ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 23, פרוטוקול מספר 25, 2020-07-07 11:00

טלי פלוסקוב: צהריים טובים, חברי הכנסת, אורחים וכל מי שנמצא איתנו בזום.

טלי פלוסקוב: היום 7 ביולי 2020, השעה 11:19, קצת באיחור.

טלי פלוסקוב: אנחנו מתחילים דיון מהיר בנושא "אי הנגשת שירותי הבריאות בישראל לאוכלוסיית החירשים" של חבר הכנסת מתן כהנא שנמצא איתנו כאן, חבר הכנסת סמי אבו-שחאדה שלא נמצא, אני רואה.

ענת כהן שמואל: הוא בבידוד, והוא בזום.

טלי פלוסקוב: יופי.

טלי פלוסקוב: בסדר גמור.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת סמי אבו-שחאדה נמצא איתנו בזום כי הוא בבידוד.

טלי פלוסקוב: גאון מי שהמציא את הדבר הזה שנקרא זום.

טלי פלוסקוב: גם חברת הכנסת אורלי פרומן הציעה את הדיון המהיר והיא גם לא נמצאת איתנו היום, אבל נמצא איתנו חבר הכנסת איימן עודה ועוד כמה אנשים.

טלי פלוסקוב: הנושא שאנחנו מדברים עליו הוא, כמובן, חשוב כל יום, ובעיניי, בתקופת הקורונה הוא חשוב הרבה יותר.

טלי פלוסקוב: כשהתחיל משבר קורונה העליתי לפייסבוק שלי פוסט שדיברתי בו בשפת הסימנים.

טלי פלוסקוב: לימדו אותי להגיד משפט.

טלי פלוסקוב: הראיתי שם לאנשים באיזה מסכות אנשים משתמשים.

טלי פלוסקוב: משתמשים במסכה שיש חלק שקוף בתוכה כדי שאנשים יוכלו להבין את השפתיים.

טלי פלוסקוב: הגשנו בקשה לכל משרד ממשלתי שתהיה אפשרות לאנשים חירשים לקבל מענה לפניות דחופות גם באמצעות וואטסאפ, כלומר גם לפנות בוואטסאפ וגם לקבל תשובה בוואטסאפ כי בטלפון הם לא רואים את הדיבור שלנו.

טלי פלוסקוב: אני שמחה לבשר לכם מלא מעט משרדי ממשלה תשובה שהם לוקחים את זה לתשומת לבם ומפעילים קווים כאלה לאנשים חירשים.

טלי פלוסקוב: זה מחמם את הלב אבל זה לא אומר שפתרנו את כל הבעיות של האנשים האלה.

טלי פלוסקוב: כמו לכל קבוצה היום בחברה הישראלית יש קשיים בהתמודדות יום-יום בתקופת הקורונה.

טלי פלוסקוב: אני מאמינה שלקבוצה הזאת יש גם דברים שאולי אנחנו לא יודעים עליהם.

טלי פלוסקוב: אם הם לא יספרו לנו, כי אנחנו לא חווים אותם, אנחנו לא נדע במה עוד אנחנו יכולים לעזור.

טלי פלוסקוב: לכן אני מברכת את חברי הכנסת שיזמו את הדיון.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שחבר הכנסת מתן כהנא נותן לשירלי פינטו להציג את הנושא במקומו.

מתן כהנא: אני רק רוצה לפתוח ולומר תודה רבה לך ולוועדה על כך שהסכמתם לקיים דיון מהיר בנושא חשוב מאוד.

מתן כהנא: מכאן, ברשותכם, תודה רבה.

טלי פלוסקוב: וגם לנשיאות.

טלי פלוסקוב: מי שמאשר את הדיון זה הנשיאות.

מתן כהנא: אז תודה על הסכמתך.

טלי פלוסקוב: אנחנו, כמובן, מקיימים בגאווה גדולה ובתקווה שנוכל לעזור עוד לאנשים.

טלי פלוסקוב: בבקשה, שירלי.

שירלי פינטו: תודה רבה על קיום הדיון.

שירלי פינטו: זה דיון מאוד חשוב.

שירלי פינטו: ליאת המתורגמנית מתרגמת לי משפת הסימנים לעברית מדוברת.

שירלי פינטו: אז, קודם כול, תודה לחבר כנסת מתן כהנא שפניתי אליו לפני כמה חודשים בנושא.

שירלי פינטו: דיברנו על הנגשת בתי החולים.

שירלי פינטו: הוא הבטיח לעשות את זה ברגע שתהיה ממשלה.

שירלי פינטו: אז תודה על קיום הוועדה ולחברי הוועדה וטלי פלוסקוב ולכל חברי הכנסת שהצטרפו לנושא.

שירלי פינטו: באמת דיון חשוב כמו שאמרת.

שירלי פינטו: סיפור אישי קצר:

שירלי פינטו: לפני שלוש שנים נחתי מאיטליה אחרי ירח דבש עם בעלי.

שירלי פינטו: באיטליה התנפחה לי הרגל בצורה מזעזעת ולא יכולתי ללכת בכלל.

שירלי פינטו: סבלתי כל הדרך, לקחתי כדורים ומשככי כאבים – שום דבר לא עזר.

שירלי פינטו: ברגע שנחתי בישראל אמרתי לבעלי: לך הביתה, אני הולכת למיון.

שירלי פינטו: הגעתי לבית-חולים.

שירלי פינטו: ההתלבטות שלי אם ללכת לבית החולים או הביתה עם בעלי הייתה מסיבה אחת: שלא יבינו אותי ואני לא אבין את הרופא.

שירלי פינטו: הרופא לא יבין אותי, אני לא אבין אותו, אני לא יכולה להסביר את הכאבים ומה קרה ואיך קרה.

שירלי פינטו: מאוד חששתי, ובכל זאת הלכתי.

שירלי פינטו: נתנו לי תרופות – לא ידעתי איזה תרופות; הזריקו לי זריקות – אני לא יודעת מה נתנו לי, לא הבנתי, לא הסבירו לי.

שירלי פינטו: אמרו לי: תשבי, ניתן, זה יעזור.

שירלי פינטו: הרגשתי חסרת אונים, הייתי בהלם.

שירלי פינטו: הרגשתי בן אדם קטן.

שירלי פינטו: זה סיפור אחד קטן ועוד המון סיפורים של חירשים וכבדי שמיעה חולי סרטן וחולים במחלות כרוניות, נשים חירשות שיולדות – אנשים שמגיעים לבתי החולים ולא מקבלים את הדבר הכי בסיסי:

שירלי פינטו: הזכות לבריאות, הזכות לשלמות הגוף, להבין ולדעת איזה טיפול נותנים לך.

שירלי פינטו: לפי חוק זכויות החולה, כתוב באופן ברור: זכותו של החולה לקבל הסבר ברור ומובן על האפשרויות הרפואיות לטיפול שלו, על התיקונים, על חלופות, על תופעות הלוואי וכל מה שיכול לקרות מהטיפול.

שירלי פינטו: על כל זה חייבים לתת לו את המידע באופן מובן וכולל והמטופל חייב לתת גם את המידע על ההיסטוריה שלו.

שירלי פינטו: אצל חירשים וכבדי שמיעה לא התקיים מעולם הדבר הזה.

שירלי פינטו: בגלל משבר הקורונה אנחנו רואים שהוועדה כאן ריקה אבל יש מאות אלפי חירשים וכבדי שמיעה שלא יכולים להגיע לבתי חולים ולקבל את הטיפול בצורה הראויה.

שירלי פינטו: אני מדברת איתכם על מאבק יומיומי של אלפי חירשים וכבדי שמיעה.

שירלי פינטו: אמא שלי חירשת ועיוורת, וכשהיא מגיעה לבית חולים היא לא מקבלת את הטיפול הראוי, היא לא יודעת מה נותנים לה, לא יכולה להסביר מה היא מרגישה.

שירלי פינטו: החוק הזה לא מתקיים.

שירלי פינטו: יש לי המון עדויות שאספתי במשך המאבק שנמשך כבר שלוש שנים, ואני שמחה שחבר הכנסת מתן כהנא ראה את המצוקה שלנו ונרתם למאבק.

שירלי פינטו: אחרי שלוש שנים שאספתי עדויות של חירשים וכבדי שמיעה בכל התחומים הרפואיים יש עדות אחת שאני רוצה להקריא לכם.

שירלי פינטו: בעצם אף אחד לא יכול להגיע לוועדה, לצערי, בגלל מגבלות הקורונה, אז אני רוצה להשמיע: בחורה בשם א' שביקשה לא להגיד את שמה הגיעה לצנתור דחוף בבית החולים בשעות המאוחרות של הלילה.

שירלי פינטו: בחדר היה וילון והיא לא יכלה להבין מה עושים לה, איך עושים לה.

שירלי פינטו: היא לא יכלה להבין את הרופאים כי הם היו עם מסכות בגלל התהליך הרפואי.

שירלי פינטו: היא אמרה להם שהיא חירשת, והיא לא יכולה לקרוא את השפתיים.

שירלי פינטו: באמצע הצנתור עברו מצנתור רגיל לצנתור דרך המפשעה.

שירלי פינטו: עשו לה דברים שהיא לא הבינה למה.

שירלי פינטו: היא שאלה למה, היא צעקה, ניסתה לדבר אבל לא הבינה שום דבר.

שירלי פינטו: היא התחילה לצעוק ולבכות מתסכול.

שירלי פינטו: האחות שבאה אליה עם מסכה, היא אמרה לה להוריד כי היא לא מבינה כדי שתסביר לה מה עושים לה ולמה.

שירלי פינטו: אבל האחות התעקשה לא להוריד את המסכה.

שירלי פינטו: היא פשוט ראתה בשפת הגוף שלה שהיא צועקת עליה להירגע.

שירלי פינטו: היא ממשיכה ואומרת: "לא הסכימו שאמא שלי תיכנס ותתרגם לי או מתורגמן מוסמך.

שירלי פינטו: לא הבנתי שום דבר בטיפול, הייתי מתוסכלת מאוד והמשכתי לצרוח ולבכות עד שבסופו של דבר הביאו לי מסכת הרדמה והרדימו אותי בלי הסכמה".

שירלי פינטו: תראו את המצב הזה – זאת עדות אחת מיני רבות, המון עדויות שאספתי.

שירלי פינטו: להרדים בן אדם בלי הסכמתו, להגיע למצב שבשנת 2020 נותנים טיפול לאדם בלי לתת לו את המידע, לדבר איתו.

שירלי פינטו: זה לא מותרות זה בריאות, זה גוף.

שירלי פינטו: אז מה אנחנו עושים?

שירלי פינטו: הדבר הוא פשוט כל כך: בחוזר המנכ"ל של משרד הבריאות כתוב בצורה פשוטה: יש בישראל תרגום סימולטני בין המטפל למטופל בשפות שונות: רוסית, ערבית, צרפתית, אמהרית וטרגרית – חמש שפות שיש תרגום 24/7 ללא תשלום המטופל ועל חשבון המדינה – אם צריך תרגום פיזי או בשיחת טלפון.

שירלי פינטו: אז אני שואלת – אם התשתית כבר קיימת למה לא להוסיף עוד שפה, שפת סימנים?

שירלי פינטו: התשתית קיימת.

שירלי פינטו: הבאתי את החוק להנגשה בארצות-הברית – דוגמה אחת ממדינות רבות שמנגישות.

שירלי פינטו: החוק מוסדר באוסטריה, בצרפת, באנגליה.

שירלי פינטו: זה מוסדר בחוק שלבריאות חובה להביא תרגום לשפת סימנים.

שירלי פינטו: זה לא חיי תרבות, פנאי – זאת הצלת חיי אדם.

שירלי פינטו: אני מצטערת להגיד שהיו מקרים שחירשים נפטרו בגלל המצב הזה.

שירלי פינטו: אני רוצה לעשות סטופ גם עם מגפת הקורונה שתוקפת אותנו עם כל המסכות – חייבים עכשיו לעשות תרגום לשפת סימנים.

שירלי פינטו: לא רוצה לשמוע תירוצים.

שירלי פינטו: אני חושבת שהפתרון הוא מאוד פשוט וזה לגיטימי.

שירלי פינטו: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: שירלי, אם הייתי יכולה עכשיו לקום ולחבק אותך הייתי עושה את זה.

טלי פלוסקוב: אבל אסור לי בגלל הקורונה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת כהנא, תודה רבה שהבאת לנו אורחת כזאת.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שהיא חשפה בפנינו את המצוקה האמיתית של האנשים האלה.

טלי פלוסקוב: אני רק רוצה לשאול: כשהאנשים האלה מגיעים לטיפול בבית חולים הצוות המטפל כבר יודע שהם חירשים, והם לא מתכוננים לזה?

שירלי פינטו: לא.

שירלי פינטו: זה לא קיים בבתי-חולים.

