הוועדה המיוחדת לעניין נגיף הקורונה החדש ולבחינת היערכות המדינה למגפות ולרעידות אדמה, כנסת 23, פרוטוקול מספר 10, 2020-06-17 15:12

הוועדה בנושא: שלא כמו בתחילה, אנחנו לא נקיים פיצול של החוק ולא נאריך רק את תוקפו, אני כן אומרת לחברי הוועדה שאנחנו נקיים כאן דיון רציני ומעמיק.

הוועדה בנושא: אנחנו ננצל את כל הימים שעומדים לרשותנו, שזה היום, מחר ויום ראשון, גם במחיר שהחוק יהיה ללא תוקף, לצורך העניין, למספר שעות.

הוועדה בנושא: אנחנו נתחיל בדיון עכשיו.

הוועדה בנושא: אם חברי הכנסת רוצים להתייחס טרם תחילת הדיון, בבקשה.

הוועדה בנושא: ואם לא, אנחנו נתחיל בהקראת החוק.

הוועדה בנושא: מי מחברי הכנסת רוצה להתייחס?

מיקי לוי: על פניו יש נושאים בחוק הזה שפוגעים באזרחי מדינת ישראל, מגבילים את העסקים הקטנים.

מיקי לוי: החוק הזה הוא חוק כבד מאוד מאוד מאוד.

מיקי לוי: סתם לדוגמה, יש שם חודשי מאסר.

מיקי לוי: מה עוד הממשלה הזאת רוצה לעשות?

מיקי לוי: הכי פשוט שהממשלה תכניס את כל אזרחי מדינת ישראל לכלא, יהיה יותר קל.

מיקי לוי: יש כאן סעיפים שמצריכים זמן, שגם הייעוץ המשפטי, טרם הגעתו לשולחן הזה, לא היה צריך להסכים שזה ייכנס לכאן.

מיקי לוי: היום בחטף רק הסתכלתי על העניין הזה.

מיקי לוי: לכן, גברתי היושבת-ראש, תצטרכי לתת לנו זמן.

מיקי לוי: זה שיש לנו אקדח מעשן, שההחלה שלו נגמרת ביום ראשון, אני מבין אותך, אני גם מבין את השייכות שלך לממשלה, אני גם מבין שהיית שרה והלחצים עלייך הם יותר גדולים מאשר סתם חבר כנסת.

מיקי לוי: אני מבין הכול.

יפעת שאשא ביטון: אין סתם חבר כנסת.

מיקי לוי: אני סתם חבר כנסת.

מיקי לוי: יש סעיפים מאוד מאוד כבדים, על פניו שישה חודשי המאסר והפגיעה בעסקים הקטנים.

מיקי לוי: ולכן הדברים האלה מצריכים דיון מאוד מאוד מאוד רציני, ומאוד יכול להיות שלא נספיק לעשות את זה עד יום ראשון.

מיקי לוי: הקואליציה נחושה.

מיקי לוי: נחושה.

מיקי לוי: הינה, אני אומר גם למשרד המשפטים, שהם ידידים ותיקים שלי, עבדנו יחד, בצד הזה של האולם, זה לא סתם שאף אחד מהקואליציה לא מגיע, לא אכפת להם.

מיקי לוי: התנסיתי בזה בשבועות האחרונים יחד עם חבריי פה במגוון חוקים.

מיקי לוי: אם הקואליציה לא הייתה אחראית אתמול, גם החוק של אתמול לא היה עובר ב-23:30 בלילה מוועדת החוקה.

מיקי לוי: נכון, יש אופוזיציה לוחמת, אבל היא גם אחראית.

מיקי לוי: בלי הקולות שלנו זה לא היה עובר אתמול.

מיקי לוי: נעשה ככל יכולתנו, ואני מאוד מקווה שנזכה לשיתוף פעולה, כדי לשנות סעיפים מהותיים בחוק הזה, לטובת אזרחי מדינת ישראל.

מיקי לוי: אני לא רוצה להשתמש במילים שהשימוש בהן הוא לגבי מדינות חשוכות, אנחנו לא מדינה חשוכה, אבל יש כאן חוקים דרקוניים שהם נגד ציבור המעסיקים, נגד בעלי העסקים הקטנים, נגד עולם התרבות שעדיין לא נפתח.

מיקי לוי: מישהו כאן איבד את הדרך, מישהו כאן הגזים לצד אחד.

מיקי לוי: עצם זה שמכניסים לי שישה חודשי מאסר – ראבק, אני לא מבין.

מיקי לוי: אני באמת לא מבין.

מיקי לוי: כמו שהכניסו אמצעי מאסר לחוק שהוא חוק כלכלי, כשיש סדר דין פלילי, אז למה צריך את זה?

מיקי לוי: הרי יש איזה מערכת תומכת.

מיקי לוי: לכן, גברתי, אני מאוד מקווה שנזכה לשיתוף פעולה איתך.

מיקי לוי: יש ועדות שלא זכינו לשיתוף פעולה, ואז עברה האופוזיציה להתנהג באגרסיביות, ואני מצר על כך, כי בסוף נשאר טעם רע.

מיקי לוי: ראינו את החוקים שהיו אצל איתן – לא רציתי להזכיר את השם.

מיקי לוי: זה נפלט לי, אני מתנצל על כך – דיונים שהתחילו מערב יום הזיכרון בחמש והסתיימו בחמש לפנות בוקר, חוקי-יסוד שדנו בהם בחופזה.

מיקי לוי: בכלל לא ראוי שחוקי-יסוד, שמכיוון שאין לנו חוקה והם משמשים למעשה כמעין פסיפס לחוקה, יידונו בצורה כזאת.

מיקי לוי: נכון שאנחנו בעת חירום, ואני אצטרך ממך הרבה מאוד באמת, הרבה מאוד סבלנות גם לאנשים שיושבים כאן, גם להסתייגויות שאנחנו אמורים להביא.

מיקי לוי: אנחנו מקווים, כדי שנשתף פעולה באיזה צורה, להשיג שינוי מהותי בחלק מסעיפי החוק, כי חלק מסעיפי החוק הם רעים לאזרחי מדינת ישראל.

מיקי לוי: אני מבין שאנחנו במלחציים של קורונה ושל בעיות רפואיות קשות מאוד.

מיקי לוי: אני לא יכול להתעלם מהקורונה הכלכלית שנוחתת עלינו.

מיקי לוי: בסופו של דבר מהקורונה הבריאותית אנחנו נצא, מהכלכלית ייקח למדינת ישראל שנים לצאת.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת מיקי לוי.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת אורלי פרומן, בבקשה.

אורלי פרומן: תודה רבה.

אורלי פרומן: אני רוצה להלין, או לפחות להעלות בקול רם, את התופעה הזאת של מה שקורה בתקופה האחרונה, של הבאה של החוקים בדקה ה-90.

אורלי פרומן: ביום שני הצבענו על כמה כאלה שעוד רגע מסתיימים, עוד שבוע מסתיימים.

אורלי פרומן: אני חברת כנסת חדשה, באה מבחוץ, יודעת איך הסתכלתי על מה זה חוק במדינת ישראל.

