?

איליה כץ: זה עבור הענפים בסיכון, נכון.

איליה כץ: הקרן לאשראי לענפים בסיכון.

איליה כץ: חוץ מזה - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, רגע, איליה, ושם זה 60% באמת, או שזה גם 60% פיקציה – שזה 60% בסך הכול מהאשראי, אבל בסוף ערבות המדינה היא רק 15% כמו שראינו בהלוואות הקודמות?

איליה כץ: זו קרן של ארבעה מיליארד שקל, שהמדינה מקצה עבורה 2.4 מיליארד שקל, קרי 60% תוחלת דיפולט.

איליה כץ: מקצים את זה ואומרים שזה כסף שהוא עומד עבור זה שתהיה ערבות מדינה מלאה-מלאה, אמיתית-אמיתית, של 60% כנגד ההלוואה.

איליה כץ: ברמת ההלוואה הבודדת, הערבות יכולה להגיע לכדי 90%, ברמת התיק זה 60%.

איליה כץ: זאת אומרת, ברמת ההלוואה הבודדת זה אפילו יותר אטרקטיבי, ברמת התיק זה 60%, שזה גם מאוד מאוד אטרקטיבי בכל קנה מידה.

איליה כץ: זה משהו שאמור לסייע ביחד עם מענק התעסוקה לחברות בינוניות, גדולות, שיש להן בעיות הכנסות בעת הזו.

איליה כץ: מעבר לזה, בגלל שזה עלה הרבה בוועדה, יש הבנה של זה גם של שר האוצר, גם של ראש הממשלה, שיש ענפים, כמו שאמרתם, שעדיין לא חזרו לעבודה ויש בעיה של זכאות לדמי אבטלה עבור אותם אנשים שלא יכולים לחזור לעבודה ברגע זה.

איליה כץ: כמו שאתם מכירים, הוארכה הזכאות לדמי אבטלה.

יפעת שאשא ביטון: עד מתי?

איליה כץ: קצת מעל ל-30 יום.

איליה כץ: הוארכה הזכאות לחל"ת, וזה רלוונטי בעיקר עבור אנשים צעירים שכבר מוצו להם תשלומי דמי האבטלה.

איליה כץ: ההארכה הזאת מאפשרת להם להמשיך לקבל דמי אבטלה.

איליה כץ: אני אפתח סוגריים ואני אגיד שבניגוד למצב של מרבית העצמאיים, אומנים עצמאיים זכאיים לפי קריטריונים של בטל"א גם כן לדמי אבטלה, ולכן זה משהו שהוא מאוד מאוד רלוונטי ספציפית לסקטור הזה.

איליה כץ: עוד פעם, ספציפית גם לאומנים שהם אולי יותר צעירים בגיל וכרגע נגמרו להם דמי האבטלה.

איליה כץ: כמו שנאמר פה, הדבר הראשון זה לעזור לאותם אנשים.

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע מה קשה לי בהגדרה כאן, איליה?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו קוראים לזה דמי אבטלה.

יפעת שאשא ביטון: הם לא מובטלים קלאסיים.

יפעת שאשא ביטון: הם בבית כי אנחנו החלטנו שהם ישבו בבית.

יפעת שאשא ביטון: האנשים האלה בחל"ת כי אנחנו לא פתחנו בפניהם את האפשרות לחזור חזרה לעסוק במה שהם עסקו לפני כן.

יפעת שאשא ביטון: וגם כשאנחנו נפתח, ואנחנו נפתח בהדרגה, לא כולם יוכלו לחזור למקום עבודתם באופן מידי.

יפעת שאשא ביטון: ולכן אנחנו חייבים לראות איך אנחנו משתחררים מהמינוח הזה, כי בסוף הוא יוצר מציאות.

יפעת שאשא ביטון: הם לא מובטלים קלאסיים, הם בחל"ת, אנחנו מחויבים להם בחל"ת הזה, ואנחנו צריכים לשמור להם את הזכויות לאבטלה לאם וכאשר הם באמת יהיו מובטלים מן המניין.

יפעת שאשא ביטון: אתה מבין בניואנסים למה אני מתכוונת?

איליה כץ: מה שקרה זה שלמרות שאין להם את הזכאות, הם כבר מיצו את הזכאות לדמי אבטלה, אז לקחו את כל תקופת הסגר של אמצע מרץ עד אמצע אפריל, ואמרו שהתקופה הזו לא תיחשב לעניין מניין דמי האבטלה, ולכן היא הוארכה - -

יפעת שאשא ביטון: אבל גם עכשיו הם בסגר.