שירלי פינטו: זה פשוט לא קיים.

שירלי פינטו: אין מתורגמן, חוסר מודעות – שום דבר.

שירלי פינטו: הדבר הכי טבעי שאפשר לעשות זה להביא תרגום.

שירלי פינטו: ברגע שיודעים בבתי חולים – ואני בטוחה שיש צוות שמודע לשפות כאלה ואחרות – זה פשוט לסדר גם את שפת הסימנים.

שירלי פינטו: אם כל צוות רפואי יודע שברגע שיש אדם - - - תעבירו תרגום.

מתן כהנא: גברתי, איך זה עובד בשפות אחרות?

מתן כהנא: יש צוות של אנשים שהם בכוננות בכל אזור, ואם מגיע איש שחייב תרגום לאמהרית, למשל, אז מתקשרים לכונן הזה והוא עושה את זה בטלפון או מגיע פיזית לבית החולים.

טלי פלוסקוב: לפי דעתי, אפשר לדעת מראש שמדובר בכך שכשמטפלים היום בבדיקה שגרתית בבן אדם חירש שהוא צריך את הטיפול הזה ושילווה אותו מישהו.

טלי פלוסקוב: לפי דעתי, כבר בהפניה של הרופא צריך להיות רשום באדום שמדובר באדם חירש והוא צריך לקבל התייחסות מיוחדת.

שירלי פינטו: אין בעיה.

שירלי פינטו: זאת באמת אופציה אבל צריך גם בתרגום.

שירלי פינטו: אם מופיע שאדם חירש ולא מביאים את התרגום כי זה לא כתוב בחוזר מנכ"ל אז הבעיה עדיין קיימת.

טלי פלוסקוב: מי יכול לתת לי תשובה כמה חירשים חיים היום במדינת ישראל?

איימן עודה: 700 אלף.

איימן עודה: לא חירשים, אלא עם ירידה בשמיעה.

טלי פלוסקוב: כבדי שמיעה זה נקרא.

איימן עודה: זה גם וגם.

טלי פלוסקוב: 700 אלף אתה זוכר?

איימן עודה: כן.

מתן כהנא: כן.

מתן כהנא: יש אישור.

שירלי פינטו: 750 אלף זאת הערכה.

מתן כהנא: אנחנו מסכימים עם המשותפת.

טלי פלוסקוב: זה קורה לא הרבה אבל זה קורה לפעמים, אתה אומר.

טלי פלוסקוב: אני נותנת את רשות הדיבור לחבר הכנסת איימן עודה ואחר כך אני יודעת שיש לנו חבר כנסת שנמצא בזום.

ענת כהן שמואל: הוא לא מחובר.

טלי פלוסקוב: הוא לא נמצא איתנו?

ענת כהן שמואל: הוא לא מחובר.

טלי פלוסקוב: אה, הוא לא מחובר.

טלי פלוסקוב: רציתי לתת קודם לו.

טלי פלוסקוב: איימן עודה, בבקשה.

איימן עודה: עצם העובדה שמי שהגיש את הבקשה זה חבר כנסת מימינה וחבר כנסת מהרשימה המשותפת זה אומר הכול.

איימן עודה: כולנו מאוחדים סביב הנושא האנושי והנכון הזה אבל המבחן של כולנו הוא איך מיישמים.

איימן עודה: כולנו יודעים שהמסכה צריכה להיות שקופה כדי שיראו את השפתיים של הבן אדם כי אי אפשר בלי כי לא שומעים.

איימן עודה: שאר הדברים שהם ברורים מאוד וכתובים פה אחד-אחד.

איימן עודה: השאלה היא איך מעבירים הלאה, איך ההמלצה שלך?

איימן עודה: יש מי שעוקב אחריה?

איימן עודה: כי אני יודע שליבך במקום הנכון.

איימן עודה: אבל איך עוקבים אחרי ההמלצה כדי שהיא תמומש תוך ימים ספורים?

איימן עודה: זאת השאלה.

טלי פלוסקוב: אני חייבת להגיד לכם שגם עכשיו בזמן הדיון אני מקבלת הודעות אז אני פשוט רוצה להתייחס לנושא הזה.

טלי פלוסקוב: יש מישהי שכותבת לי שהיא אם לילדה בת 6 שיש לה לקות שמיעה בינונית-חמורה שאובחנה בגיל 4 חודשים.

טלי פלוסקוב: כך היא כותבת: "לפי החוק, אמורים לספק כיתות אקוסטיות לילדים אבל בפועל מה שקורה זה אחרת.

טלי פלוסקוב: מפברואר מתחיל מאבק מול הרשויות לגבי סיוע - - - בעקבות זה הגשת טפסים למשרד החינוך.

טלי פלוסקוב: משרד החינוך לוקח את הזמן, מחזיר את המסמכים.

טלי פלוסקוב: בסופו של דבר הרשויות מורחות שוב את הנושא.

טלי פלוסקוב: בסופו של דבר גן שאמור להיות מונגש בקיץ מונגש לקראת חנוכה.

טלי פלוסקוב: כל שנה אני צריכה להתקשר שוב ושוב לכל המחלקות ואף לאיים".

טלי פלוסקוב: כלומר הסוגיה הזאת היא לא משהו חד-פעמי.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שלאוכלוסייה הזאת אנחנו חייבים לתת מענה ולנסות לטפל בנושאים שקשורים לזה.

טלי פלוסקוב: אגב, אני יודעת שאמורה לקום ועדת משנה של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות לכל הנושא של ההנגשה.

טלי פלוסקוב: גם הנושא הזה יהיה חלק מהדיונים.

טלי פלוסקוב: אני עדיין לא יודעת להגיד מי יעמוד בראש הוועדה, אבל אני בטוחה שיושב-ראש הוועדה חבר הכנסת חיים כץ ימצא מישהו ראוי שילווה את הנושא שליבו במקום הנכון, כמו שאמר איימן עודה קודם.

טלי פלוסקוב: אני אתן הזדמנות לאנשים שנמצאים בזום להתייחס.

טלי פלוסקוב: נמצאת איתנו נציגת עמותת נגישות ישראל ענת אריאל-זכאי, עורכת דין ופיתוח משאבים וקשרי חוץ.

טלי פלוסקוב: ענת נמצאת איתנו?

ענת אריאל-זכאי: כן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, ענת, אנחנו לרשותך.

ענת אריאל-זכאי: קודם כול, זאת יוזמה מאוד מבורכת.

ענת אריאל-זכאי: אנחנו מסכימים לחלוטין עם כל הדברים שנאמרו עד כה והחשיבות ההנגשה לכבדי שמיעה ולחירשים.

ענת אריאל-זכאי: חשוב לנו להדגיש מעמותת נגישות ישראל שאחרי יותר מ-15 שנה אין יותר תקנות שהיו אמורות להיות להנגשה וגם לא הנגשה במערכת הבריאות.

ענת אריאל-זכאי: חשוב לציין שאנחנו רואים חשיבות להנגשה במערכת הבריאות לכל סוגי המוגבלויות.

ענת אריאל-זכאי: יש עוד סוגי מוגבלויות כמו כבדי ראייה ולקויות קוגניטיביות, נפשיות ופיזיות, ולכולם צריך הנגשה במערכת הבריאות, ולא כל כך הגיוני שכל סוג מוגבלות יקבל תקנות משל עצמו.

ענת אריאל-זכאי: צריכות להיות תקנות שמכילות את כל סוגי המוגבלויות.

ענת אריאל-זכאי: שנית, חשוב לנו לדבר על נושא מצב החירום.

ענת אריאל-זכאי: אנחנו רוצים לשים על השולחן גם את החשיבות ליצור פרק ספציפי למצבי חירום ולהנגשה של מערכת הבריאות במצבי חירום ולשים עוד דגש על הנגשה של מסיבות עיתונאים.

ענת אריאל-זכאי: במצב חירום כמו עכשיו שיש כל יום-יומיים מסיבות עיתונאים עם הוראות, הנחיות והסברים אין הנגשה לחירשים או לבעלי לקות קוגניטיבית.

ענת אריאל-זכאי: אנחנו סבורים שהפתרון הכי נכון לעשות את זה הוא שיהיה מתורגמן שנמצא פיזית ליד הדובר ויראו אותם בפריים אחד והוא יתרגם סימולטנית את מסיבות העיתונאים.

ענת אריאל-זכאי: אנחנו קוראים לוועדה שתקדם את תקנות הנגישות שהיו אמורות להיות כבר מזמן ולקדם את הנושא.

ענת אריאל-זכאי: תודה.

שירלי פינטו: אני יכולה להגיב?

טלי פלוסקוב: אנחנו נמשיך עם הזום ואחר כך ניתן לנציגת משרד הבריאות להתייחס כדי לראות מה נעשה במשרד בנושאים שאתם מעלים.

טלי פלוסקוב: שירלי רצית להוסיף משהו?

שירלי פינטו: רציתי להתייחס למה שנגישות ישראל אמרו לגבי מסיבות עיתונאים.

שירלי פינטו: אני חייבת להעלות את הנושא הזה.

שירלי פינטו: הבעיה היא לא בממשלה עצמה.

שירלי פינטו: הרבה פעמים מביאים מתורגמן ליד ראש הממשלה, - - - הם פשוט חוסכים ואומרים שזה לא סטרילי מספיק.

שירלי פינטו: זה דיון לוועדה אחרת.

שירלי פינטו: הפתרון כאן הוא פשוט כל כך ומידי – הבנה של החולה את הרופא והרופא את החולה זה הצלת חיים במצבי חירום וגם לא במצבי חירום כשמגיעים לבתי חולים.

שירלי פינטו: אחר כך - - - לתיקון תקנות של נגישות במערכת הבריאות, אבל כרגע זה אנשים חירשים שצריכים להבין מה עושים להם, צריכים להסביר את עצמם הרבה – זכות בסיסית שאפשר לפתור אותה עכשיו.

טלי פלוסקוב: שירלי, יש לי תחושה שעם לוחמנית כמוך המצב ישתנה לטובה למען כל האנשים האלה.

שירלי פינטו: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להעלות בזום את לירית שפיר שמש, חברת פורום לבריאות וחברת ועד "בקול" בבית איזי שפירא, בבקשה.

לירית שפיר שמש: בוקר טוב לכולם, שמי לירית שפיר שמש, ואני חברת ועד בעמותת "בקול" – כבדי שמיעה ומתחרשים.

לירית שפיר שמש: אני גם חברה בפורום לבריאות של אנשים עם מוגבלות מבית איזי שפירא.

לירית שפיר שמש: נייר העמדה שהבאתי לוועדה נכבדה זו הוא בשם שני הארגונים שיש ביניהם שיתוף פעולה מאוד מבורך.

לירית שפיר שמש: אני עצמי כבדת שמיעה, מושתלת בשני שתלי שבלול, קוראת שפתיים, שומעת בעזרת מכשיר הגברה נייד קטן שענדתי אותו עליי.

לירית שפיר שמש: אני רוצה להבהיר לפני העניין עצמו – אנחנו מדברים על 700 אלף אנשים עם מוגבלות שמיעה.

לירית שפיר שמש: אכן זה שיעור מאוד גבוה של אנשים, אבל חשוב לי מאוד להבהיר שרוב האנשים האלה הם דוברי שפה דבורה והם צריכים כל מיני דרכי נגישות.

לירית שפיר שמש: רק כ-10,000 אנשים מהציבור הזה הם אנשים חירשים שצריכים שפת סימנים ומגיע להם שפת סימנים.

לירית שפיר שמש: אבל רובנו צריכים דרכי הנגשה אחרות.

לירית שפיר שמש: בתור נציגה של הציבור הגדול הזה אני רוצה לשתף אתכם בסיפור אישי קטן מימי קורונה אלה.

לירית שפיר שמש: אני באתי למרפאה בבית חולים לטיפול קטנטן.

לירית שפיר שמש: בחדר הרופא והאחות לא הסכימו להסיר את המסכה למרות שביקשתי מהם.

לירית שפיר שמש: ביקשתי שוב, והרופא היה בדיוק עסוק להיות עם הגב אליי ולכתוב במחשב.

לירית שפיר שמש: הוא הסתובב, הסיר לרגע את המסכה וצעק עליי: כשאני אסיים אני אוריד אותה.

לירית שפיר שמש: אני לא רוצה להרחיב במילים על ההרגשה.

לירית שפיר שמש: אני רק רוצה להדגיש: המסכות האלה שאנחנו עוטים עלינו זה לא רק מסתיר שפתיים ומסתיר הבעות פנים, זה גם מטשטש את הדיבור.

לירית שפיר שמש: כי קשה מאוד לדבר במסכה.

לירית שפיר שמש: כל מי שמדבר דרך המסכה – זה מאוד קשה.

לירית שפיר שמש: ואז המילים נבלעות, הרבה מילים נשמעות אותו דבר.