אורלי פרומן: אני מרגישה, הרגשתי כך גם ביום שני בלילה וגם בדיונים קודמים, שאנחנו לא מכבדים את עצמנו, לא מכבדים את הבית הזה ולא מכבדים את המשמעות של חוק.

אורלי פרומן: אזרחים משתמשים הרבה בלא חוקי, כן חוקי, חלקם הגדול גם אומר את זה ביראת כבוד, ואנחנו מתייחסים לזה בדיוק הפוך, כי אם החוק הזה אמור לעבור דיון פה וחשיבה מחודשת – הוא נכתב כשהוא נכתב, היום אנחנו עם קצת יותר ניסיון אל מול המשק שמנסה לשקם את עצמו – הרי אני חושבת שצריך להקדיש לזה זמן.

אורלי פרומן: ואני לא אומרת את זה כדי למרוח.

אורלי פרומן: ניקח לעצמנו פרק זמן, נלמד אותו לעומק, לא מביאים מיליון הסתייגויות, אלא הצעות לדיון הוועדה, כדי לתקן את הסעיפים הרלבנטיים ולא נמשיך להתאכזר ולהתעלל באזרחי מדינת ישראל.

אורלי פרומן: אני אזכיר שוב את עולם התרבות, שרק אתמול קיימנו דיון עליו, גם בוועדה הזאת, ואמורה להיות היום פגישה אצל ראש הממשלה ואני מקווה שמשהו ישתנה.

אורלי פרומן: אנשים שם על סף אבדון.

אורלי פרומן: אבדון.

אורלי פרומן: אני מקבלת מכתבים, חברים, קראתי היום אחד בוועדת החינוך בבוקר, קורע לב.

אורלי פרומן: אז קודם כול אנחנו צריכים שהם יתחילו לפעול, אבל אם גם נשים עליהם כל מיני איסורים דרקוניים, שיביאו אותם למצב שהם לא יוכלו להפעיל, או ענישה – ראינו בטלוויזיה, נכנסים לבעל עסק קטן, היה הכול שם, רק השלט, אחת מההנחיות של התו הסגול לא היה במקום או לא היה, הוא קיבל אלפי שקלים קנס.

אורלי פרומן: הבן אדם עוד לא התאושש.

אורלי פרומן: אלפי שקלים הוא מבקש בפעימה הראשונה שעוד לא הגיעה אליו, וכבר המדינה שמה עליו עוד קנס.

אורלי פרומן: זאת אומרת, את הפעימה שלא קיבלת, עכשיו תשלם כפול.

אורלי פרומן: רגע, חברים, מדובר פה בחיים ומוות של אנשים, במאות עסקים שנסגרו, אני יכולה להגיד לכם מתחום החינוך, גנים פרטיים שלא ייפתחו – לאן ילכו ילדי ישראל?

אורלי פרומן: – ואנחנו נמשיך בגלל מהירות, בגלל חוסר תשומת לב, להתעלל באזרחים.

אורלי פרומן: רגע, אני מבקשת: בואו נעצור רגע.

אורלי פרומן: אם אנחנו רוצים לטוב, מצד אחד נשמור על כללים שמחייבים אותנו בתקופה הזאת של הקורונה, ומצד שני נאפשר לעסקים להתקיים, ולהתקיים בכבוד.

אורלי פרומן: בואו רגע נעצור, ניקח פסק זמן, נלמד לעומק את החוק הזה, ונציע ביחד בוועדה מה אנחנו רוצים לתקן, ולא נעצור את הדיון באין-סוף שעות הסתייגויות, כשלצערי החברים בקואליציה לא באים אפילו לשמוע השגות.

אורלי פרומן: הרי לא הכול שם מריחת זמנים, לא הכול פיליבסטר, יש שם דברים אמיתיים שנאמרים תוך כדי ההסתייגויות האלה, אבל זה לא מעניין, כי יש רוב וזה יעבור.

אורלי פרומן: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חברת הכנסת אורלי פרומן.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אתייחס.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על תקנות שבעבר היו תקנות לשעת חירום שאנחנו אישרנו במסגרת הממשלה בעקבות המצב.

מיקי לוי: לי אמרו שהן היו נכונות לשעתן.

יפעת שאשא ביטון: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה על החידוד.

יפעת שאשא ביטון: קודם כול, אני שמחה שאתה אומר שהן היו נכונות לשעתן, לפחות היום אנחנו מודים - - -

מיקי לוי: לא.

מיקי לוי: זו אמירה של בני גנץ.

יפעת שאשא ביטון: גם כאן אנחנו מדברים, חברת הכנסת אורלי פרומן, על הארכה של התקנות ל-45 ימים.

יפעת שאשא ביטון: אני מקבלת את הערתך שאתם רוצים לקרוא ולהעמיק.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה להבטיח לך שאנחנו נקיים פה את כל שעות הדיון שנדרשות, אפילו אולי נעשה היום דיון לא ארוך ולא לתוך הלילה, כדי לאפשר לכם לקרוא את זה במהלך שעות הערב עד מחר, ומחר אנחנו נתכנס כאן לדיון, ארוך ככל שיידרש, כדי לאפשר לכם לומר את הדברים, וכך גם ביום ראשון, אם וכאשר נידרש לכך.

יפעת שאשא ביטון: מהבחינה הזאת אני יכולה להיות רגועה, שיהיה פה דיון מעמיק, כמה שיהיה צריך.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת יוליה מלינובסקי, רצית לומר משהו?

יוליה מלינובסקי: רציתי להבין מה קרה פה בעשר הדקות שפספסתי.

יפעת שאשא ביטון: מה שקרה זה שהחלטנו שאנחנו לא עושים פיצול לחוק.

יפעת שאשא ביטון: ניתן לו את כל הזמן הנדרש לדיון, ומוכנים במשרד הממשלתי שתהיה דלתא בין תפוגת תוקפו של החוק, שזה ביום ראשון, לבין אישורו ביום שני.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שחששנו שיקרה, אבל משום שיש פה הסכמה של המשרד שאנחנו נאשר את זה אחרי שפג תוקפו של החוק, החלטנו לקיים את הדיון.

יוליה מלינובסקי: במקום לקיים משהו שהוא מעמיק ורציני ולתת על זה את הדעת, שוב אנחנו בשיטת מכתב?

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאמרתי, ואני אחזור על זה שוב, גם שיהיה כתוב בפרוטוקול שוב, ואני אחזור על זה עוד פעם אם יהיה צריך, נקיים פה דיון מעמיק ככל שיידרש, וניתן לזה את כל הזמן שיידרש עד לאישור החוק ביום שני.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

יוליה מלינובסקי: לא.

יוליה מלינובסקי: לא סיימתי.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

יוליה מלינובסקי: קודם כול, לא סיימתי, אני לא מצליחה להבין מה זה "כל הזמן שיידרש".

יוליה מלינובסקי: יש היום.

יוליה מלינובסקי: החוק הזה כבד ומשפיע ישירות על כל אזרחי מדינת ישראל.

יוליה מלינובסקי: זה לא משהו נקודתי, זה משהו שיש לו השלכות רוחב.

יוליה מלינובסקי: זה דבר ראשון.

יוליה מלינובסקי: אני לא מצליחה להבין את ההיסטריה של הממשלה.

יוליה מלינובסקי: ממה אתם מפחדים?