יפעת שאשא ביטון: אבל גם עכשיו הם בסגר, איליה.

איליה כץ: - - בהינתן שהכנסת תאשר את זה, כמובן, הכוונה היא להאריך את הזכאות לדמי חל"ת או אבטלה בגין אותה תקופה של סגר רוחבי במשק.

איליה כץ: אני מבין שזה עלה כשאלות – לעניין זכאות לדמי אבטלה לאומנים, קצת נחדד כי אני מבין שזה לא היה ברור.

איליה כץ: הכוונה היא לאומנים שעושים עבודה כשכירים במוסדות תרבות כאלה ואחרים, אבל הם עובדים על חשבונית, והם זכאים לדמי אבטלה דרך בטל"א, בהתאם לקריטריונים של בטל"א.

איליה כץ: חוץ מזה, כמו שמשרד התרבות ציין, יש את הקרן לאומנים במצוקה, ששר התרבות והספורט וששר האוצר סיכמו על הגדלה שלה.

איליה כץ: הדבר הזה מצטרף, כמו שנאמר פה, לכסף שניתן ייעודי.

איליה כץ: אפשר לומר שזה הסקטור היחיד שקיבל מענה כל כך נרחב, של 200 מיליון שקל עבור העמותות הנתמכות.

איליה כץ: זה כסף שאנחנו מקווים – כמו שהסביר יושב-ראש הפורום, דני וייס – שיתניע גם את המעגל השני והשלישי של התעשייה, של העצמאיים באותה תעשייה, עוד פעם, בהנחה שמתווה הפתיחה יאושר.

איליה כץ: זה כסף מאוד מאוד משמעותי עבור הדבר הזה.

איליה כץ: בנוסף, כמו שעלה בסוף של הדברים של מריה, אנחנו יושבים כעת מול משרד התרבות והספורט לגבש איזושהי קרן לעידוד הפקות, בין הפקות תרבות ובין אם זה הפקות אחרות, לאו דווקא תרבות, גם הפקות ספורט.

איליה כץ: הקרן הזאת אמורה להיות בסדר גודל של 90 מיליון שקל, יתכן ואף יותר.

איליה כץ: אנחנו מאגמים תקציבים מכל מיני מקומות בשביל לעשות את זה.

איליה כץ: הרציונל של הקרן הזאת הוא שאנחנו עושים עבודה ביחד עם הרשויות המקומיות וביחד עם איגודים אחרים ומייצרים ודאות של מגזר ציבורי למפיקים פרטיים.

איליה כץ: אנחנו מבינים שגם ברגע שיהיה את האישור של משרד הבריאות להתחיל לפעול, עדיין ייקח קצת זמן עד שגורמים פרטיים ייקחו את הסיכון להרים את ההפקות, ולכן לוקחים פה כסף ממשלתי וכסף ציבורי ומקצים אותו לטובות יוזמות כאלה של הפקות - - - בפריפריה.

איליה כץ: הכוונה לתת את זה בצורה רוחבית בכל הארץ במנגנון מאוד מאוד אטרקטיבי מבחינת המצ'ינג שלו בפריפריה.

איליה כץ: לכל הרשויות תהיה גישה לזה, והכוונה היא שכמה שיותר רשויות ואיגודים אחרים יפעלו ויניעו ככה את התעשייה הזאת.

איליה כץ: שוב, בהינתן שתהיה את הפתיחה של משרד הבריאות.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, איליה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שתישאר אתנו, כי שוב, אנחנו רואים איזשהו פער בין מה שאתם בונים ורוצים להוריד לשטח, לבין מה שהשטח בסופו של דבר חווה ומקבל.

יפעת שאשא ביטון: גם שמענו פה את דליה בתחילת הדיון, שסיפרה שביטוח לאומי בכלל לא מכיר בה, זאת אומרת היא נפלה בין הכיסאות, היא חצי עצמאית, חצי שכירה.

יפעת שאשא ביטון: זה כמו שהיה לנו הסיפור עם הבנקים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים לעשות טוב, ובסוף מישהו שם בקצה סוגר את הברז.

יפעת שאשא ביטון: דבר נוסף זה בהקשר לדברים שאתה העלית בתחילת דבריך.

יפעת שאשא ביטון: ישב כאן אייל ואמר: זה לא קורה.

יפעת שאשא ביטון: לא קורה בהקשר של הארנונה, לא קורה בהקשרים נוספים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניתן לאייל להצביע בדיוק על הנקודות שבהן יש פער בין מה שהמדינה רוצה לתת ומתארגנת כדי לתת, לבין מה שקורה בפועל כשאנחנו מגיעים לאנשים בשטחה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה אייל.