לירית שפיר שמש: גם לאדם שומע זה מאוד קשה שלא לדבר עלינו, האנשים עם מוגבלות בשמיעה.

לירית שפיר שמש: זה קורה בכל מקום, אבל הדגש על שירותי רפואה הוא חמור במיוחד כי גם בשגרה יש אי הבנות בין נותני שירות מתחום הרפואה לבינינו.

לירית שפיר שמש: אז במצב הזה השכיחות של אי הבנות כאלה היא עוד יותר גבוהה.

לירית שפיר שמש: המצב הזה גורם לאנשים כמוני, למשל, לא לקבוע תורים, לדחות תורים, לחשוש מלהגיע לבדיקות.

לירית שפיר שמש: אני, למשל, צריכה לבוא שוב לאותו מקום.

לירית שפיר שמש: אני כבר הולכת לשם בחששות גדולים למרות שהטיפול שלי ממש קטן.

לירית שפיר שמש: אבל תחשבו על אנשים שלא מגיעים לטיפולים וזה יכול להיות להם סכנת חיים.

לירית שפיר שמש: אני רוצה להגיד כמה מילים על נייר העמדה שלנו שבו העלינו כמה דרישות.

לירית שפיר שמש: אנחנו קודם כול רוצים לדבר על רכישה והצטיידות של מסכות שקופות.

לירית שפיר שמש: כמובן, כאלה שיעמדו בתקנים של משרד הבריאות לכל מוסדות הרפואה השונים, לכל הצוותים ולרבות במתחמים ובמלוניות לנשאי קורונה.

לירית שפיר שמש: לחילופין או בנוסף – וזה לא כתוב פה – גם אותן מחיצות שקופות שאנחנו רואים בהרבה מקומות – גם אצלכם בדיון – גם הן יכולות להיות פתרון.

לירית שפיר שמש: דבר נוסף – רכישה והצטיידות לאמצעי תקשורת.

לירית שפיר שמש: זה יכול להיות מסכים ניידים, שילוט אלקטרוני וכיוצא בזה, גם לבתי חולים ולמרפאות, למתחמי הקורונה למיניהם.

לירית שפיר שמש: דבר נוסף – וכאן אני מצטרפת לנושא של החירשים עם התרגום: לא רק שירותי תרגום לשפת סימנים, אלא גם שירותי תמלול 24/7 – גם בשירות רפואי, גם בפרא-רפואי, גם בשירותים פנים אל פנים, גם בשירותי טלרפואה מרחוק, שאלה שירותים שקיבלו תנופה מאוד גדולה בגלל הקורונה והולכים להיות איתנו גם אחר כך.

לירית שפיר שמש: סעיף 4 מדבר על הדרכות לצוותים הרפואיים והפרא-רפואיים על מתן שירות נגיש ומכבד לאנשים עם מוגבלות בשמיעה הן בתקופת הקורונה והן בשגרה.

לירית שפיר שמש: אני רואה את הסעיף הזה כסעיף שממנו יהיה המפתח לכל השאר.

לירית שפיר שמש: כי ברגע שאנשים מבינים על מה מדובר, מבינים למה הם פועלים יהיה הרבה יותר קל ליישם את כל הדברים האחרים.

לירית שפיר שמש: סעיף 5 הוא סעיף שלצערי לא הופיע כאן, ואני רוצה להוסיף אותו זה גם כאשר יש הוראות בנושא של אנשים עם מוגבלויות במשרד הבריאות הן צריכות לרדת לשטח כמה שיותר מהר וכמה שיותר רחב.

לירית שפיר שמש: כי יש מצבים שמשרד הבריאות אכן מבין את הקושי אבל הדברים לא מגיעים הלאה.

לירית שפיר שמש: אני אביא לכם עכשיו דוגמה.

טלי פלוסקוב: השידור נתקע.

טלי פלוסקוב: אני חייבת לקצר אבל אני רוצה לבקש מלירית – אני רואה שהיא מאוד מסודרת ויש בפניה מסמך.

ענת כהן שמואל: היא העבירה אותו.

לירית שפיר שמש: כבוד היושב-ראש, רק לסיים את זה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, תסכמי.

לירית שפיר שמש: בידי יש מסמך של פרופ' איתמר גרוטו ממשרד הבריאות שאין לי ספק שהוא סמכות חשובה.

לירית שפיר שמש: המסמך הוא מ-25 במאי – הוראות לגבי עטיית מסכה.

לירית שפיר שמש: יש שם כל מיני החרגות בתנאים מסוימים כאלה ואחרים.

לירית שפיר שמש: משרד הבריאות כבר הבין שלאנשים עם מוגבלות בשמיעה יש קושי עם מסיכות.

לירית שפיר שמש: והוא מתיר כך בסעיף 6: "בעת מתן שירות לאדם עם מוגבלות בשמיעה מותר לנותן השירות להסיר את המסכה בתנאי שמירת מרחק של 2 מטרים.

לירית שפיר שמש: לחילופין יש לשים מחיצה מונעת רסס, וכל אלה בזמן מתן השירות בלבד".

לירית שפיר שמש: אגב, אני אמרתי את זה כשבאתי לאותה בדיקה.

לירית שפיר שמש: אמרתי להם שיש הוראה של משרד הבריאות, ומותר לכם להוריד מסכות במצב הזה, אבל הם סירבו כי הם פשוט לא ידעו את ההוראה.

לירית שפיר שמש: לכן הדברים האלה חייבים לרדת לשטח.

טלי פלוסקוב: תודה.

לירית שפיר שמש: אני בהחלט מבקשת מהוועדה הזאת לקדם את הדברים, לקדם את הצעדים האלה, ואני גם מצטרפת לקריאה לקדם את תקנות הנגישות והבריאות כי כחברת פורום הבריאות לאנשים עם מוגבלות בבית איזי שפירא אנחנו עובדים מול יועץ של משרד הבריאות בנושא של תקנות נגישות שירות.

לירית שפיר שמש: זה תהליך מאוד ארוך ומאוד חשוב שהגיע הזמן לקדם אותו ולסיים אותו לטובת כולנו.

טלי פלוסקוב: תודה, לירית.

טלי פלוסקוב: אני מצדיעה לך.

טלי פלוסקוב: את כל-כך מסודרת.

טלי פלוסקוב: קיבלנו את המסמך.

טלי פלוסקוב: יישר כוח על העבודה.

לירית שפיר שמש: תודה לכם.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להראות לכם את המסכה שאפשר להשתמש בה.

טלי פלוסקוב: היא שקופה ורואים דרכה את השפתיים.

לירית שפיר שמש: את מדברת דיבור רגיל.

טלי פלוסקוב: נכון.

טלי פלוסקוב: ואתם מבינים מה אני מדברת.

לירית שפיר שמש: עדיין אין אישור במשרד הבריאות לדברים האלה.

לירית שפיר שמש: במקרה אני בקשר עכשיו עם גורמים במשרד הבריאות.

לירית שפיר שמש: הפניתי אליהם כמה גורמים שירצו לבדוק את המסכות השקופות.

לירית שפיר שמש: אני מקווה שתהיה היענות ויהיו מסכות שאכן יקבלו אישור בתקן.

טלי פלוסקוב: תודה, לירית.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לתת לעוד נציג חירשים את רשות הדיבור ואחר כך אני רוצה לשמוע את קופת חולים מאוחדת ואת משרד הבריאות.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להבין מה הולך ואיך אנחנו נערכים לקראת האנשים האלה.

טלי פלוסקוב: המכון לקידום החירש – דנה לוי, רכזת הדרכה, נמצאת איתנו?

קריאה: היא חירשת ומדברת בשפת סימנים.

קריאה: אני אתרגם אותה.

דנה לוי: (תרגום משפת הסימנים): שלום לכולם, אני מ"מעגלי שמע", ואנחנו משתפים פעולה עם משרד הבריאות ועם הביטוח הלאומי בנושא בריאות.

דנה לוי: אנחנו מעבירים הרצאות על מודעות בבתי חולים ובקופות חולים, איך לתת שירות לאנשים חירשים וכבדי שמיעה.

דנה לוי: אני אקצר – אני לא רוצה לחזור על דברים שכבר נאמרו – ואני אתמקד בדברים החשובים: אנשים חירשים וכבדי שמיעה מתלוננים שהם רוצים להיכנס לבדיקות של רופא בליווי של מתורגמן, והרופא לא מוכן לקבל את המתורגמן כי מותר רק מלווה אחד כמו קרוב משפחה או בני זוג, ולא יכול להיות שייכנס עוד אדם.

דנה לוי: אז הם רוצים להוציא את המתורגמן.

דנה לוי: זאת בעיה.

דנה לוי: בדבר הזה צריך לטפל.

דנה לוי: אין אישור או תקנה שמטפלת בזה.

דנה לוי: כעת בתקופת הקורונה צריך עכשיו לטפל בזה.

דנה לוי: בקשר להזמנת תורים בטלפון – הרבה פעמים מבטלים תורים, וזה בסדר – בגלל הקורונה.

דנה לוי: אבל כשרוצים להזמין או לבטל תור אז מתקשרים לאנשים חירשים, ואנשים חירשים לא יכולים לענות ולא יכולים גם לחדש את התור מחדש כי אין אפשרות להתקשר.

דנה לוי: זה יוצר המון בעיות שחוזרות על עצמן כל הזמן.

דנה לוי: אז את זה צריך לפתור, כלומר את המענה הטלפוני.

דנה לוי: טיפות חלב – אימהות שצריכות לבוא עם תינוקות לקבל חיסונים.

דנה לוי: אז מבטלים להן את התור ואחר כך בשביל לחדש את התור אין נגישות, צריך לתאם את זה בטלפון.

דנה לוי: אם חירשת לא יכולה להתקשר אז זה יוצר המון בעיות.

דנה לוי: אין אפשרות לשלוח בוואטסאפ או במסרון או במייל – לא, יש רק קשר, תתקשרו לטלפון הזה.

דנה לוי: אז אנחנו חזרנו אחורה בזמן.

דנה לוי: חלק מהאפשרויות זה שימוש במוקד הווידיאו.

דנה לוי: זאת המלצה נהדרת אבל זה לא שירות שעובד 24 שעות, זה שירות שמוגבל מאוד בשעות.

דנה לוי: כשמגיעים לבדיקות טכניות – MRI, C.T או רנטגן – אי אפשר להיכנס עם הטלפון לעשות את שיחת הווידיאו, צריך לכבות את זה, צריך להשאיר את זה מחוץ לחדר הבדיקה.

דנה לוי: אפילו שהטכנולוגיה כבר התקדמה והביאה את המתורגמן אלינו אז לא נותנים להשתמש בזה.

דנה לוי: וגם העניין של המסכות.

דנה לוי: אז זאת בעיה מאוד רצינית.

דנה לוי: אני רוצה להעלות שוב את העניין של המודעות לסדנאות והסברות איך להשתמש במסכות נגישות.

דנה לוי: כי המסכות הן מכשול מאוד גדול.

דנה לוי: זה לא רק לאנשים חירשים, גם לאנשים כבדי שמיעה, לאנשים מתחרשים, לאנשים מבוגרים.

דנה לוי: אנחנו מבקשים מהם לכתוב אז הם לא רוצים להעביר עט מיד ליד.

דנה לוי: אז התקשורת היא ממש אפסית.

דנה לוי: דבר אחרון – יש אנשים שעובדים במערכת הבריאות ואז אומרים, טוב, אולי נתקשר לאימא או לילדה הקטנה או לשכנה שיהיו מתווכים.

דנה לוי: זה מאוד פוגע בעצמאות של האדם החירש.

דנה לוי: בקורונה אם, חלילה, מגיעה תוצאה חיובית לבדיקה ומתקשרים והילדה הקטנה עונה – זה גם שולל את הסמכות ההורית של האנשים החירשים וכבדי השמיעה.

דנה לוי: אז אנחנו מבקשים למצוא פתרון אחר.

דנה לוי: תודה.

טלי פלוסקוב: העליתם פה סוגיות לא פשוטות.

טלי פלוסקוב: אני כבר חושבת על שורת הצעדים שאנחנו נצטרך לעשות פה.

לירית שפיר שמש: אני רוצה לחזק את דנה בנוגע לתקשורת עם משרד הבריאות.

לירית שפיר שמש: אני אספר לכם סיפור ממש ב"לייב" שאתמול נודע לבעלי ולי שהיינו במקום עם חולה קורונה מאומת, ועכשיו צריך לברר עם משרד הבריאות .

לירית שפיר שמש: כי מאחר שזה קניון, ויש שם חנויות – האם היינו ליד החנויות מסוימות האלה ואנחנו צריכים להיכנס לבידוד?

לירית שפיר שמש: אני לא יכולה לעשות את זה בטלפון ולא משנה שגם לא עונים גם לא לבן אדם שומע, אבל אין סיכוי שאני אעשה את זה בטלפון.