יוליה מלינובסקי: מה הלחץ הזה?

יוליה מלינובסקי: את בעצמך באת ואמרת, ובשכל, זה עשה שכל: בואו נפצל את התקופה, ניתן לזה זמן היערכות ונדון על זה בצורה רצינית ולא בשיטת הסלאמי.

יוליה מלינובסקי: מה השתנה בעשר הדקות האלה או ברבע שעה הזאת?

יוליה מלינובסקי: מישהו פה נכנס להיסטריה מיותרת, שפתאום חברי הכנסת ילמדו את החוק וידעו על מה הוא מדבר?

יוליה מלינובסקי: מה קרה פה בדרך מקומה שלישית לקומת הוועדה?

יוליה מלינובסקי: ההצעה שלך הייתה הגיונית ואפילו הייתי אומרת נבונה.

יפעת שאשא ביטון: אני בדרך כלל אני מעלה פה הצעות הגיוניות.

יוליה מלינובסקי: מבחינת חברי הכנסת, אנחנו משועבדים, יהיה דיון מחר.

יוליה מלינובסקי: ישבתי איתך בדיון אחד תשע שעות, זה בסדר, אני זוכרת על הצהרונים לדעתי.

יוליה מלינובסקי: תשע שעות בוועדת החינוך ברצף.

יפעת שאשא ביטון: הוועדה לזכויות - - -

יוליה מלינובסקי: זה לא מפחיד אותי.

יוליה מלינובסקי: אבל אם תבחרו בדרך הזאת, דרך הכפייה, דרך העבודה הלא תקינה, אתם תקבלו בתגובה אלפי הסתייגויות, אלפי שעות דיבור, וזה לא יוביל אותנו לשום מקום.

יוליה מלינובסקי: זה במקום להגיע למשהו פרקטי.

יוליה מלינובסקי: בסופו של דבר המטרה שלנו היא להביא משהו בהסכמה.

יוליה מלינובסקי: פה ושם אפשר לא להסכים, אבל יש דברים עקרוניים.

יוליה מלינובסקי: הדרך הזאת היא דרך לא הגיונית בעיניי, גם לא נכונה וגם לא מכבדת, כי עדיין אנחנו רוצים שהכנסת תהיה מקום שמכבד, גם את עובדיה – קחי בחשבון שיש עובדי הכנסת – וגם נבחרי ציבור, וגם ככה, אנשים שרואים אותנו, רואים את דרך העבודה, כשהחוקים הכי כבדים, שמשפיעים על כלל אזרחי ישראל, עוברים תוך יום של דיונים, זה לא מוביל אותנו לשום מקום.

יוליה מלינובסקי: זה דבר ראשון.

יוליה מלינובסקי: בכלל הממשלה תפסה טרמפ על זה, או שזה חוסר יכולת לעבוד – אני לא יודעת מי מציג את החוק הזה.

יוליה מלינובסקי: מי מביא אותו לוועדה?

יוליה מלינובסקי: משרד המשפטים?

יפעת שאשא ביטון: משרד הבריאות יחד עם משרד המשפטים.

יוליה מלינובסקי: לא ידעתם שזה פג תוקף ביום ראשון?

יוליה מלינובסקי: אני שואלת.

יוליה מלינובסקי: אם לא ידעתם, צריך לפטר אתכם, מאוד פשוט.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מלינובסקי, הפקידות היא לא שק החבטות שלנו.

יפעת שאשא ביטון: את יכולה לבוא בטענות לממשלה, אפילו גם אליי, אבל בואי, לפחות לפקידות – בואי נתייחס בכבוד.

יוליה מלינובסקי: אני כן אתקוף.

יוליה מלינובסקי: אם הפקידות לא יודעת שהחוק פג תוקף ביום מסוים, ומביאים את זה, מה שנקרא "בדקה ה-99", זה פשלה.

מיקי לוי: הפקידות אמרה לפוליטיקאים, והפוליטיקאים לא עשו דבר.

יוליה מלינובסקי: זה פשלה.

יוליה מלינובסקי: זה פשלה.

יואל רזבוזוב: מי עם הידיים על ההגה?

יוליה מלינובסקי: הממשלה בזמן האחרון והפקידות הממשלתית שאחראית על החקיקה, פתאום אתמול הם גילו שכל הוראות השעה שהיו אתמול הסתיימו.

יוליה מלינובסקי: אופס, סליחה, ב-16 בחודש התברר שהכול נופל וצריך לחדש בדחיפות.

יוליה מלינובסקי: אתמול, היושבת-ראש, קיבלנו ב-19:30 בערב תוספת לסדר יום של 20 סעיפים.

יוליה מלינובסקי: "סליחה, קרה".

יוליה מלינובסקי: זה לא קרה, זה לא אמור לקרות ככה.

יוליה מלינובסקי: אם קורה בממשלה דבר כזה, אז הממשלה לא מתפקדת, אז צריך לפטר את הממשלה.

יוליה מלינובסקי: אותו דבר פה.

יוליה מלינובסקי: לא ידעתם?

יוליה מלינובסקי: למה צריך להעביר דברים כל כך כבדים, כל כך בעלי משקל למיליוני אזרחי ישראל, בשיטת הזבנג וגמרנו?

יוליה מלינובסקי: זה לא דרך.

יוליה מלינובסקי: זה לא דרך, גברתי.

יוליה מלינובסקי: או שזה יהיה בצורה נורמלית, בצורה מכובדת ומכבדת, או שתהיה פה התנגדות עזה.

יוליה מלינובסקי: והתנגדות עזה, את יודעת מה משמעותה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חברת הכנסת יוליה מלינובסקי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעשה את זה בצורה רצינית, מכבדת ומכובדת, גם נעשה את זה בצורה תקינה, גם אם זה יהיה בלוח-זמנים קצר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעשה הכול כדי שזה יהיה תקין.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו גם נעשה הכול כדי שנתקדם בדיון באופן ענייני, כדי שתוכלו להתייחס באופן מהותי לסעיפי הדיון.

יוליה מלינובסקי: חוק "דירה שלישית", להזכירך.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת רזבוזוב, רוצה להתייחס?

יואל רזבוזוב: ממש בקצרה.

יואל רזבוזוב: אני מסכים עם חבריי.

יואל רזבוזוב: אני רואה שיש פה הרבה עמודים.

יואל רזבוזוב: כל סעיף כאן - - -

מיקי לוי: - - - לך את הספורט, עמ' 2.

יואל רזבוזוב: ראיתי את הספורט.

יואל רזבוזוב: יש פה דברים שאני התעסקתי בהם באופן אישי ודרושה כאן מחשבה.

יואל רזבוזוב: קשה לבוא לדעתי בדיון של יום-יומיים להתייחס, כי יש פה החלטות כבדות משקל שמשפיעות על כל המדינה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נפתח היום את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמע את אנשי המקצוע.

יפעת שאשא ביטון: אני אשאיר לכם זמן היום כדי שתוכלו לקרוא את זה ולהעמיק בזה, ואת מרתון הדיונים נתחיל מחר.

יפעת שאשא ביטון: אם זה מה שמקובל עליכם ותרצו, בשמחה.

יוליה מלינובסקי: אני מוכנה גם בשישי-שבת, אם זה מקובל על גברתי היושבת-ראש.