אייל הלוי: תודה.

אייל הלוי: איליה, אתה שומע אותי?

איליה כץ: לא, לא שומע.

איליה כץ: עכשיו כן.

אייל הלוי: מצוין.

אייל הלוי: איליה, אייל הלוי.

אייל הלוי: אולי לא שמעת בהתחלה, אני מוועד הפעולה שיושב ומחריש לכם אוזניים ממש ממולך, הפגנה גדולה.

אייל הלוי: במקביל, בעלים של חברת כנסים והפקות אירועים בארץ ובעולם.

אייל הלוי: אני שמעתי אותך, ולאורך כמה זמן אנחנו מנסים לדבר אתכם.

אייל הלוי: לטעמי, אתם מנותקים לחלוטין ממה שקורה בשטח.

אייל הלוי: אתם יושבים בצורה מאוד מנומסת ומאריכים, כמעט מתישים באורך השיחה במשפטים היפים, במטריצות.

אייל הלוי: מנותקים לחלוטין מהשטח.

אייל הלוי: אנחנו בעלי משפחות.

יפעת שאשא ביטון: לא, אייל, שים את האצבע.

יפעת שאשא ביטון: עזוב את האמירות הכלליות.

יפעת שאשא ביטון: מה לא עובד? הוא אמר יש - - -

אייל הלוי: אני אסביר.

אייל הלוי: עכשיו אני אסביר.

אייל הלוי: הבנתי.

אייל הלוי: זה היה הרקע, להכניס קצת פלפל.

אייל הלוי: הנושא של חלוקה ל-20 מיליון, מתחת ל-20 מיליון ומעל ל-20 מיליון, לא רלוונטית בעולם הכנסים, בעולם האירועים ובעולם ההפקות.

אייל הלוי: אנחנו לא חזרנו לעבודה.

אייל הלוי: בתחילת מרץ הפסקתם לנו את העבודה, לא בגלל שאתם לא בסדר, בגלל הקורונה, אבל על פי חוק אנחנו לא רשאים לעסוק בעבודה שלנו, בין אם ב-2019 עשינו חמישה מיליון שקלים מחזור, או 30 או 40 או 50.

אייל הלוי: ברגע שעשיתם את זה, אנחנו צריכים לקבל תשלום.

אייל הלוי: אין רלוונטיות למה המחזור שהיה.

אייל הלוי: זה לא קרה, אתם מתעלמים מהנושא הזה.

אייל הלוי: בעלי חברות, שכירים בעלי עניין לא מקבלים שום פיצוי.

אייל הלוי: גם אשתי, שעובדת אצלנו והיא עצמאית, גם היא לא קיבלה שום דבר כי משק הבית הוא גבוה ממה שאתם תכננתם.

אייל הלוי: זאת אומרת, בכל המתווים האלה רוב האנשים לא קיבלו שום דבר, ולא מתכוונים לקבל שום דבר.

אייל הלוי: ובקצב הזה שאתם מדברים על משהו הזוי כמו יולי חזרה לעבודה, איפה?

אייל הלוי: איך?

אייל הלוי: איך הענף שלנו יחזור?

אייל הלוי: לאן יחזרו?

אייל הלוי: ברגע שיחזרו, לתכנן כנסים ואירועים לוקח חצי שנה קדימה.

אייל הלוי: זה לא קורה, אנחנו צריכים כסף כדי לחיות, גם השכירים וגם בעלי החברות.

אייל הלוי: אנחנו לא מבקשים נדבה, אנחנו מבקשים שתשקיעו את הכסף נכון ולא תזרקו אותו.

אייל הלוי: תשקיעו אותו נכון כי אלה יהיו ברחובות – גם אנחנו וגם הם.

אייל הלוי: איפה זה קורה?

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, אייל.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, איליה, רוצה להתייחס?

איליה כץ: אני אשמח להתייחס.

איליה כץ: לגבי הנקודה האחרונה, הצפי שלנו, כמו שאמרתי, הוא שהחזרה לא תהיה פשוטה, ולכן – אולי בניגוד לטענה – ישבנו אפילו אתמול בשולחן עגול ביחד עם נציגים של המפיקים אצל מנכ"ל משרד ראש הממשלה - - - התרבות והספורט, ביחד עם מנכ"ל ראש הממשלה החליפי.

איליה כץ: דיברנו אתם בשולחן העגול על איך אפשר לקדם את הקרן לעידוד הפקות הזו, כשהרציונל הוא שאנחנו מבינים שלוקח זמן להתארגן לכנסים ולאירועים.