לירית שפיר שמש: מילאתי טופס באתר וכתבו לי שיענו לי תוך שני ימי עסקים.

לירית שפיר שמש: בעלי ואני הכנסנו את עצמנו לבידוד מרצון בינתיים כי אנחנו מחכים שני ימי עסקים כדי לדעת אם אנחנו באמת חייבים בידוד.

לירית שפיר שמש: זה בגלל שעשיתי את התקשורת הזאת בכתב.

לירית שפיר שמש: חבר אמר לי שיש קישור לוואטסאפ של משרד הבריאות.

לירית שפיר שמש: קשה לי להאמין – אני מקווה שכן, אני אנסה לשלוח לשם ולקבל תשובה כמה שיותר מהר כדי לדעת אם אני באמת צריכה להיות בבידוד או שאני יכולה לצאת מהבידוד.

טלי פלוסקוב: לירית, קודם כול, אני מקווה שהכול בסדר ואת בריאה.

טלי פלוסקוב: אבל ברור שהמצב לא נעים.

לירית שפיר שמש: אני מספיק בריאה בשביל לענות לכם.

לירית שפיר שמש: לא לדאוג.

טלי פלוסקוב: אני רואה.

טלי פלוסקוב: שככה יימשך עד 120, כמו שאומרים.

טלי פלוסקוב: יושבת ראש אגודת החירשים וכבדי שמיעה בישראל אתי שוורצברג, בבקשה.

אתי שוורצברג: (תרגום משפת הסימנים): תודה על היוזמה המבורכת.

אתי שוורצברג: זה משהו שהיה צריך לקרות ממש בהתחלה, עוד בגל הראשון.

אתי שוורצברג: בגל הראשון מצאנו המון כשלים ובעיות שהיינו צריכים לפתור אותם כמו לפתוח קו חירום.

אתי שוורצברג: אין קו חירום בשעות הלילה.

אתי שוורצברג: אדם חולה או רוצה להזמין אמבולנס – איך יזמין אמבולנס?

אתי שוורצברג: אין.

אתי שוורצברג: אז הוא צריך לבקש מאנשים אחרים שיתקשרו בשבילו.

אתי שוורצברג: מענה טלפוני משעה 9:00 עד 17:00 לתרגום וידיאו – יש מוקד כזה.

אתי שוורצברג: אבל מה קורה אחרי השעה 17:00?

אתי שוורצברג: אחרי השעה 17:00 אנחנו הופכים להיות שומעים?

אתי שוורצברג: אנחנו לא צריכים לקבל סיוע ועזרה בחירום?

אתי שוורצברג: מה זה חירום?

אתי שוורצברג: חירום זה 24/7.

אתי שוורצברג: דווקא אנחנו, האנשים החירשים וכבדי השמיעה, לפעמים אנחנו צריכים יותר עזרה מאנשים שומעים.

אתי שוורצברג: אני לא מבינה למה דווקא בתקופה הזאת של הקורונה שהיא תקופה כל כך קשה אין לנו בכלל מענה.

אתי שוורצברג: אנחנו באגודת החירשים נאלצנו להקים בעצמנו קו חירום 24/7 עם אנשים שביקשנו:

אתי שוורצברג: עובדות סוציאליות ופסיכולוגים שנתנו מענה בהתנדבות.

אתי שוורצברג: אבל איפה המדינה שצריכה לתת לנו את המענה?

אתי שוורצברג: למה אנחנו צריכים לתת את המענה הזה?

אתי שוורצברג: גם העניין עם התקנות – כל יום יש הוראות חדשות, כל יום משהו אחר.

אתי שוורצברג: אנשים חירשים הולכים לאיבוד – מה מותר היום, מה אסור היום.

אתי שוורצברג: למה אין הנחיות ברורות עם תרגום מונגש לשפת סימנים עם כתוביות.

אתי שוורצברג: כשיש הנחיות בטלוויזיה אנחנו לא יודעים – יש תרגום?

אתי שוורצברג: אין תרגום?

אתי שוורצברג: כל הזמן מצמצמים לנו והבועות מאוד קטנות.

אתי שוורצברג: אנחנו חוזרים על עצמנו כל הזמן.

אתי שוורצברג: הכי חשוב זה לא לדבר על זה כמה פעמים.

אתי שוורצברג: היינו בוועדות, היינו בדיונים גם בזום ודיברנו ואומרים: צריך לעשות, צריך לעשות.

אתי שוורצברג: אבל מתי?

אתי שוורצברג: כשהקורונה תיגמר?

אתי שוורצברג: מתי צריך לעשות?

אתי שוורצברג: מתי זה יקרה כבר?

אתי שוורצברג: אותו דבר בעניין המסכות – דיברנו על המסכות הנגישות.

אתי שוורצברג: יש לנו – באגודת החירשים אנחנו מייצרים.

אתי שוורצברג: לקחנו תופרות חירשות וכבדות שמיעה, והן מייצרות ואנחנו מוכרים את המסכות האלה.

אתי שוורצברג: כבר יצרנו את הכישורים.

אתי שוורצברג: אבל אז התחילו להגיד: אין תקן של משרד הבריאות.

אתי שוורצברג: כולם משתמשים במסכות בד.

אתי שוורצברג: למה צריך תקן?

אתי שוורצברג: איזה תקן?

אתי שוורצברג: תיקחו ותשתמשו.

אתי שוורצברג: אנשים חירשים וכבדי שמיעה, צריך שיהיו להם חיים יותר קלים.

אתי שוורצברג: כשהם רואים אנשים עם מסכות זה כאילו מנתק אותם מהעולם השומע.

אתי שוורצברג: אז למה לא לתת פתרון שקיים ונמצא עכשיו?

אתי שוורצברג: מה זה עוזר?

אתי שוורצברג: אנחנו מדברים ומדברים, ומה?

אתי שוורצברג: אני רוצה שנצא, נחיל ואחר כך נחזור מחר לאותה הבעיה של הקורונה.

אתי שוורצברג: אני גם לא מדברת רק על הבעיה של הקורונה, אלא בכלל בעתיד – זה דברים שאנחנו צריכים.

אתי שוורצברג: ההנגשה צריכה להיות כל הזמן לא רק בתקופת החירום של הקורונה.

אתי שוורצברג: בקופות החולים, למשל – אני מתקשרת להזמין תור, לא רק בקורונה, באופן כללי – מתקשרים להזמין תור.

אתי שוורצברג: אנשים לא יכולים להזמין תור במסרון.

אתי שוורצברג: אומרים לך: תתקשרי.

אתי שוורצברג: את רוצה לבטל תור – תתקשרי.

אתי שוורצברג: את רוצה לעשות משהו?

אתי שוורצברג: תתקשרי.

אתי שוורצברג: אבל אנחנו לא יכולים להתקשר.

אתי שוורצברג: למה לא לתת אפשרות לשלוח מסרונים או מיילים או שיחת וידיאו?

אתי שוורצברג: לא, אי אפשר, אין.

אתי שוורצברג: אז אנחנו תקועים.

לירית שפיר שמש: אני מצטרפת לאתי כי כשהייתי צריכה לקבוע את התור שסיפרתי לכם עליו זה היה תור שקבעו לי לפני הקורונה ולא הייתי בו אז קבעו לי תור שהיה בקורונה אז לא הגעתי אליו.

לירית שפיר שמש: הייתי צריכה לחדש ברגע שהתאפשר.

לירית שפיר שמש: אתם לא מבינים – אפשר היה רק בטלפון לחדש את זה.

לירית שפיר שמש: אני כבדת שמיעה – הייתי צריכה להרים טלפון.

לירית שפיר שמש: מענה קטן לאתי שוורצברג – אם את צריכה.

לירית שפיר שמש: אני אקשר אותך ברצון לגורם במשרד הבריאות שישמחו לבדוק לכם את המסכות שאתם מוכרים ולהאיר את עיניכם אם הם אכן בתקן.

לירית שפיר שמש: אני מציעה לכם – אם הן אכן עומדות בתקן של משרד הבריאות – להפך, זה לטובתכם ולטובת כולם.

לירית שפיר שמש: אז אני אשלח לך את הקישור הזה ברצון.

לירית שפיר שמש: זה לטובתכם ולטובת כולם.

טלי פלוסקוב: כבר היה שווה דיון.

טלי פלוסקוב: תודה לכל מי שלקח חלק בהצגת המצב שהוא די מדאיג.

טלי פלוסקוב: אני מאוד מזדהה עם האנשים האלה שמתקשים באופן יומיומי ובמיוחד בתקופת הקורונה.

טלי פלוסקוב: אנחנו חייבים למצוא פתרונות.

טלי פלוסקוב: בכל אופן אני רוצה מאוד לשמוע גם את משרד הבריאות – מה אתם חושבים על כל הסוגיות שעלו כאן?

טלי פלוסקוב: האם יש לכם היערכות לפתור סוגיות?

טלי פלוסקוב: נמצא כאן נציג קופת חולים "מאוחדת" – רכז נגישות ארצי מר רון אייזן, מה נעשה בקופת חולים "מאוחדת"?

טלי פלוסקוב: אולי אנשים צריכים ללמוד ממה שאתם עושים?

טלי פלוסקוב: בבקשה.

רון אייזן: אני מאוד שמח שבתקופה כזאת בחרתם לעשות דיון כזה.

רון אייזן: לשאלתך, יושבת-הראש, הקורונה נפלה עלינו מהשמים ביום בהיר אחד, וגילינו שאנחנו פותחים, מה שנקרא "מרפאות מתפרצות".

רון אייזן: באפריל מצאנו שהחירום לא בדיוק ידע להתארגן ולהודיע לנו שמי שבוחר את המרפאות המתפרצות לבחור מרפאות נגישות.

רון אייזן: תוך כדי קרב פתחנו את המרפאות המתפרצות וכתבנו נהלים.

רון אייזן: לנושא הספציפי הזה ידענו: הרופא עם מסכה, החשוד בקורונה עם מסכה – איך הם ידברו?

רון אייזן: אז הנחיתי הוראה מידית שאנחנו חוזרים 2000 שנה אחורה ובכל שולחן קליטה יש נייר, יש עט ומתכתבים: מה אתה מרגיש?

רון אייזן: מה אתה עושה?

רון אייזן: כי לא היה שום פתרון.

רון אייזן: ראוי לציין שבכל השנים האחרונות של ההנגשה אורלי בוני וכל הצוות, אנחנו צועדים איתם יד ביד, ומיד הודעתי להם על הדבר הזה ועל מה שאנחנו עושים, הזמנתי אותה לראות מה קורה אצלנו וזה עבר דרכם לכל רכזי הנגישות של קופות החולים.

רון אייזן: נכון שאנחנו שומעים בתקשורת הרבה על קפיטציה, כלומר שהקופות רבות על מבוטחים, אבל לא בנושא של נגישות.

רון אייזן: אנחנו מאוחדים ויחד אנחנו רואים את אותם 1.6 מיליון אנשים עם מוגבלות שצריכים לטפל בהם.

רון אייזן: זה מה שעשינו בקורונה, לדוגמה.

רון אייזן: אני אתחיל במה שאמר פה כל מי שמשתתף בזום או נמצא פה.

רון אייזן: הכותרת היא "זיהוי קבוע", ואני אקרא לילד בשמו: אף אחד בשום קופת חולים לא יודע מי האנשים עם מוגבלות שמיעה או דובר שפת הסימנים.

רון אייזן: אין מאגר כזה בשום מקום.

רון אייזן: ב"מאוחדת" – ובכל קופה בנפרד – רצנו מהר ועשינו טופס ממוחשב של התאמות של כל סוגי המוגבלויות ושלחנו ל-1.6 מיליון המבוטחים והמטרה היא שאם תכתוב שיש לך בעיה בשמיעה אנחנו נדע לדאוג שלא יתקשרו אליך לתור של השיניים.

רון אייזן: גם לא נפגע באף אחד בפרטיות אבל יקפוץ מיד שכל התקשורת היא רק בכתב.

רון אייזן: מתוך 1.3 מיליון מילאו 400 איש.

רון אייזן: ופה אני פונה אליכם קהילת החירשים – אם אפשר לקרוא לכם "קהילה" – תעזרו לנו בתוך הציבור שלכם.

רון אייזן: זה לא יתייג אתכם, זה רק ייתן לכם שירות טוב יותר.

רון אייזן: אנחנו לא יודעים לתת לכם.

רון אייזן: יש לנו יער של 1.3 אנשים מבוטחים אבל אנחנו אם מישהו מתקשר למוקד אנחנו לא יודעים אם הוא חירש, עיוור או על כיסא גלגלים.

רון אייזן: אם נדע עליהם אנחנו נדע לתת את הטיפול המיטבי.

רון אייזן: זאת הבקשה שלי מכם.

רון אייזן: לצורך הדיון הזה כתבתי כמה מילים שלדעתי, אנחנו יכולים להפוך את היום הזה ליום של מפנה.