יואל רזבוזוב: אין תחבורה, יוליה.

יואל רזבוזוב: איך נגיע?

יוליה מלינובסקי: זה פיקוח נפש.

יפעת שאשא ביטון: גם בשבת עבדתי כשהיינו בממשלה.

יוליה מלינובסקי: זה פיקוח נפש.

יוליה מלינובסקי: בואי נראה אם זה כל כך חשוב לכם.

יואל רזבוזוב: אין תחבורה ציבורית בשבת, אנחנו לא יכולים להגיע...

יפעת שאשא ביטון: משרדי הממשלה, האם מישהו רוצה להתייחס לפני פתיחת הדיון?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

מיכל גולדברג: אנחנו מדברים פה על הארכת תוקף של תקנות שעת חירום, שהממשלה התקינה ב-21 במארס, בשיאה של מגפת הקורונה.

מיכל גולדברג: אנחנו עדיין נמצאים במגפת הקורונה.

מיכל גולדברג: ישראל לא ייחודית כאן, כל העולם מתמודד עם מגפת הקורונה.

מיכל גולדברג: ישראל היא לא המדינה היחידה שסגרה מקומות, זה קרה בכל העולם.

מיכל גולדברג: מדינת ישראל אולי הייתה אחת המדינות שהשכילו להתמודד עם זה בשלבים יחסים מוקדמים, ולכן לשמחתנו עד היום שיעורי התחלואה והתמותה שראינו כאן בישראל נמוכים יותר בהשוואה למדינות אחרות.

מיכל גולדברג: אנחנו התחלנו את ההתמודדות כבר ב-20 בינואר.

מיכל גולדברג: ב-20 בינואר הכריז שר הבריאות על נגיף הקורונה כמגפה מסוכנת, מידבקת, וזה היקנה למשרד הבריאות סמכויות לפי סעיף 20 לפקודת בריאות העם.

מיכל גולדברג: כבר בתחילת חודש פברואר הוצאנו צווים מכוח פקודת בריאות העם.

מיכל גולדברג: הצווים הראשונים, אתם זוכרים, הודיעו שאנשים שחוזרים לישראל מסין צריכים להיכנס לבידוד בית ל-14 יום.

מיכל גולדברג: בהמשך, עם התפשטות הנגיף, הרחבנו את זה לאט לאט למדינות נוספות.

מיכל גולדברג: אם אתם זוכרים, תאילנד באיזה שלב נכנסה לרשימה, אחרי זה איטליה וכל אירופה.

מיכל גולדברג: הנגיף הגיע אלינו מהר מאוד, וברגע שהוא הגיע הוא התפשט מהר מאוד, ונקטנו עוד ועוד אמצעים.

מיכל גולדברג: היה לנו אחרי זה סעיף שאסר על כנסים בין-לאומיים במדינת ישראל, אסר על התקהלויות.

מיכל גולדברג: בהמשך אסרנו גם פתיחה של מקומות מסוימים שמתאפיינים בהתקהלויות, ובשלב כלשהו, בעצה אחת עם המשנה ליועץ המשפטי לממשלה והיועץ המשפטי לממשלה, הוחלט להסדיר מבחינה משפטית את ההגבלות בצורה של תקנות לשעת חירום, שהממשלה מוסמכת להתקין מכוח סמכותה, לפי סעיף 39 לחוק-יסוד: הממשלה.

מיכל גולדברג: כמו שאמרתי, ב-21 במארס הותקנו התקנות האלה, תקנות שעת חירום בנושא הגבלת פעילות.

מיכל גולדברג: התקנות האלה עברו הרבה מאוד שינויים, כי הנגיף באופיו הוא דינמי.

מיכל גולדברג: אנחנו כל הזמן היינו עם אצבע על הדופק.

מיכל גולדברג: עשינו לילות כימים, זו לא מטפורה, זה אמיתי לגמרי.

מיכל גולדברג: וככל שהנגיף התקדם, ככל שראינו שיש סכנה, בשלב כלשהו, אם אתם זוכרים, הסעיף העיקרי בתקנות האלה היה סעיף 2 שאסר יציאה של אדם ממקום מגורים, אלא לאחת מהמטרות המפורטות.

מיכל גולדברג: גם המטרות האלה השתנו עם הזמן.

מיכל גולדברג: היו תקופות שאפשרנו לצאת לפעילות ספורט במרחב של עד 500 מטר, היו תקופות שמותר היה לצאת רק עד מרחק של 100 מטר ממקום מגורים.

מיכל גולדברג: גם זה כל הזמן השתנה.

מיכל גולדברג: באיזה שלב התחלנו גם עם ההקלות, כי המצב לשמחתנו השתפר.

מיכל גולדברג: סעיף 2 לתקנות בוטל.

מיכל גולדברג: היום אין שום הגבלות על יציאה של אדם ממקום המגורים.

מיכל גולדברג: בזמנו היה לנו סעיף מאוד רחב שאסר פתיחה של מקומות ועסקים.

מיכל גולדברג: רוב העסקים במדינת ישראל היו סגורים, למעט אם אתם זוכרים, הגדרנו את זה, חנויות מזון וחנויות למוצרי היגיינה, ועם הזמן באמת בצורה מדורגת, אי-אפשר לפתוח הכול בבת אחת, פתחנו לפי רמת הסיכון, לפי הערכות מקצועיות שעשינו.

מיכל גולדברג: לאט לאט נפתחו עוד ועוד מקומות, המקום האחרון שאפשרנו את הפתיחה שלו היה בתיקון האחרון שהממשלה עשתה לתקנות, זה היה תיקון שאפשר פתיחה של אולמות אירועים עד 250 אנשים.

מיכל גולדברג: זה היה תיקון 19 לתקנות.

מיכל גולדברג: עד היום עברנו 19 סבבים של תיקונים.

מיכל גולדברג: מה שאנחנו כרגע מניחים בפני הכנסת ומבקשים את אישורכם זה לנוסח התקנות כפי שהן כיום.

מיכל גולדברג: אנחנו בהחלט מאוד מעוניינים לקיים פה דיון ענייני בכנסת, אבל את זה אנחנו נשמח לעשות במה שנקרא "חוק המסגרת", "חוק הסמכויות", שיהיה חוק של הכנסת שיאפשר לממשלה להתקין את התקנות האלה מכוח אותו חוק.

מיכל גולדברג: זאת אומרת, לא להמשיך בהסדר של תקנות לשעת חירום.

מיכל גולדברג: התקנות לשעת חירום, המטרה היא להאריך אותן למינימום הנדרש.

מיכל גולדברג: ביקשנו 45 יום, כי אנחנו רוצים להיות ריאליים.

מיכל גולדברג: אנחנו לא יודעים כמה זמן ייקח לחוקק את חוק המסגרת.

מיכל גולדברג: אנחנו מקווים ומעוניינים את כל האנרגיות שלנו ושלכם להשקיע בחקיקת חוק המסגרת, כדי שיהיה לנו חוק טוב שנוכל מכוחו להתקין תקנות כמו שצריך, שזה לא יהיה במסגרת של תקנות שעת חירום.