איליה כץ: עוד פעם, ככל שיש עניין לשבת אתנו, אנחנו נשמח ונחשוב איך מקדמים כל מיני מקדמות אל מול התקציב הציבורי הזה, כי אנחנו רוצים להזרים כסף, ומצאנו לזה את הכסף.

איליה כץ: זה משהו שנמצא בסדרי עדיפויות, והשר כבר סיכם עליו.

איליה כץ: עוד פעם, זה עניין שאנחנו יכולים לגבש, משרד התרבות והספורט יכול לגבש את זה בעצמו.

איליה כץ: אפשר לשבת ביחד ולהקשיב להערות, לנסות לפתח את זה ביחד.

איליה כץ: אבל הרציונל הוא שהכסף יגיע כמקדמות גם, עוד לפני קרות האירוע, בין היתר, נוכח אי הוודאות בעניין הדבר הזה.

איליה כץ: לעניין יתר ההערות, מעל 20 מיליון שקל, או מתחת ל-20 מיליון שקל – אני יודע שזה מפתיע הרבה מאוד אנשים, אבל גם משאבים של מדינה הם מוגבלים, והחלטת המדיניות הייתה שמסייעים קודם כל למי שהכי צריך את הסיוע, וההגדרה של עסקים קטנים היא עסקים עד 20 מיליון שקל.

איליה כץ: הוחלט שזה הרף שעד אליו ניתן הסיוע באמצעות מענקים מתוך המשאבים המוגבלים שיש למדינה.

איליה כץ: מעבר לזה, יש את המענקים של עידוד התעסוקה, שהם ניתנים בלי מגבלה של מחזור, גם לעסקים של 100 מיליון שקל, וגם לעסקים של מיליארד שקל מחזור.

איליה כץ: המענקים האלה ניתנים – 7,500 שקל לעובד.

איליה כץ: אייל, אני חושב שאתה אמרת בתחילת הדברים שזה ענף של 100,000 איש – אולי אמרת מספר גבוה יותר – זה מסתכם לסכומים במאות מיליונים שיוזרמו לענף, בהנחה שהמספרים האלה נכונים.

איליה כץ: לגבי מענק עצמאיים – למיטב ידיעתי, בפעימה השנייה של מענק עצמאיים בוטלה המגבלה שאתה מתאר, אז אני לא כל כך יודע מה הקושי, אבל אין לי שום בעיה להחליף שיחה לגבי זה בפרטי, לגבי זוגתך לדעתי אמרת.

איליה כץ: ננסה לברר מול רשות המיסים מה היה הקושי.

איליה כץ: המגבלה שאתה תיארת, להבנתי, בוטלה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, איליה.

יפעת שאשא ביטון: מה שאני מבקשת, כי זה לא רק מה שאייל העלה, גם דליה דיברה על זה, ואני הצלחתי בקושי לקרוא את מה שאחד המשתתפים ב"זום" כתב על זה שהוא מעביר קבלות וחשבוניות, הוא לא היה זכאי לדמי אבטלה, ומצד שני, הוא גם לא מקבל את המענק.

יפעת שאשא ביטון: בקיצור, יש לנו פה יותר מדי מקרים שנופלים בין הכיסאות.

יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, אני גולשת לסיכום הדיון.

יפעת שאשא ביטון: מה שאני מבקשת מהאוצר, שפעם אחת ינהל שיח.

יפעת שאשא ביטון: שפשוט יישב עם האנשים בשטח, יבין את המורכבויות של כל אחד מתתי המגזרים בתוך עולם התרבות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו שמענו שהעולם הזה הוא מאוד מגוון מבחינת בעלי המלאכה שנמצאים שם – אלה שמאחורי הקלעים, אלה שבקדמת הבמה, וגם ביניהם יש הרבה מאוד הבדלים.

יפעת שאשא ביטון: תוודאי שהאנשים שם לא נופלים בין הכיסאות.

יפעת שאשא ביטון: הדבר השני, אני מבקשת לקבל עדכון לגבי קרן לענפים בסיכון אחרי ועדת כספים ואחרי שהמשימה הזו תושלם, ולוודא שהם מקבלים את ההלוואה באחוזי הערבות המשמעותית של המדינה, ולא משהו שעוד פעם בסוף, בקצה, בבנקים, מתפרש בצורה שהיא אחרת.

יפעת שאשא ביטון: רגע לפני שאני מסכמת גם את ההיבטים הנוספים – חבר הכנסת יואל רזבוזוב, אתה רוצה להתייחס לסיכום הדיון?

יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה לומר משהו לפני שאני סוגרת?