רון אייזן: אנחנו יושבים כאן לדיון על זכות בסיסית לשוויון.

רון אייזן: הכול נולד בחוק השוויון ב-1998.

רון אייזן: בעצם לא אנחנו התכנסנו כאן.

רון אייזן: בפועל נמצאות כאן שתי קבוצות.

רון אייזן: את החלוקה לא אני קבעתי, לא קהילת החירשים ולא קופות החולים.

רון אייזן: מי שקבע את החלוקה הם אותם גורמים שבמשך 22 שנה מאז חקיקת חוק השוויון לא פנו כדי לאפשר לקהילת החירשים לקבל טיפול שוויוני, וכמובן, לכל קהילת האנשים עם מוגבלות.

רון אייזן: גם עדיין לא נחקקו תקנות נגישות השירות.

רון אייזן: תקנת נגישות זה כמו לעצור באור אדום.

רון אייזן: משרד הבריאות עושה מעל ומעבר: הם יושבים ויש שולחנות עגולים, אבל התהליך הזה עוד לא נגמר.

רון אייזן: עקב היעדר החקיקה כל קופות החולים נאלצות להמציא את הגלגל.

רון אייזן: כל אחת מאתנו עושה המון.

רון אייזן: "מכבי" אפילו מובילה, עושה המון.

רון אייזן: גם "כללית", "לאומית", "מאוחדת" – כל אחת עושה המון כדי למצוא איך לתת את השירות הזה.

רון אייזן: לכן, חברי הכנסת, אני מפציר בכם לעזור לנו להוריד את ההפרדה הזאת בין הקבוצות וליצור שוויון.

רון אייזן: זה בידיים שלכם.

רון אייזן: קופות החולים הן יחד בנושא הזה.

רון אייזן: אין בינינו תחרות.

טלי פלוסקוב: מצוין.

טלי פלוסקוב: אני חייבת להגיד לך שהפחת בי תקווה.

טלי פלוסקוב: אני מאוד שמחה ממה שנעשה.

שירלי פינטו: (תרגום בשפת הסימנים): כבוד היושבת-ראש, אני יכולה להתייחס למה שנאמר?

טלי פלוסקוב: כן.

שירלי פינטו: (תרגום משפת הסימנים): שמעתי את כל מה שאנשים אמרו והקשבתי.

שירלי פינטו: אני חייבת להגיד שכל הדברים שנאמרו חשובים אבל חשוב שנתמקד בדיון הזה.

שירלי פינטו: אני לא רוצה שנתפזר.

שירלי פינטו: הדיון הזה מדבר על דבר מהותי מאוד: על הוספת שפה שישית בחוזר מנכ"ל.

שירלי פינטו: אני התחלתי את המאבק לפני שלוש שנים והיו אז ארבע שפות.

שירלי פינטו: תוסיפו עכשיו שפה חמישית.

שירלי פינטו: לא צריך תקנה, לא צריך חוק, לא צריך בירוקרטיה.

שירלי פינטו: זה מחכה שנים.

שירלי פינטו: הנגשת בתי חולים – להוסיף עוד שפה זה דבר כל-כך פשוט.

שירלי פינטו: כל שאר הדברים שמדברים עליהם כהנגשה נוספת: תקנות, חוקים – אני בעד ואני תומכת, וצריך לקדם את זה.

שירלי פינטו: אבל "תפסת מרובה לא תפסת".

שירלי פינטו: אנשים נופלים פה.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: הבנתי.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לתת לשני נציגים נוספים לדבר וניתן בסוף למשרד הבריאות גם לדבר.

טלי פלוסקוב: עורכת-דין עירית שביב שני, ממונה על שאילתות של נציבות לשוויון אנשים עם מוגבלויות, בבקשה.

עירית שביב שני: שלום.

עירית שביב שני: אני לא שמעתי את כל הדיון עד עכשיו כי לא הכניסו אותי לדיון.

קריאה: היא לא הייתה ברשימה.

עירית שביב שני: הייתי ברשימה וחיכיתי למארח שיכניס אותי לדיון ולא הכנסתם אותי.

טלי פלוסקוב: עירית, אנחנו מתנצלים.

טלי פלוסקוב: זאת טכניקה חדשה גם בכנסת.

טלי פלוסקוב: תנסי להגיד לנו מה את יודעת מהצד שלך ומה שהספקת לשמוע.

עירית שביב שני: לא הספקתי לשמוע שום דבר וזה לא תקין.

עירית שביב שני: רציתי להגיד שחשוב להתקין את התקנות כמה שיותר מהר, ושאנחנו בקשר עם משרד הבריאות בעניין.

עירית שביב שני: בינתיים כדי לתת מענה פרטני לבעיות שעולות אנשים עם מוגבלות מוזמנים לפנות אלינו.

עירית שביב שני: יש לנו גם פניות בשפת הסימנים פעם בחודש.

עירית שביב שני: אנחנו פונים למשרד הבריאות ולחייבים ומנסים לפתור את הבעיות הנקודתיות שמעלים בפנינו.

טלי פלוסקוב: עירית, איך פונים אליכם?

עירית שביב שני: פונים אלינו במייל: וגם בטלפון במספר 6763* למי שיכול לדבר בטלפון, ואפשר לפנות אלינו גם בפניות בשפת הסימנים.

עירית שביב שני: יש פעם בסוף החודש פניות בשפת הסימנים.

עירית שביב שני: יש פרטים באתר ובפייסבוק שלנו לגבי המועד.

טלי פלוסקוב: מי שנמצא פה בדיון, אתם מכירים את זה?

שירלי פינטו: כן.

קריאות: כן.

טלי פלוסקוב: זה מה שרצית להגיד – שאתם הכתובת של האנשים האלה, ואתם יכולים לגשר ביניהם לבין כל ארגון אחר אם הם מתקשים לעשות את זה בעצמם.

טלי פלוסקוב: אני מבינה נכון?

עירית שביב שני: כן.

עירית שביב שני: וגם להגיש תביעות ולהוציא צווי נגישות, אם יש קושי.

עירית שביב שני: אני גם חייבת להגיד שאמנם אין תקנות אבל יש חובת הנגשה בתקופת הביניים עד להתקנת התקנות.

טלי פלוסקוב: מצוין.

טלי פלוסקוב: אני רוצה קודם כול שכל מי שנמצא בזום יידע שיש כתובת.

טלי פלוסקוב: נכון לעכשיו יש לנו נציבות שוויון לאנשים עם מוגבלות ושם נותנים מענה לקבוצה הזאת.

טלי פלוסקוב: תודה, עירית.

טלי פלוסקוב: אני מעבירה את זכות הדיבור לנציגת משרד הבריאות, מנהלת השירות הארצי לריפוי בעיסוק, הגברת אורלי בוני.

טלי פלוסקוב: אורלי, ספרי לנו, אחרי כל מה ששמעת – מה משרד הבריאות מתכוון לעשות?

טלי פלוסקוב: מה קורה עם התקנות?

טלי פלוסקוב: איפה זה נתקע?

טלי פלוסקוב: מה אנחנו צריכים לעשות כדי לקדם את זה כמה שיותר מהר?

אורלי בוני: שלום.

אורלי בוני: קודם כול, אני מכבדת את הכנסת והגעתי במיוחד.

אורלי בוני: ביקשתי להיות בזום כי אני בסיכון אבל אני אשתדל.

אורלי בוני: אני מאוד מקפידה.

טלי פלוסקוב: נשמור עלייך.

אורלי בוני: אני מרפאה בעיסוק ראשית ובתפקיד המשני שלי שתופס היום המון זמן אני ממונה שוויון נגישות של משרד הבריאות.

אורלי בוני: אני לא הייתי בחקיקת החוק, רק בהתקנת התקנות.

אורלי בוני: כשחוקקו את החוק למשרדי הממשלה אמרו, משרד הבריאות וכל יחידות הסמך, ואף אחד לא הבין שכל יחידות הסמך זה בעצם כל מערכת הבריאות בישראל: כל בתי החולים, כל קופות החולים, כל שירות בריאות שיינתן מתוקף חוק ביטוח בריאות ממלכתי.

אורלי בוני: זאת אומרת שתקנות הבריאות שונות מתקנות של משרדים אחרים.

אורלי בוני: הן אמורות לחול על כל מערך הבריאות בישראל שכפוף למשרד הבריאות.

אורלי בוני: המורכבות מובנת לכם שכל תקנה צריכה לשרת את בית החולים, את המחלקות השונות בבית החולים, את מרפאות בית החולים, את הקופות, את מרפאות הקופות.

אורלי בוני: זה לא נלקח בחשבון.

אורלי בוני: אני מתנצלת ואני יודעת שאנחנו לא עומדים בזמנים אבל זאת אחת הסיבות שלוקח לנו כל כך הרבה זמן לתקן את התקנות.

אורלי בוני: בכל זאת המערכת מאורגנת.

אורלי בוני: יש לנו 110 רכזי נגישות ובכל מוסד יש רכז נגישות.

אורלי בוני: בקופות יש רכזי נגישות ארציים ויש רכזי נגישות מחוזיים.

אורלי בוני: המערכת עובדת ומתקתקת כל הזמן.

אורלי בוני: אנחנו עובדים יחד גם על תיקון התקנות.

אורלי בוני: כל מי שדיבר היום נמצא בקשר רציף איתי.

אורלי בוני: כל מי שעלה פה לשידור, אני בקשר רציף איתו, הטלפון שלי נמצא.

אורלי בוני: הקשר היה לאורך כל הקורונה באופן תמידי.

אורלי בוני: דברים שהיו פרטניים פתרנו אותם במקום, וזה אחד הדברים הראשונים שביקשתי ממנכ"ל משרד הבריאות בתחילת הקורונה – לאשר לי לשלוח לכל המנהלים של הקופות ושל בתי החולים לא לפטר ולא להוציא את רכזי הנגישות אלא להפוך אותם לעובדים חיוניים כי אני לא אוכל לפתור בעיות ברמה ארצית כי לא יהיה לי רכז.

טלי פלוסקוב: זה בוצע?

אורלי בוני: כן.

אורלי בוני: חלק מהרכזים שהוצאו לחל"ת הוחזרו באופן חלקי כי זאת הייתה האפשרות היחידה לטפל במקרים ובאופן מקומי על-ידי רכז הנגישות.

אורלי בוני: הם יודעים הכי טוב לעשות את העבודה כי אלה גם אנשי מקצוע שזה בנוסף לתפקידם.

אורלי בוני: בחוק כתוב שזה אדם בכיר בנוסף לתפקידו.

אורלי בוני: אבל הם מתורגלים ואנחנו בקשר רציף.

אורלי בוני: אם היו בעיות פתרנו אותם במקום.

אורלי בוני: בנושא של שמיעה – אחד הדברים שטיפלנו בהם לאורך התקופה האחרונה זה השמיעה.

אורלי בוני: בתרגום לשפת סימנים אני מסכימה ומודה שאנחנו צריכים, מצד אחד, לשבת על קובעי המדיניות כדי להכניס להנחיות היומיומיות גם את ההנחיות שיעזרו לאנשים עם מוגבלות.

אורלי בוני: זה לא תמיד פשוט.

אורלי בוני: מהצד השני גם להטמיע את זה בשטח.

אורלי בוני: המערכת עובדת בהיסטריה.

אורלי בוני: אני חייבת להגיד שזה נכון שלקח לנו הרבה זמן לשכנע את קובעי המדיניות לאפשר להכניס את ההנחיה יחד עם נציבות שוויון.

אורלי בוני: עבדנו מאוד קשה להכניס את ההנחיה של אי עטיית מסכה, אבל מכאן ועד לשכנע צוותים רפואיים שמסכנים את עצמם גם ככה, להוריד את המסכה זה תהליך לא פשוט.

אורלי בוני: אי אפשר להגיד לצוותים רפואיים שממחר מבקשים מהם להוריד מסכה.

אורלי בוני: המסכות האלה לא תקניות.

אורלי בוני: ניסינו איתם אבל אי אפשר לדבר איתם.

אורלי בוני: אנשי המקצוע עבדו איתם גם בבית חולים גריאטרי וגם בבית חולים ילדים.

אורלי בוני: מי שרוצה את המסכות האלה הם לא רק אנשים עם לקויות שמיעה אלא גם בעבודה עם קשישים וגם בעבודה עם ילדים.

אורלי בוני: לכן בעבודה עם ילדים הדגשנו שאפשר להוריד את המסכות כי זה לא עבד.

אורלי בוני: זה מתמלא אדים תוך כמה דקות, וזה לא עובד.

אורלי בוני: אנחנו עובדים מול משרד הביטחון כדי לנסות לייצר מסכות.

אורלי בוני: שלחו לנו הרבה דגמים של מסכות.

אורלי בוני: זה עובר לאחריות של האפידמיולוגיה.