מיכל גולדברג: והתקנות האלה, אין מה לעשות, אנחנו חייבים אותן כרגע, כי הן התקנות שקובעות את המגבלות שחלות כרגע, נכון להיום, לפי מצב התחלואה שקיים היום.

מיכל גולדברג: לצערנו אנחנו עדיין מתמודדים עם הנגיף, אין חיסון, אין תרופה, עובדים על זה, גם על זה משרד הבריאות עובד, אבל כל עוד אין חיסון למחלה ואין תרופה.

מיכל גולדברג: לצערנו ולדאבוננו ראינו בימים האחרונים עלייה משמעותית בתחלואה.

מיכל גולדברג: נמצא כאן בזום ד"ר אודי קלינר, סגן ראש שירותי בריאות הציבור.

מיכל גולדברג: אם תרצו, הוא ישמח להרחיב בהיבטים האלה, אבל כרגע התקנות קובעות את המגבלות הבסיסיות.

מיכל גולדברג: הן קובעות חובת שמירת מרחק של שני מטר בין אדם לאדם, הן קובעות מה שנקרא "התו הסגול", זאת אומרת, עסקים שהם פתוחים, באיזה תנאים הם צריכים לעמוד, ואלה תנאים חיוניים, הם התנאים הבסיסיים.

מיכל גולדברג: אם לא נשמור עליהם, נמצא את עצמנו חס וחלילה בהתפרצות משמעותית.

מיכל גולדברג: אנחנו מבקשים להאריך את תקנות שעת החירום האלה למינימום שיידרש לנו, עד שנסיים לחוקק את החוק, כשזאת המטרה שלנו, לחוקק את אותו חוק מסגרת, שיאפשר לנו להתקין את התקנות שיחליפו את התקנות האלה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, מיכל.

שי סומך: אני רוצה להתייחס להחלטה לא לפצל את הצעת החוק.

שי סומך: אני חושב שההחלטה של גברתי היא החלטה נכונה, ואני אסביר.

שי סומך: המטרה של התקש"ח האלה זה לקשר בין מועד פקיעת התקש"ח הנוכחיות לבין מועד תחילתן של התקנות לפי חוק המסגרת ולאפשר לכנסת לדון בחוק המסגרת.

שי סומך: סדר הדברים הנכון הוא לסיים את הטיפול בתקש"ח האלה, ואז לפנות את המשאבים של הכנסת ושל הממשלה לטפל בחוק המסגרת, שהוא החוק שיסדיר את הטיפול במגפה לחודשים ויותר הבאים, והוא בעל החשיבות הרבה.

שי סומך: ולכן סדר הדברים הנכון הוא, כמו שהחלטת, גברתי, לסיים את הטיפול בתקש"ח האלה ולהתחיל את הטיפול בחוק המסגרת בשבוע הבא.

שי סומך: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה שי.

יוליה מלינובסקי: ברשותך גברתי, שאלה.

יפעת שאשא ביטון: מייד.

יפעת שאשא ביטון: נשמע את נציגי - - -

יוליה מלינובסקי: אני רוצה לשאול למה זה בא לכנסת כשאתם יודעים שזה פג תוקף ביום ראשון?

יוליה מלינובסקי: למה לא הזדרזתם להביא את זה בזמן?

יוליה מלינובסקי: מה זו השיטה הזאת של משרד המשפטים לאחרונה שמביאים הכול בדקה ה-99 פלוס, פלוס, פלוס?

יפעת שאשא ביטון: ברשותך, שי, אני אתייחס לזה.

יפעת שאשא ביטון: החוק הזה הגיע לכנסת לפני מספר ימים.

יפעת שאשא ביטון: הוא גם עבר במליאה.

יפעת שאשא ביטון: היו שתי ועדות שדרשו את הדיון בחוק.

יפעת שאשא ביטון: מה שעיכב את הטיפול בו שזה היה צריך להגיע לוועדת הכנסת, ולכן זה נגרר יותר ממה שהיה צריך.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מלינובסקי, אנחנו כבר אחרי השלב הזה, אנחנו עם הפנים לחקיקת החוק, ואנחנו רוצים גם להשאיר זמן כדי שתוכלו להתייחס לכל אחד מהסעיפים בצורה מעמיקה ויינתן לזה זמן.

יוליה מלינובסקי: יש דרך נכונה לכל דבר, אבל מחר זה יחזור על עצמו.

יוליה מלינובסקי: זה לא אמור להיות ככה.

יפעת שאשא ביטון: תודה.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מלינובסקי.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, משרד המשפטים.

לילך וגנר: שתי הערות קצרות על הנושא הפלילי של הצעת החוק הזאת.

לילך וגנר: כמו שהסבירה מיכל, התקש"ח עצמן נולדו כתקנות שעת חירום שאינן פליליות, והרובד הפלילי התווסף להן במועד אחר.

לילך וגנר: אם תשימו לב, הרבה מהוראות שקבועות בתקנות הן לא עבירות פליליות.

לילך וגנר: עבירות פליליות נקבעו בתקנות האלה במסורה, בצורה שתתאים גם למטריה הזאת ותגן על בריאות הציבור, אבל לא תכביד יותר מדי, וכל העבירות שנקבעו לפי התקנות האלה הן עבירות מינהליות לפי החוק שאושר אתמול בוועדת החוקה וחוקק, ונכנס לתוקף הבוקר, שקובע את מדרג הקנסות.

לילך וגנר: כולם היו צריכים לעמוד בסטנדרט של עבירות מינהליות, עבירות שהן מאוד פשוטות, ברורות, כשפקח רואה אותן או שוטר הם יכולים לתת דוח במקום.

לילך וגנר: הן נקבעו בצורה מאוד מאוד מצומצמת.

לילך וגנר: אני כבר אקדים ואומר לחבר הכנסת לוי, כפי שהסכמנו אתמול, שעונש המאסר של שישה חודשים ירד מצד העבירה הפלילית, גם כאן אנחנו נותיר את עונש הקנס ונסכים להוריד את עונש המאסר בצד העבירות האלה.

לילך וגנר: אני אסביר כמובן כשנגיע בהמשך לנושא הזה של העבירות הפליליות, אבל תשימו לב שהן לא חלות על כלל ההתנהגויות שמפורטות בהצעת החוק.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, לילך.

יפעת שאשא ביטון: מירה סולומון.

מירה סולומון: תודה, גברתי.

מירה סולומון: שלום לכם.

מירה סולומון: אנחנו מבקשים לברך את יושבת-ראש הוועדה ואת הוועדה על קידום החוק.

מירה סולומון: תקנות שעת חירום (הגבלת הפעילות) הן תקנות חשובות, שאנחנו פועלים מכוחן והפקחים שלנו גם יצטרכו לבצע אכיפה, ואולם יש לנו שתי הערות מרכזיות בקשר לתקנות הללו, שצריך יהיה לטפל בהן במהלך החקיקה.

מירה סולומון: ההערה הראשונה זה החלטת הממשלה בלי להתייעץ עם הרשויות המקומיות, עם השלטון המקומי, לקבוע שהרשות המקומית הופכת להיות מנהלת השוק כמו מנהל קניון, כמו שחברת הנהלה של קניון מנהלת את הקניון.