יואל רזבוזוב: אני אומר קודם כל תודה עוד פעם על הדיון.

יואל רזבוזוב: כמו שאמרתי, ועדת קורונה עובדת ועושה את שלה.

יואל רזבוזוב: זה שכבר יש דיון בקבינט הקורונה בנושא של מתן אישור ל-500 אנשים ואישור מיוחד ל-500 פלוס, כבר עשינו לפחות חלק מהדברים שרצינו לעשות.

יואל רזבוזוב: כמובן שאנחנו רוצים להבין בדיוק מי בתוך הסיפור הזה ומי לא.

יואל רזבוזוב: הדבר השני, כמו שאמרנו, זה הפיצויים, כי הענף עדיין לא חוזר.

יואל רזבוזוב: גם 500 אנשים, הענף עדיין לא חוזר, אז אם תהיה פעימה שלישית והלאה, אבל כמובן שנדבר אחרי זה גם עם רפרנט האוצר, עם איליה כץ.

יואל רזבוזוב: הדברים כן זזים.

יואל רזבוזוב: אנחנו חייבים להיות הכתובת.

יואל רזבוזוב: אני מקווה שנמשיך עד שיהיו הישגים.

יואל רזבוזוב: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך.

יפעת שאשא ביטון: אני, ברשותכם, מסכמת את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה קודם כל לפתוח באמירה הכללית שתרבות זה לא מותרות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לראות איך אנחנו מחזירים אותה לפעילות כחלק מדאגה לבריאות הציבור ובריאות הנפש של אנשים.

יפעת שאשא ביטון: אם חתונה כן ב-250 איש, אז גם אירוע ומופע כן.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, לא לעשות חלוקה לפי כותרות, אלא לפי מהות, לפי רעיון מסדר שאומר: אם אני יכול להכניס X אנשים במקום מסוים, זה לא צריך לשנות לאיזו מטרה הדבר הזה מתרחש.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת מלבד הדברים שסיכמתי לגבי האוצר גם להוסיף את הבקשה להארכת החל"ת לפיצוי לגבי כל התקופה, כולל היום.

יפעת שאשא ביטון: מבחינתנו גם היום ענף האירועים נמצא בסגר.

יפעת שאשא ביטון: גם היום עולם התרבות עדיין לא מורשה להיכנס לעבודה.

יפעת שאשא ביטון: לכן כשאתם מחשבים את מניין הימים של הסגר של מרץ-אפריל, קחו בחשבון גם את התקופה הנוכחית.

יפעת שאשא ביטון: אני דורשת גם מוועדת השרים לענייני הקורונה את המתווה להחזרת עולם התרבות מידית ובאופן ריאלי, כולל כל הסייגים וההנחיות המיוחדות.

יפעת שאשא ביטון: הם מוכנים לעמוד בכול, ובלבד שיינתן המתווה, ושזה יהיה נכון לגבי כל עולם התרבות, בין אם זה היכל תרבות, בין אם זה מופע בחוץ בקיסריה או במקומות אחרים, ובין אם זה כנסים מקצועיים, ובין אם זה כל דבר ששייך לעולם התרבות.

יפעת שאשא ביטון: תנו מתווה אחיד עם הנחיות מוגדרות כדי שיהיה אפשר לעמוד בהן.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת ממשרד התרבות את המתווה לסיוע לגופים גם בפריפריה וגם בשלטון המקומי בכלל.

יפעת שאשא ביטון: בתוך שבועיים אנחנו מבקשים לדעת מה הסטטוס של אישור וגיבוש המתווה.

יפעת שאשא ביטון: יש משהו נוסף שהעלינו?

יפעת שאשא ביטון: הוועדה, אישור, משרד התרבות.

יפעת שאשא ביטון: זהו.

יפעת שאשא ביטון: הדבר המשמעותי והחשוב – אוצר וכולם, תדברו עם אנשי הענף.

יפעת שאשא ביטון: תדברו אתם.

יפעת שאשא ביטון: אל תנהגו בפטרונות, שאתם תחליטו לאיזה מתווה הולכים, איך הולכים, כשלא שמעתם את השטח ואתם לא יודעים עד כמה זה באמת ישים, ועד כמה מה שאתם קובעים שם במשרד הוא מחובר למה שקורה בשטח.

יפעת שאשא ביטון: בסוף אני יודעת שגם לכם וגם לנו יש אינטרס אחד, להצליח ולהעמיד בחזרה את הענף הזה על הרגליים.

יפעת שאשא ביטון: תעשו את זה בשיתוף פעולה אתם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, הדיון הסתיים.