אורלי בוני: אתם צריכים להבין שאנחנו לא יכולים להגיד לאנשי צוות רפואי לעטות מסכה שנתפרה בבית אם אין לה תקן ואם לא אושרה.

אורלי בוני: זה סיכון מאוד גדול.

אורלי בוני: לכן אגף המגפות עובד עם משרד הביטחון לנסות בכל זאת למצוא קו ייצור למסכות או כיסוי אבל לא הכיסויים הרגילים אלא הכיסויים הרחבים יותר.

אורלי בוני: אני ראיתי את הדגמים, זה מנוסה עכשיו בבתי-חולים.

אורלי בוני: אנחנו כל הזמן עובדים על זה.

אורלי בוני: צריך להבין שבמגפה של הקורונה אני כל הזמן מנסה לעשות את סדרי העדיפויות גם לדברים האלה וזה לא פשוט.

אורלי בוני: לגבי תרגום לשפת סימנים – כל בתי החולים והקופות יודעים שתקנות זה עניין אחד אבל הטמעה זה עניין שני.

אורלי בוני: היום כולם יודעים שצריך לתת לאדם לתרגם לשפת סימנים להיכנס, והוא לא המלווה.

אורלי בוני: במהלך הקורונה – אולי במקרה – היו לי חמש לידות בחמישה בתי חולים שונים שהיו צריכים מהיום להיום אישור להכניס עוד מלווה מכיוון שאפשר היה להכניס מלווה אחד.

אורלי בוני: היה צריך להעמיד ועדות חריגים - -

שירלי פינטו: רק אם אפשר לשאול – מי - - - את התרגום של היולדות?

טלי פלוסקוב: רגע, בואו לא נפריע.

טלי פלוסקוב: בואו נשמע עד הסוף.

אורלי בוני: יולדות מביאות איתן מתרגם לשפת סימנים מלבד הבעל.

אורלי בוני: זה לא רק העניין שצריך לעשות ועדת חריגים.

אורלי בוני: צריך להודיע לאדם שעומד בפתח בית החולים לתת להם להיכנס.

אורלי בוני: כלומר צריך לבנות מערך שלם.

אורלי בוני: ברוך השם חמש היולדות ילדו, ועבדנו בשיתוף פעולה עם נציבות שוויון.

אורלי בוני: כל מה שעובר מהם אלינו אנחנו משתדלים - - -

טלי פלוסקוב: אז כן מאפשרים למלווה נוסף להיכנס.

אורלי בוני: בוודאי.

אורלי בוני: רק שמשרד הבריאות עובדים עם תקנות.

אורלי בוני: היה צריך לעשות ועדת חריגים.

אורלי בוני: נעשו ועדות חריגים מהיום להיום.

אורלי בוני: אני התקשרתי אישית למנהל בית חולים וביקשתי להקים ועדת חריגים בשביל בחורה שהייתה צריכה ללדת באותו שבוע.

אורלי בוני: היא כתבה לי, הבעל כתב לי – יצרו איתנו קשר במסרון ואמרו שהם יודעים למי לפנות, יש להם טלפון אישי של אחות ראשית במיילדות והכול בסדר.

טלי פלוסקוב: איך אנשים יודעים לפנות אלייך?

אורלי בוני: קודם כול, כולם פונים אליי.

אורלי בוני: גם המייל שלי והטלפון במשרד הבריאות מופץ וגם דרך נציבות שוויון.

אורלי בוני: אנחנו בקשר מאוד רצוף, כמעט יומיומי.

אורלי בוני: אנחנו עובדים עם כל הארגונים ששמעתם על תיקון התקנות.

אורלי בוני: אנחנו יושבים ימים על גבי ימים עם הארגונים האלה בשולחנות עגולים.

אורלי בוני: הארגונים האלה שלחו לנו המלצות בתקופת הקורונה.

אורלי בוני: אנחנו העברנו את ההמלצות.

אורלי בוני: שלחו לנו המלצות ואמרתי להם שחוץ מלהגיד מה לא שיגידו לנו מה כן.

אורלי בוני: אני לקחתי המלצות של נגישות ישראל וברשותם העברתי אותן לכל המתחקרים, ואמרתי להם, שיידעו שיש אנשים עם מוגבלות.

אורלי בוני: אלה היו המלצות שניתנו על-ידי נציבות השוויון ועל-ידי נגישות ישראל.

אורלי בוני: הייתי בקשר ממש אישי עם כל אחד מהאנשים שדיברו כאן.

טלי פלוסקוב: יש צפי לתקנות?

אורלי בוני: התקנות יושבות בכנסת.

אורלי בוני: אנחנו מודעים לכך שאנחנו מאוד מאחרים.

אורלי בוני: אבל זה לא בכדי.

אורלי בוני: התקנות שלנו התחילו להיקרא ב-2012, וב-2016 הצלחנו בסופו של דבר לתקן רק את התקנות של מבנה שזה היה מאוד קשה כי אלה תקנות מאוד רציניות לנושא של שינוי המבנים של בתי החולים - -

טלי פלוסקוב: ויקרות, מן הסתם.

אורלי בוני: מאוד מאוד יקרות.

אורלי בוני: החלטנו בכל זאת לתקן אותן בנפרד כי הרגשנו שלוקח המון זמן וכדי שהמערכת תתחיל לעבוד, כמו שאמר רון, אי אפשר לעבוד כל הזמן על טיוטת תקנות.

אורלי בוני: לנגישות השירות יש טיוטה שאנחנו עובדים עליה.

אורלי בוני: גם היום יש קבוצה שהולכת לבית איזי שפירא כדי לשבת איתם על איזושהי תקנה.

אורלי בוני: תקנות נגישות השירות הן אולי יותר זולות – אנחנו לא יודעים לאמוד אותן – אבל מבחינת הפרוצדורות הן מאוד מורכבות.

מתן כהנא: גברתי, אבל יש כבר חמש שפות, בואי נוסיף עוד שפה.

אורלי בוני: לגבי השפות אני רוצה להגיד: יש כאן טעות טקטית.

אורלי בוני: שפת הסימנים היא לא עוד שפה לכלל הציבור.

שירלי פינטו: היא שפה.

שירלי פינטו: למה היא לא שפה?

טלי פלוסקוב: לא, לא, רגע, חברים.

טלי פלוסקוב: ברגע שאורלי תסיים אני אתן לכם לדבר.

אורלי בוני: אני מכבדת כל אחד ואחת מכם.

אורלי בוני: שפת הסימנים היא התאמה לאנשים עם מוגבלות, לפי חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.

אורלי בוני: היא מותאמת לאנשים ספציפיים שמדברים בשפה הזאת, והם מוגדרים לפי חוק שוויון זכויות כאנשים עם מוגבלות.

אורלי בוני: לכן שפת הסימנים מוגדרת כהתאמה בתקנות נגישות השירות של אנשים עם מוגבלות.

אורלי בוני: אנחנו הרמנו את הכפפה לפני כמה שנים וביקשנו ממשרד בריאות להכניס את שפת הסימנים באותה מתכונת של תרגום לשפות.

אורלי בוני: עשינו את זה, פנינו ל"קול הבריאות", המנכ"ל הקצה לזה כספים, ונבנה פיילוט שעובד היום לא כפיילוט לתרגום שפת סימנים דרך "קול הבריאות" כמו יתר השפות.

אורלי בוני: זה לא הולך כל כך חלק.

אורלי בוני: כי זה לא רק תרגום לשפת סימנים.

אורלי בוני: כמו שאמרה לירית מרבית האנשים צריכים את הצ'אט ולא את שפת הסימנים.

אורלי בוני: אז נפתח גם ערוץ של צ'אט.

אורלי בוני: יש ב"קול הבריאות" ערוץ של צ'אט וערוץ של תרגום לשפת סימנים.

אורלי בוני: באתר משרד הבריאות רואים אפשרות להתחבר למוקדן, לשפת סימנים.

אורלי בוני: זה עובד מעט מאוד שעות, לא מספיק שעות.

אורלי בוני: ניסינו להרחיב את זה בתקופת הקורונה, ניסינו לעשות סידור עם משרד הרווחה כי גם הם ניסו להרחיב את זה.

טלי פלוסקוב: ו?

אורלי בוני: זה לא עבד.

אורלי בוני: היה עניין של מכרזים, של כספים.

אורלי בוני: כל הדברים האלה לא הולכים ככה – מי מעביר את הכסף, איך מעביר, איזה מכרז.

אורלי בוני: באמת עבדנו מאוד קשה.

טלי פלוסקוב: אבל עדיין, אורלי, את מדברת פה על שנים – 12, 16 – אני שומעת שנים.

אורלי בוני: להטמיע שינוי במערכת בריאות זה לא רק לכתוב תקנה – זה לבדוק את הישימות שלה, זה לבדוק האם המערכת יכולה ליישם אותה.

אורלי בוני: בתי החולים לא מחזיקים מתרגמים לשפת סימנים באופן קבוע כחלק - - -

טלי פלוסקוב: גם אני לא דורשת את זה.

שירלי פינטו: - - -

אורלי בוני: אני חייבת לסיים.

טלי פלוסקוב: את יכולה לסיים.

אורלי בוני: אני רוצה לסיים, אני יודעת את התלונות.

אורלי בוני: הן יושבות אצלי יום-יום על השולחן.

אורלי בוני: אנחנו עוסקם בהן יום-יום.

אורלי בוני: גם - - - של קופות החולים – זאת קבוצה מאוד מאוחדת ומאוד מנסה לפתור.

אורלי בוני: יש לנו הנהלות, יש לנו מכרזים, הדברים לא עובדים.

אורלי בוני: אנחנו רוצים לעשות הכול ברמה הארצית.

אורלי בוני: באים אליי בתי חולים ואומרים: אורלי, אנחנו מוכנים, אבל תעשי לנו שירות ארצי כי אין לנו זמן כל פעם כשמגיע אלינו בן אדם לחפש מתרגם.

אורלי בוני: אנחנו צריכים להתעסק עם הבריאות.

טלי פלוסקוב: זאת גישה נכונה.

אורלי בוני: אז אנחנו עושים את זה.

אורלי בוני: אנחנו מנסים לעשות עכשיו מכרז.

אורלי בוני: אנחנו יוצאים עכשיו ב"קול הבריאות" אם מכרז יותר נקי.

אורלי בוני: זה לוקח זמן.

אורלי בוני: אנחנו צריכים שהקופות ירצו להתחבר אלינו.

אורלי בוני: קופת חולים החליטה שהיא הולכת עם קבוצה אחרת.

אורלי בוני: יש מעט מאוד – יש אולי ארבעה גופים במדינת ישראל שיכולים לתת את השירות הזה ברמה ארצית בהיקף שמערכת הבריאות צריכה אותו.

אורלי בוני: זאת בעיה מאוד קשה – יש מעט מאוד מתורגמנים שמוכנים להגיע בלילה לחדר מיון, לראות את כל מה שקורה שם ולתרגם לשפת סימנים.

אורלי בוני: זה קטע מאוד קשה.

מתן כהנא: - - - כסף.

אורלי בוני: עשינו קורסים למתורגמנים יחד עם רווחה והכנסנו מודולה של בריאות.

אורלי בוני: אתם צריכים להבין שלתרגם בריאות זה שונה.

אורלי בוני: לתרגם לבן אדם שיש לו תוצאה חיובית לסרטן זה מאוד קשה.

אורלי בוני: אמרה לי את זה מתורגמנית.

טלי פלוסקוב: נכון.

אורלי בוני: אתה צריך להיות פוקר פייס ואתה צריך לתרגם את כל מה שקורה.

אורלי בוני: כשעשינו את הפרויקט עם ביטוח לאומי הם עשו ארבעה סרטונים שהפצנו אותם לכל רכזי הנגישות.

אורלי בוני: דנה עצמה מציגה בסרטונים של כל המפגשים עם רופאים.

אורלי בוני: רכזי הנגישות עושים הדרכות ומפיצים את הסרטונים לכל הצוותים.

אורלי בוני: אבל, חבר'ה, הצוותים זה המונים.

אורלי בוני: אלה צוותים מתחלפים.

אורלי בוני: אנחנו מנסים להגיע לכל אחד ואחד ואנחנו מנסים להגיע עם הטמעה.

אורלי בוני: ויש הטמעה בשטח, רק זה לא כל כך פשוט.

אורלי בוני: כשיושב מנהל חדר מיון ואומר שברגע שאנחנו יושבים יש 150% תפוסה והוא צריך להציל חיים – הוא קודם כול מציל חיים.

אורלי בוני: הוא לא מתחיל לחפש את המתורגמן לשפת סימנים.

אורלי בוני: אז אלה המצוקות שלנו.

אורלי בוני: זה אתגר מאוד גדול, אנחנו מודעים לזה, אבל זאת המצוקה שלנו.

אורלי בוני: אם נמצא פתרונות של מכרזים ארציים זה יפתור לנו את הבעיה.