מירה סולומון: באופן הזה מוטלת על הרשות המקומית רשימה של מטלות, כאילו היא נמצאת בשוק באופן יומיומי, כאילו היא זו שצריכה להגביל את הכניסות, להגביל את מספר האנשים שנמצאים בשוק, דברים שהרשות המקומיות לא מסוגלת לעשות, ודאי וודאי שלא ברשויות חלשות.

מירה סולומון: זו סוגיה אחת שנבקש לטפל בה במהלך הדיונים.

מירה סולומון: הסוגיה השנייה היא כלי האכיפה והפיקוח, שאפשר יהיה להסמיך בהם את הפקחים שלנו בכדי שהאכיפה תהיה קוהרנטית, בלי עיוותים, בצורה מלאה.

מירה סולומון: לא יכול להיות מצב שנקבע איסור, דווקא בניגוד למה שאמרה קודמתי ממשרד המשפטים, שנקבעים איסורים, אבל הם איסורים רק על הנייר ואין בהם אפילו קנס מינהלי ואין בהם אפילו כלי אכיפה – לא יכול להיות שנקבע איסור לתת שירות לאדם שחובש מסכה, אבל אין שום דרך לוודא שאכן איסור כזה מבוצע, מקוים ונאכף.

מירה סולומון: אילו ההערות שלנו, ואנחנו מקווים שבסוף התהליך, אנחנו סמוכים ובטוחים שכך יהיה, גברתי, יצא חוק נכון, מאוזן וטוב.

מירה סולומון: אנחנו מכירים את פועלך ובטוחים שכך יהיה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, מירה.

יפעת שאשא ביטון: יוחאי, ראש מינהל ביטחון לתפקידים מיוחדים, המרכז לשלטון מקומי.

מירה סולומון: ראש מינהל ביטחון לתפקידים מיוחדים נמצא כאן איתי בחדר, הוא תמך במה שאמרתי, ואין לו עוד מה להוסיף.

מירה סולומון: תודה, גברתי.

יפעת שאשא ביטון: מצוין.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לשניכם.

יפעת שאשא ביטון: אורית בנבנישתי, נשיאות המגזר העסקי, בבקשה.

נורית בנבנישתי: א', אני חייבת לבוא ולהגיד שלנשיאות המגזר העסקי יש בעיה.

נורית בנבנישתי: אין לנו בעיה עם התו הסגול, רק כשיצא התו הסגול הייתה הידברות עם המגזר העסקי, באו ואמרו שזו תהיה רגולציה עצמאית ולא רגולציה פלילית.

נורית בנבנישתי: העובדה שקיבלנו הצעת חוק של 16 עמודים וזו עבירה פלילית.

נורית בנבנישתי: הרי כל המטרה, שהמעסיקים והמגזר הפרטי דואגים לעובדים שלהם, דואגים לספקים שלהם, דואגים ללקוחות שלהם.

נורית בנבנישתי: כולם רוצים שהמשק יחזור לעבוד, אבל כשבאים וקוראים את הדברים, נכון שחלקם נשמעים כמו דברים שקיימים, אבל כשרואים את סעיף 6, שמדובר בעבירה פלילית, זה רק יגרום לפחד נוסף למגזר העסקי, כשכל המטרה לבוא ולפתוח אותו, שהמשק יחזור לתפקוד, המובטלים יחזרו לשוק העבודה.

נורית בנבנישתי: התשובה היא שחוזרים אחורנית.

נורית בנבנישתי: כל מעסיק וכל מנכ"ל דואג לעובדים שלו ודואג לכל מי שנכנס למשרדים שלו.

נורית בנבנישתי: אני חושבת שזאת צריכה להיות המהות, ואני מאוד מופתעת שמרגולציה פרטית, שבהתחלה באו ואמרו "רגולציה עצמאית", באים והופכים את זה לרגולציה עם חוק, עם אכיפה ומעצר, כולל קנסות.

נורית בנבנישתי: זה ממש רחוק ממה שדיברו בתחילתה של הדרך כשהיינו בשיא הקורונה.

נורית בנבנישתי: תודה לכם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, אורית.

יפעת שאשא ביטון: את תוכלי להתייחס באופן נקודתי לסעיפים, כאשר נהיה בקריאת החוק, ולהביע את הסתייגותכם.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת משה אבוטבול, רצית להתייחס לפני הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אם יש חבר כנסת או חברת כנסת נוספים שרוצים להתייחס לפני פתיחת הדיון, בבקשה.

משה אבוטבול: ראשית, יישר כוח.

משה אבוטבול: אני מאוד שמח שזה הגיע לוועדה שלנו, ועדת הקורונה, ולא מסתובב במקומות אחרים, כי זה המקום הטבעי.

משה אבוטבול: פה צריך לדון בזה.

משה אבוטבול: אני חושב שיושבת-ראש הוועדה, כשהיא מתעקשת על דברים זה לטובת הציבור ולטובת העם, כך שתודה רבה לך.

משה אבוטבול: החוק הוא חוק כתוב, אבל אחרי הכול הוא יבש.

משה אבוטבול: חייבים לפעול שמשרד הבריאות וכל משרדי הממשלה יגייסו את כל הכוחות, כדי להעביר את החוק בצורה הפשוטה ביותר לציבור.

משה אבוטבול: חסר המון בהסברה, אנשים לא מבינים, הם סביב עצמם עם כל מיני שאלות.

משה אבוטבול: אני עצמי מפנה אותם לפעמים למוקד 104 להתקשר, חלק אומר להם תשובות כאלה, חלק תשובות אחרות.

משה אבוטבול: חייבים בנושא הזה קצת לתת יותר הסברה, נקרא לזה "להנגיש את החוק לציבור".

משה אבוטבול: אני חושב שתפקידה של הוועדה והעומדת בראשה בעזרת השם זה כמובן להוציא את משרדי הממשלה בנושא, וכל אחד בפרק שקשור אליו.

משה אבוטבול: יש פרקים שקושרים לביטוח הלאומי – הביטוח הלאומי חייב להיות יותר נגיש, פרקים שקשורים למשרד הבריאות – משרד הבריאות, פרקים של משרד החינוך – משרד החינוך, אבל לא ייתכן שהתושבים גם אחרי החוק הזה, שנצביע עבורו – אנחנו פה כדי להצביע – אין לזה את הנשמה.

משה אבוטבול: יש לו את הגוף, אבל חסרה הנשמה, והציבור חייב את הנושא הזה.

משה אבוטבול: קיבלתי היום מכתב מאוד כואב ממשפחה שבשבת הם עברו בבית שמש ושוטר בא עם רמקול התחיל לצעוק להם: למה אתם בלי מסכה?

משה אבוטבול: רבותיי, עם כל הכבוד, בכל אופן אותו שוטר יכול היה לגשת אליהם ולא לעשות את זה בצורה מתריסה כזאת, צריכים גם לגלות רגישות מעבר לחוק.

משה אבוטבול: החוק מאוד יבש, אבל מעבר לזה יש אנושות.

משה אבוטבול: אנחנו בני אדם, ובני אדם חייבים לעשות להם טיפה יותר ריכוך בנושא הזה של הבאת החוק להסברה.

משה אבוטבול: מעבר לזה, אני קורא כמובן לכולם לתמוך בחוק אחרי כל הדיונים בדברים האלה.