אורלי בוני: במכרז ארצי היום רופאים מסתובבים עם טבלט בחדרי מיון, הם יכולים להתחבר לתרגום מרחוק.

אורלי בוני: אנחנו בונים את המערכת הזאת – אין לנו עדיין מי שייגש למכרז הזה.

טלי פלוסקוב: המכרז כבר פורסם?

אורלי בוני: לא.

אורלי בוני: אנחנו בונים אותו עכשיו.

אורלי בוני: אנחנו בדקנו את השטח לפני כן.

אורלי בוני: אנחנו לא יכולים להכניס לתקנה משהו - למשל, רוצים להכניס מתורגמנים חזותיים לתוך תקנות.

אורלי בוני: אנחנו מאוד רוצים לאלה שגם מתחרשים וגם מתעוורים או גם מתעוורים ומתחרשים בתסמונת אשר.

אורלי בוני: יש כאלה בארץ 20.

אורלי בוני: אנחנו לא יכולים להכניס תקנה על 20 אנשים מתורגמנים ברמה ארצית, אחרת המערכת תהיה פלילית כל הזמן כי היא לא תשיג את האנשים שיכולים לתת את השירות.

אורלי בוני: צריך גם להכין את האנשים.

אורלי בוני: אז קל לכתוב בתקנה.

אורלי בוני: אנחנו נסמכים מאוד על התקנות הגנריות.

אורלי בוני: בכל תקופת הקורונה הכי הרבה ישיבות היו עם נציבות שוויון בזום על קידום תקנות נגישות השירות.

אורלי בוני: עשינו ישיבות על גבי ישיבות על קידום תקנות נגישות השירות.

טלי פלוסקוב: ו?

אורלי בוני: והתקדמנו.

אורלי בוני: אבל כל תקנה צריכה לעבור נציבות שוויון, אחר כך שולחנות עגולים עם הנציגים של המוגבלויות, עם כל משרדי הממשלה ועם כל האיגודים המקצועיים של אנשי המקצוע בבריאות: עם הר"י, עם הרי"ש, עם רופאי השיניים.

טלי פלוסקוב: אורלי, סליחה שאני קוטעת אותך - -

אורלי בוני: אני רק רוצה לסיים ולומר – ברמה הפרטנית חייבים לתת חלופה סבירה.

אורלי בוני: חלופות ניתנות עם פניות באופן סביר.

אורלי בוני: אנחנו מנסים להפוך את החלופות האלה למשהו ארצי.

טלי פלוסקוב: לא סתם ניסיתי לקטוע אותך ולשאול אותך שאלה – מה את רוצה שאני היום אשיב לאנשים האלה?

טלי פלוסקוב: איזו תקווה אני יכולה לתת להם?

טלי פלוסקוב: אני שומעת שאת אומרת שאתם עושים ועושים ועושים אבל איפה אני מגיעה לשלב שאני יכולה להגיד שאני יכולה להיות גאה בכך שבמדינת ישראל יש התייחסות ראויה לקבוצת האנשים האלה.

טלי פלוסקוב: תעזרי לי כיושבת-ראש הוועדה לתת תשובה לאנשים האלה.

טלי פלוסקוב: מה אני אומרת להם?

אורלי בוני: לגבי נושא של תרגום שפת סימנים כשפה נוספת שהיא לא שפה - -

שירלי פינטו: אני לא יכולה לשמוע את זה.

שירלי פינטו: את לא יכולה להגיד דבר כזה.

טלי פלוסקוב: אתם לא יכולים לעצור אותה.

טלי פלוסקוב: אני מצטערת.

שירלי פינטו: אני מתנצלת, אני באמת מחכה - - - שפת הסימנים היא שפה לכל דבר ועניין.

טלי פלוסקוב: שירלי, שירלי.

אורלי בוני: כמה אנשים מדברים רק שפת סימנים במדינת ישראל?

טלי פלוסקוב: עם כל האהבה וההערכה לכל מה שקורה פה אני רוצה שנבין דבר אחד: זה דיון בוועדה של הכנסת.

טלי פלוסקוב: מי שיכול לשאול שאלות באמצע דבריהם של נציגי המשרדים זה אך ורק חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: כל מי שרוצה לומר דברים יהיה רשאי, אני אתן, אבל רק אחרי שנציג המשרד יסיים את דבריו.

טלי פלוסקוב: כרגע אני שאלתי את השאלה ואני ממתינה לתשובה.

טלי פלוסקוב: אחרי ההתייחסות של המשרד אני אתן לך, שירלי, להגיד את מה שאת חושבת.

שירלי פינטו: תודה רבה.

אורלי בוני: עכשיו אנחנו מקווים שבמכרז הבא ב"קול הבריאות" שייפתח – ואנחנו לא יודעים בדיוק מתי בגלל עידן הקורונה – אנחנו ניתן מענה יותר רחב לנושא של תרגום און-ליין ליותר שירותים, יותר שעות.

אורלי בוני: אנחנו מקווים שזה יעבוד.

אורלי בוני: אתם צריכים להבין ששירותי הבריאות לא מקבלים את זה כמו שזה, אלא צריכים לרצות לרכוש את זה ממשרד הבריאות.

אורלי בוני: זאת אומרת לעשות חוזה התקשרות עם משרד הבריאות.

אורלי בוני: קופה יכולה להחליט לעשות איתנו חוזה ויכולה להחליט לתת את השירות הזה בעצמה.

טלי פלוסקוב: אז אני אגיד עכשיו לאנשים האלה שיעברו כולם לאותה קופה שמוכנה לעבוד ולעשות עבורכם.

אורלי בוני: שירותי כללית עשו את זה בעצמם, מאוחדת עובדים איתנו, מכבי החליטו לנסות גם בעצמם.

אורלי בוני: הם עושים את זה וזה בסדר.

אורלי בוני: לפעמים אנחנו לומדים גם מהקופות, והשירותים טובים יותר ממה שאנחנו נותנים.

אורלי בוני: אנחנו בסך הכול עושים את זה במסלול הדדי.

אורלי בוני: אבל, שוב, זה מוגבל לשירותים מאוד מסוימים.

אורלי בוני: לגבי תרגום פרונטלי – אנחנו במשא ומתן עם משרד הרווחה לנסות להגדיר יותר שעות של תרגום פרונטלי לצורכי בריאות.

אורלי בוני: צריך יהיה להיות מוגדר איך ההתקשרות הזאת בינינו, איך השעות האלה מוגדרות ואיך הן מדווחות.

אורלי בוני: אנחנו יושבים על החוזה הזה בינינו כבר הרבה זמן.

אורלי בוני: ברגע שנסגור נצטרך להגיע למנכ"לים ולהשיג את החוזה הזה בינינו כשיהיו שעות שיוקדשו מעבר ל-45 שעות שמקבלים בשנה לביקורים ולבריאות כי צריכים שם יותר שעות.

אורלי בוני: נושא המסכות נמצא כל הזמן על השולחן וכל עוד לא יהיה לנו של איזושהי תקינה של מישהו במשרד הבריאות או במשרד הביטחון או באפידמיולוגיה אנחנו לא נוכל להוציא לצוותים.

אורלי בוני: לקהל הרחב מנכ"ל משרד הבריאות הקודם אמר שכל אחד יכול לעשות מסכה, אנחנו לא אומרים לאנשים איזה מסכות לעשות – תתפרו, תעשו.

אורלי בוני: כשמדובר על מסכות לצוות רפואי – אין מה לעשות, יש תהליך שחייבים לעבור אותו, אנחנו לא יכולים להמיר אותו.

אורלי בוני: אנחנו לא מרשים.

אורלי בוני: גם הצוותים לוחצים עלינו, אבל אנחנו אומרים להם שאנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו אם לא יהיה תקן ותצא הנחיה ברורה.

טלי פלוסקוב: אבל קיבלת החלטה יותר מסוכנת, אם את מאשרת להם להוריד מסכה לגמרי.

אורלי בוני: במרחק של שני מטר.

אורלי בוני: אין מה לעשות – צריך גם לטפל.

אורלי בוני: צריך לטפל בילדים, צריך לטפל נפשית.

אורלי בוני: אתמול עשיתי התייעצות עם נציבות שוויון.

אורלי בוני: נתנו לאנשים אם אוטיזם לצאת בלי מסכה מעל מטר ותופסים אותם; גם איך עובדים עם המשטרה – כל דבר כזה צריך לתפור.

אורלי בוני: איך לא עוצרים אותם?

אורלי בוני: האם מותר להם להראות תעודה או לדרוש מהם תעודה?

טלי פלוסקוב: אין לי ספק שאתם עושים עבודה קשה.

אורלי בוני: התקנות יונחו בכנסת בקרוב.

אורלי בוני: זה ייקח הרבה זמן כי גם בין אנשים עם מוגבלויות יש לנו פיצוצים לא קטנים.

אורלי בוני: זה לא כל כך פשוט לתקן תקנה שתהיה לכולם.

אורלי בוני: גם בנושא של הזיהוי הקבוע – למה רון הדגיש את זה?

אורלי בוני: יש לנו גם חוקי בריאות, והם אומרים שבשביל לפרסם דבר כזה בגלל חוק איסור לפרסם חומר רפואי בן אדם צריך לאשר לפרסם את זה.

טלי פלוסקוב: אדם ששייך לקבוצה הזאת.

אורלי בוני: לא.

אורלי בוני: הוא צריך לוותר על סודיות רפואית כדי שזה יפורסם בתקשורת.

אורלי בוני: לכן הם יצאו ולכן צריך שיתוף פעולה שאנשים יאשרו שהם מוכנים.

אורלי בוני: במקביל אנחנו עובדים על תיק אחוד עם המערכת של משרד הבריאות ו-gov.il כדי אולי להכניס את זה כבר לתיק האחוד כי המטרה היא שכל בתי החולים והקופות יראו את אותו תיק.

אורלי בוני: בבית חולים זה לא יכול להיכנס.

אורלי בוני: אני הייתי בבית החולים איכילוב והם אמרו לי שיש להם 10,000 איש במרפאות חוץ ביום – אין מי שיקליד את הדבר הזה.

אורלי בוני: אין מי שיקבל את המידע הזה.

מתן כהנא: כבוד היושבת-ראש, אני חייב ללכת ואני רוצה להתייחס בקצרה.

טלי פלוסקוב: אני אתן עכשיו גם לשירלי.

מתן כהנא: אני פשוט חייב ללכת.

מתן כהנא: האמירה ששפת סימנים אינה שפה היא לא מקובלת.

מתן כהנא: אפילו הגברת ממשרד הבריאות אמרה שזאת השפה היחידה שלפחות 10,000 איש משתמשים בה.

מתן כהנא: אני לא בטוח שבשאר השפות שיש להן תרגום יש כל כך הרבה משתמשים.

מתן כהנא: אם היינו מחליטים שיש שפה נוספת שיש לה תרגום סימולטני – תאמינו לי, היינו מוצאים את המתרגמים שנמצאים בחמישה מחוזות בארץ והיו עושים את זה בלי לעשות מזה עניין גדול כזה.

מתן כהנא: אלה אנשים שמגיעים לבית חולים ולא מקבלים שירות, ואנשים חוששים לבוא.

מתן כהנא: יכולים גם למות מהדבר הזה.

מתן כהנא: זה בסיסי לחלוטין.

מתן כהנא: אנחנו צריכים לגרום לזה שתהיה תקנה שמוסיפה עוד שפה לחמש השפות הקיימות.

אורלי בוני: אני רק רוצה לעדכן שיש שפת סימנים בערבית ושפת סימנים ברוסית ושפת סימנים בעברית - -

שירלי פינטו: שפת הסימנים הרווחת בישראל היא שפת סימנים ישראלית.

אורלי בוני: הרבה אנשים שמדברים שפת סימנים דווקא לא מדברים שפת סימנים - - -

שירלי פינטו: זה לא נכון.

שירלי פינטו: אני עצמי מרצה באוניברסיטת בר-אילן.

שירלי פינטו: אני מלמדת מתורגמנים שפת סימנים.

שירלי פינטו: יש מתורגמנים ערבים ויהודים – כולם מדברים שפת סימנים ישראלית.

שירלי פינטו: סליחה על הבורות וחוסר הידע שמופגן כאן.

שירלי פינטו: אני מתנצלת.

אורלי בוני: תודה רבה - - - אני רק רוצה להגיד שיש לי כמה תארים מהאוניברסיטה.

טלי פלוסקוב: שירלי - -

אורלי בוני: אני רוצה להגיד שכל דבר שאני אומרת הוא דבר שנבדק.

אורלי בוני: אני עובדת עם בר-אילן, אני עובדת עם באר-שבע - -

טלי פלוסקוב: אורלי, אני רוצה לעמוד לצדך במקרה הזה.