משה אבוטבול: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת אבוטבול.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת ג'אבר, ביקשת רשות דיבור.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

ג'אבר עסאקלה: קודם כול, אני רוצה להצטרף לביקורת.

ג'אבר עסאקלה: אני מצר על הדחיפות.

ג'אבר עסאקלה: כלומר, עכשיו שמתם אותנו במצב בלתי אפשרי, אנחנו עם הגב לקיר, כחברי וועדה.

ג'אבר עסאקלה: זה הגיע אלינו בדקה ה-92, כמעט אחרי - - - ואין לנו הרבה ברירות.

ג'אבר עסאקלה: אנחנו לא יכולים לקחת אחריות, במיוחד עם החדשות על עלייה במספר הנגועים שאנחנו שומעים יום-יום.

ג'אבר עסאקלה: על זה עיקר הביקורת שלי.

ג'אבר עסאקלה: אני חושב שנכון להיזהר, נכון לאשר תקנות עם ההקלות שדיברתם עליהן, וגם אני מצטרף לחברי משה בעניין ההסברה.

ג'אבר עסאקלה: שמעתי את נציגת הרשויות המקומיות.

ג'אבר עסאקלה: חברים, הייתי בוועדת הקורונה הזמנית והשתתפתי ברוב הדיונים שם.

ג'אבר עסאקלה: אחת הביקורות הכי קשות היו על משרדי הממשלה ועל הממשלה בכלל שהם לא משתפים את הרשויות המקומיות ולא סומכים עליהן.

ג'אבר עסאקלה: אני חושב שהרשויות המקומיות גם עם המטלות הלא פשוטות הן כתובת יותר פשוטה לאזרחים, והם יכולים לנהל או לפקח על יישום החקיקה או יישום ההנחיות יותר טוב מאשר מישהו רחוק שיושב בירושלים.

ג'אבר עסאקלה: זה דבר אחד.

ג'אבר עסאקלה: אני רק מקווה שלא נחזור לבהלה.

ג'אבר עסאקלה: מה שקרה לנו במארס ועד כמעט סוף מאי, אנחנו נכנסנו לבהלה.

ג'אבר עסאקלה: כל החברה בישראל נכנסה לבהלה וזה שיתק את החיים החברתיים, שיתק את החיים הכלכליים, שיתק את הכול.

ג'אבר עסאקלה: היום אני מציע שניקח את הדברים בטעם.

ג'אבר עסאקלה: כלומר, לפקח – נכון, להיזהר – נכון, להוציא הנחיות – נכון, אבל לא שבירה טוטלית של כל דבר.

ג'אבר עסאקלה: אנחנו עדיין לוחצים להפעיל את הרכבות ולהפעיל את התחבורה הציבורית ולהחזיר את האנשים האלה לעבודה.

ג'אבר עסאקלה: הדברים האלה מאוד מאוד חשובים לנו.

ג'אבר עסאקלה: אם היה אפשר, חברת הכנסת יפעת, כן לדחות את זה בשבוע, עשרה ימים, שבועיים, ולא לקיים את הדיון באופן בהול, זה היה משמח אותנו ונותן לנו אפשרות לקיים דיון.

מיקי לוי: היא רוצה, היא לא יכולה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת ג'אבר, אני מקווה שאני אשמח אותך בעתיד בדברים אחרים, אבל אנחנו נתקדם עם החוק.

יפעת שאשא ביטון: עד ליום שני אנחנו כבר נגיע להצבעה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה על הדברים.

יפעת שאשא ביטון: איתי – התאחדות בעלי המלאכה, ואחר כך חברת הכנסת קטי שטרית.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

יוליה מלינובסקי: יש משפט שאומר שמה שקורה בבהלה אף פעם לא יוצא טוב.

יוליה מלינובסקי: כבר קיבלנו הרבה חוקים בבהלה.

יפעת שאשא ביטון: מהוועדות שלי יוצא רק טוב.

יוליה מלינובסקי: לא.

יוליה מלינובסקי: לא יצא טוב.

יוליה מלינובסקי: וגם כל - - -

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה שאיתי לא איתנו.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת קטי שטרית, בבקשה.

יוליה מלינובסקי: ראינו את כל הבהלות האלה ואת התוצאות.

קטי קטרין שטרית: גם אני כשהסתכלתי על זה בתחילה וראיתי כל כך הרבה מגבלות והגבלות, אמרתי: וואו, מה נסגר?

קטי קטרין שטרית: אבל אני מבינה, מה לעשות, התחלואה מתחילה לעלות.

קטי קטרין שטרית: וכשזה מתחיל לעלות, מתחילה הדאגה.

קטי קטרין שטרית: ואנחנו פה נהיה אחראים אם נעלה את הטבלה כלפי מעלה או שנוריד אותה.

קטי קטרין שטרית: מה לעשות, גם אם זה עניין מהיום למחר, צריך להבין שיש פה מצב שהוא מתחיל להיות מצב חירום.

קטי קטרין שטרית: אני חושבת שעם כל הרצון של האופוזיציה להציג את זה כמחטף, אני עוד לא ראיתי מה יוצא לממשלה אם באמת מתחילים להגביל.

קטי קטרין שטרית: מה יוצא?

קטי קטרין שטרית: מרוויחים מזה המון... לא, הם יכולים להרוויח מזה דבר אחד, חיי אדם.

קטי קטרין שטרית: ואם מדובר בחיי אדם, אנחנו כן צריכים לעשות מאמץ, לשים את הפוליטיקה בצד ולהתייחס באופן ענייני, כי באמת מדובר בשעת חירום.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חברת הכנסת קטי שטרית.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מיקי לוי, ביקשת התייחסות נוספת.

יפעת שאשא ביטון: יש חבר כנסת או חברת כנסת נוספים שרוצים להתייחס לפני פתיחת הדיון בחוק?

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: מיכל היועצת המשפטית של משרד הבריאות, תרשי לי גברתי, מדינות שכנות, פחות מפותחות מאיתנו, עם בריאות ברמה יותר נמוכה ועם רמת סניטציה תברואתית הרבה פחות גבוהה, כמו ירדן, רמת התמותה והתחלואה פחותה משלנו.

מיקי לוי: זה דבר אחד.

מיקי לוי: הרשות הפלסטינית בשבילי היא לא מדינה.

מיקי לוי: אנחנו יודעים בדיוק מה רמת התחלואה ומה רמת בתי החולים שלה ומה רמת הסניטציה.

מיקי לוי: אפילו עזה יותר טובה מאיתנו.

מיקי לוי: בואו נהיה קצת צנועים.

מיקי לוי: אני אומר את זה רק לפרוטוקול.

מיקי לוי: תיכף אני אשאל את השלטון המקומי, האם הם ערוכים לוגיסטית לתמוך בכל הוראות החוק, כי זה מצריך מהם מערכת כוח-אדם, מערכת לוגיסטית, לילה, בוקר, בתי עסק, בתי עינוגים.

מיקי לוי: אם הם אומרים לנו שלא, במה עסקינן?

מיקי לוי: זה חוק לשם החוק?

מיקי לוי: חוסר היערכות ממשלתית?

מיקי לוי: אני אבקש מהם את התשובה הזאת.

מיקי לוי: אני מבקש לפנות לחבריי וחברותיי מהקואליציה, חברת הכנסת שטרית ופלוסקוב.