טלי פלוסקוב: שירלי, זה לא מקובל.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שנתנו כאן

טלי פלוסקוב: כבוד ראוי לכל מי שדיבר, ולא מקובל כאן בוועדה בכנסת לבוא בטענות כאלה כשאת לא מכירה את הבן אדם.

טלי פלוסקוב: זה לא ראוי.

שירלי פינטו: אני מוכנה להתנצל.

טלי פלוסקוב: אני פונה לנציגים גם של משרד הבריאות וכל קופות החולים שנמצאים איתנו וגם מי ששומע אותנו בזום.

טלי פלוסקוב: אני דווקא רואה את העבודה שאתם עושים, אני רואה רצון, אני רואה הירתמות.

טלי פלוסקוב: אבל יש לנו בעיה משותפת שאין לנו תקנות.

טלי פלוסקוב: ברגע שיש חילוקי דעות בעניין התקנות מישהו צריך להכריע.

טלי פלוסקוב: אף פעם לא נגיע למצב שכולם יהיו מרוצים – זה לא קורה בחברה שלנו, מה לעשות.

טלי פלוסקוב: אבל צריך להגיע לשולחן של אנשי מקצוע ונריב ונצעק, ובסוף מי שיישב פה הוא יכריע.

טלי פלוסקוב: זה מה שאנחנו צריכים לעשות.

טלי פלוסקוב: אני פונה אליכם רק בבקשה אחת.

טלי פלוסקוב: אני מבינה את הבירוקרטיה וכל מה שקורה במדינה שלנו.

טלי פלוסקוב: לא פעם עבדתי במערכות כאלה.

טלי פלוסקוב: אבל אני רוצה שנתקדם מהר יותר ממה שהיה עד היום.

טלי פלוסקוב: אם את אומרת לי שהתקנות כבר נמצאות בכנסת – איפה זה?

טלי פלוסקוב: אני קודם כול רוצה לראות.

ענת כהן שמואל: זה לא נמצא בכנסת.

טלי פלוסקוב: מנהלת הוועדה לא יודעת על זה.

אורלי בוני: מ-2015.

אורלי בוני: עכשיו שוב הגשנו בג"ץ.

ענת כהן שמואל: הגשתם שוב לוועדה?

אורלי בוני: הגשנו שוב לוועדה את התקנות שהוגשו ב-2015 בלי החלק שכבר נחקק.

טלי פלוסקוב: אבל הכנסת עבדה מאז ארבע שנים.

טלי פלוסקוב: למה לא התקדמנו?

ענת כהן שמואל: בוועדה לא מונחות שום תקנות.

אורלי בוני: אני אבדוק את זה.

ענת כהן שמואל: אין לנו שום תקנות.

ענת כהן שמואל: אם הייתה תקנה היה עליה דיון.

אורלי בוני: - - -

ענת כהן שמואל: תבדקי איתם כי לא הגישו לנו שום דבר.

אורלי בוני: אני אבדוק מול הלשכה המשפטית.

אורלי בוני: אני מתנצלת שאני לא אחראית על הכול.

טלי פלוסקוב: בואו לא נתווכח פה.

טלי פלוסקוב: תבדקי, תני לנו תשובה, תעבירי לוועדה את המסמכים.

טלי פלוסקוב: אני אשב עם יושב-ראש הוועדה חיים כץ ונראה יחד מה אנחנו עושים ואיך מתקדמים.

טלי פלוסקוב: פה צריך הכרעה.

טלי פלוסקוב: כולנו פה מדברים אותה שפה.

טלי פלוסקוב: כולנו מדברים על כך שהאנשים האלה ראויים לקבל את מה שמגיע להם גם מתוך חוק שוויון הזדמנויות ומכל הדברים.

טלי פלוסקוב: לכן אני רוצה לדבר פחות ויותר לקבל החלטות.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לראות את המסמך הזה, אני רוצה לראות איך אנחנו מתקדמים.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שאנחנו לא יוצאים היום מהדיון הזה וגם אין לוועדה סמכות לקבל החלטה להוסיף שפה אחרת.

טלי פלוסקוב: אבל המקרה שהעלתה שירלי צריך להיות מטופל.

טלי פלוסקוב: איך אנחנו עושים את זה?

טלי פלוסקוב: נחשוב גם אנחנו.

טלי פלוסקוב: לפי דעתי, זה צריך להיות באמצעות תקנות.

טלי פלוסקוב: זה לא צריך להיכנס כחקיקה, אבל תקנות יחד איתכם, יחד עם כל הקשיים של המערכת – ויש, אני יודעת – אבל אני בטוחה שגם מי שעומד בראש המערכת גם יהיה מעוניין מאוד לפתור את הסוגיה של האנשים האלה.

טלי פלוסקוב: מכאן אני מסכמת את הדיון - -

אורלי בוני: הערה קטנה: אם זה מוגדר כשפה נוספת זה לא שייך לסט התקנות של הנגישות.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: כבר נתת לי תשובה.

טלי פלוסקוב: שירלי, בגלל שהתחלת אני אתן לך לומר התייחסות קצרה, בבקשה, ואני אסכם את הדיון.

שירלי פינטו: אני פונה אלייך, גברת בוני, ואני מתנצלת על כל ההתפרצויות.

שירלי פינטו: אני מדברת מדם לבי.

שירלי פינטו: נושא שפת הסימנים הוא נושא שבוער בי, שפת האם שלי.

שירלי פינטו: 53 מדינות בעולם הכירו בשפת הסימנים כשפה רשמית לצד השפות הדבורות באותה מדינה.

שירלי פינטו: בישראל זה עדיין לא קרה.

שירלי פינטו: לפחות במשרד הבריאות להכיר בחוזר מנכ"ל כשפת סימנים כשפה.

שירלי פינטו: אני לא מדברת על תקנות נגישות בשירות, אני מדברת על חוזר מנכ"ל.

שירלי פינטו: קורונה בכבודה מונח – אני מדברת על מאבק שהתחיל מקום המדינה.

שירלי פינטו: אני מובילה אותו כבר שלוש שנים.

שירלי פינטו: התסכול של אנשים חירשים – פשוט להוסיף עוד שפה בחוזר מנכ"ל שכבר קיים.

שירלי פינטו: - - - הוסיפו שפה שישית.

שירלי פינטו: סבא שלי עבר ניתוח, אני ליוויתי אותו.

שירלי פינטו: הרופא פנה אליי ושאל אותי: את צריכה תרגום?

שירלי פינטו: יש לי תרגום חינם 24/7.

שירלי פינטו: אמרתי: חינם?

שירלי פינטו: באמת?

שירלי פינטו: אז הוא אמר לי: את רוצה אמהרית, צרפתית, ערבית, רוסית?

שירלי פינטו: אמרתי לו: אבל אני דוברת שפת סימנים.

שירלי פינטו: אז הוא אמר: זה אין.

שירלי פינטו: את מבינה?

שירלי פינטו: זה לא ייאמן שלשפת סימנים יש מבנה, תחביר, דקדוק – היא שפה ויזואלית.

שירלי פינטו: היא לא על ערוץ שמיעתי, היא לא התאמה, היא לא כלי עזר – היא שפה בניגוד למה שאת אומרת.

שירלי פינטו: מדינת ישראל צריכה להכיר בזה וגם - - - אני שמה את זה בצד.

שירלי פינטו: כמו שיושבת-ראש הוועדה אמרה: צריך לתת מענה עכשיו לאוכלוסייה שלמה – להוסיף את זה פשוט כשפה שישית.

שירלי פינטו: אני רק רוצה להגיד שפניתי אלייך באופן אישי לפני שלוש שנים גם במכתב וגם בריאיון ברדיו והעלו אותך, ואת עצמך אמרת לי ששפת סימנים היא שפה נכחדת ולאנשים מוגבלים לא צריך להנגיש.

שירלי פינטו: זה זעזוע שנשאר בי עד היום - -

אורלי בוני: לא אמרתי את זה.

שירלי פינטו: - - פשוט להוסיף את השפה הזאת בתקנות בתור עוד שפה.

טלי פלוסקוב: שירלי, העניין ברור.

אורלי בוני: שירלי, אין בעיה.

אורלי בוני: רק אתם צריכים להביא בחשבון שעד היום במדינת ישראל שפת הסימנים הוגדרה כהתאמה לאוכלוסיית אנשים עם מוגבלות, והיא מוגדרת בחוק שוויון.

אורלי בוני: אם אתם רוצים להגדיר אותה אין לי שום בעיה להגדיר אותה כשפה, אני לא נגד.

אורלי בוני: זה יוצא מחוק השוויון ועובר לעולם אחר.

טלי פלוסקוב: לי זה ברור.

טלי פלוסקוב: תודה לאורלי, תודה לשירלי, תודה לחברי הכנסת שיזמו את הדיון.

טלי פלוסקוב: שוב אני אומרת: תודה לכל מי שנמצא איתנו בזום.

טלי פלוסקוב: אני מתנצלת שלא נתתי לכולם להביע את עמדתם.

טלי פלוסקוב: הנושא הוא ברור.

טלי פלוסקוב: ברור לנו שהאוכלוסייה הזאת, כמו כל קבוצות אוכלוסייה אחרות שלצערי, יוצאות מהקבוצה הנורמטיבית – מה שנקרא.

טלי פלוסקוב: ושוב, אני לא רוצה שבשום מצב ובשום אפשרות הם ירגישו שונים ממני.

טלי פלוסקוב: אנחנו אותו דבר, אנחנו מקבלים מהמדינה כל מה שמגיע לנו שווה בשווה.

טלי פלוסקוב: אנחנו רק צריכים לדאוג לאנשים האלה במקומות שהם לא מסוגלים להיות כמונו.

טלי פלוסקוב: לכן אני מבקשת שוב לראות את טיוטת התקנות.

טלי פלוסקוב: אורלי, למרות שיש לך אי הסכמות של קבוצות כאלה ואחרות אני רוצה את התקנות כאן.

טלי פלוסקוב: אנחנו נחליט.

טלי פלוסקוב: אנחנו נשמע את כולנו, אבל אנחנו נכריע.

טלי פלוסקוב: לא לעשות שום דבר זה הכי קל.

טלי פלוסקוב: אנחנו נבוא ונגיד – 1, 2, 3, 4 – אלה הזכויות, אלה החובות, זה מה שצריך, זה מה שמגיע וזה מה שלא מגיע.

טלי פלוסקוב: לכן אני ממתינה כרגע לתקנות.

טלי פלוסקוב: לגבי עניין השפה השישית – אני רוצה להתייעץ עם הגורמים שיעזרו לנו לפתור את הסוגיה.

טלי פלוסקוב: אני יכולה להגיד לך רק משפט אחד: אני מבינה שהסיפור שהעלית כאן של אישה שנכנסה לניתוח ועושים לה בזמן הניתוח או בזמן פרוצדורה רפואית אחרת שינוי ולא יכולים להסביר לה מה היא עומדת לעבור – זאת בעיה שלא צריכה לקרות.

טלי פלוסקוב: זאת סוגיה לא ראויה.

טלי פלוסקוב: איך אנחנו פותרים את הבעיה?

טלי פלוסקוב: מה אנחנו עושים עם זה?

טלי פלוסקוב: ראוי שיהיה על כך דיון נפרד – איך אנחנו מכניסים את האנשים האלה למערכת שמי שהולך לטפל באנשים יידע מראש שהאדם הזה זקוק לעזרה או התערבות נוספת.

אורלי בוני: הרבה רוצים לבוא עם המתורגמן שלהם.

אורלי בוני: יש כאן סוגיות שאני מוכנה לשבת איתכם עליהן ולדון עליהן.

אורלי בוני: אני חיה את הדבר הזה כבר כמה שנים.

אורלי בוני: לא לכל אישה נוח שיבוא מתורגמן אחר.

אורלי בוני: היא רוצה לבוא עם המתורגמנית שלה, עם האישה שהיא מכירה שנכנסת איתה לפרוצדורה.

אורלי בוני: יש כאן תהליכים קצת שונים, זה לא ממש רק שפת סימנים, בעיקר בבריאות.

טלי פלוסקוב: אורלי, אני לא מצפה שתיתני לי עכשיו תשובה.

אורלי בוני: אין לי תשובות.

טלי פלוסקוב: אני רואה שאת נמצאת במקום הראוי לך.

טלי פלוסקוב: את נמצאת שם כי את דואגת, את מכירה את הנושא ורוצה לעזור.

טלי פלוסקוב: אני רק מעלה מה אנחנו כוועדה בכנסת ישראל יכולים לעזור כדי שהאנשים האלה יטופלו כמו שצריך.

טלי פלוסקוב: על זה יש לנו עוד הרבה עבודה.

שירלי פינטו: אני רוצה להגיד תודה על קיום הישיבה ליושבת-ראש הוועדה וגם לציין שבמשטרה יש תרגום לשפת סימנים סימולטנית 24/7.

שירלי פינטו: - - - בבריאות.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, הישיבה נעולה.