מיקי לוי: אני רוצה רק להפנות אתכן, כדי שתבינו איזה רגולציה ואיזה שוט ואיזה - - -

קטי קטרין שטרית: מה?

קטי קטרין שטרית: אם אתה משתעל, חום גוף, מעלית - - -

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת שטרית, לא ניכנס עכשיו לוויכוח, נעסוק בזה בקריאת החוק.

קטי קטרין שטרית: מה?

קטי קטרין שטרית: כאילו מה יש לו?

מיקי לוי: את רואה.

מיקי לוי: את יודעת מה ההבדל?

מיקי לוי: שאני קראתי ואני מכיר.

מיקי לוי: זה ההבדל.

קטי קטרין שטרית: מה, כשמודדים לך חום?

קטי קטרין שטרית: ריבונו של עולם.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת שטרית, בואי ניתן לו לסיים את דבריו ונוכל להתייחס לגוף החוק.

מיקי לוי: שטרית, חברתי היקרה, זה בהינף יד, לא התעמקתי לגמרי, אבל מכיוון שהרגולציה כל כך קשה, כל כך מקפידה על האזרחים בעלי העסקים, היא פשוט תחסל אותם.

מיקי לוי: אם אני בעל עסק, אני לא פותח.

מיקי לוי: עמ' 16 סעיף 6 – לפתוח כולם.

יפעת שאשא ביטון: רגע, חבר הכנסת מיקי לוי, לפי שעון ישראל עברה חצי דקה.

מיקי לוי: דקה.

מיקי לוי: כל מי שלא - - -, דינו – שישה חודשי מאסר?

מיקי לוי: על זה אתם תצביעו?

מיקי לוי: שישה חודשי מאסר.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: לא.

מיקי לוי: אני רוצה להבין.

מיקי לוי: תלכו הביתה ורק תלמדו את הסעיף הזה, לא צריך כלום.

קטי קטרין שטרית: על מה אתה מדבר.

קטי קטרין שטרית: על מה הוא מדבר?

יוליה מלינובסקי: - - -

מיקי לוי: אני רוצה לתת להם חומר ללמוד בבית.

מיקי לוי: זה לא למדוד חום - - -

קריאות: - - -

קטי קטרין שטרית: שחרר.

קטי קטרין שטרית: שחרר, מיקי.

מיקי לוי: זה שישה חודשי מאסר.

קטי קטרין שטרית: שחרר, מיקי.

קטי קטרין שטרית: שחרר, הכול בסדר.

קטי קטרין שטרית: יש לנו את כל הזמן שבעולם.

מיקי לוי: שישה חודשי מאסר.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו, אני מקווה, אחרי שהוצאתם קצת - - -

מיקי לוי: - - - גברתי, רק אלייך - - -

קטי קטרין שטרית: תן להם להסביר.

מיקי לוי: מכיוון שבבית לא התארגנו, ונולדו לנו נכדים - - -

קריאות: מזל טוב.

יפעת שאשא ביטון: למה אתה כועס?

יפעת שאשא ביטון: אתה אמור להיות שמח ומחויך.

אורלי פרומן: תאומות.

מיקי לוי: אני מתרגז.

מיקי לוי: כל אחד צריך לקחת את זה בעירבון מוגבל, כי יש לי פיוזים קצרים.

מיקי לוי: מה אני אעשה, זה בא מפה (הלב), ובגלל זה, זה (הלב) סבל.

מיקי לוי: נולדו לנו תאומות זהות.

קריאות: מזל טוב.

מיקי לוי: מתי יסתיימו הסדרי הדיון, כדי שנוכל לארגן את חיינו מעתה ואילך?

יוליה מלינובסקי: אגב, הערה נוספת.

יוליה מלינובסקי: מי אמר פה - - - אם משרד הבריאות היה מתייחס לדוחות של ועדת הקורונה, הייתם יודעים שכבר אז דיברנו על - - -

קריאות: - - -

קטי קטרין שטרית: אנשים מסתובבים היום בלי מסכות.

מיקי לוי: אני איתך בדברים האלה.

מיקי לוי: חוק נוראי - - -

קטי קטרין שטרית: בואו ניתן להם לענות.

יפעת שאשא ביטון: חברים.

מיקי לוי: אני לא אתן לזה לעבור.

יפעת שאשא ביטון: חברים, חבל על הצעקות.

יפעת שאשא ביטון: שמעתי את השאלה, אני אתייחס לסידורי הדיון.

מיקי לוי: שישה חודשי מאסר.

יפעת שאשא ביטון: ראשית, יש דיון בוועדת הכנסת לגבי חוק אחר, כעשר דקות אחרי סגירת המליאה אני אצטרך ללכת, אנחנו נעשה הפסקה קצרה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתחיל בקריאת החוק - - -

נירה לאמי רכלבסקי: היועצת המשפטית מטעם משרד המשפטים אמרה שהם מוותרים על שישה חודשים, אם הבנתי נכון.

יפעת שאשא ביטון: בסדר, אבל אנחנו לא מקיימים עכשיו את הדיון על סעיפי החוק, חברים.

קריאות: - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מקיימים עכשיו את הדיון על סעיפי החוק, עוד לא התחלנו בקריאה.

ג'אבר עסאקלה: דחפו בשביל להוריד.

יפעת שאשא ביטון: נמשיך, חבר הכנסת מיקי לוי, לאחר ההפסקה כשעה, אחר כך נפסיק את הדיון ונתכנס מחר למשך יום דיונים.

יוליה מלינובסקי: מה קורה היום?

יפעת שאשא ביטון: היום כעשר דקות אחרי סיום המליאה נצא להפסקה, להפסקה ממש ממש קצרה, אנחנו נחזור אחר כך לכשעה דיון, נתפזר כדי שתוכלו לקרוא את החוק, להעמיק בו, יש לכם את כל הערב והלילה, ונתכנס מחר בעשר בבוקר לדיון כל היום, עד שתרגישו שנתתם את כל מה שיש לכם, ואם נרגיש שזה לא מספיק מבחינת הזמן, נמשיך את הדיון גם ביום ראשון.

יפעת שאשא ביטון: אלה סדרי הדיון נכון לכרגע.

יפעת שאשא ביטון: אם יהיו שינויים, כמובן אתם כאן כדי לשמוע.

יפעת שאשא ביטון: נתחיל בהקראת החוק.

יפעת שאשא ביטון: גברתי מנהלת הוועדה, אני מבקשת להודיע לי עם סיום המליאה, כדי שנוכל לעלות לוועדת הכנסת.

יפעת שאשא ביטון: יש פה גם חברים נוספים.

יוליה מלינובסקי: בשביל מה ועדת הכנסת?

יפעת שאשא ביטון: לא קשור לחוק הזה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, נירה היועצת המשפטית.

יוליה מלינובסקי: מה קשור לוועדת הכנסת?

יוליה מלינובסקי: לא הבנתי.

יפעת שאשא ביטון: לא קשור אלייך.

יוליה מלינובסקי: גברתי היושבת-ראש, שלא תהיה פה בהלה לא נכונה.

יוליה מלינובסקי: אנחנו לא במגפה, לא אלפי מתים, לא 10,000 מתים, לא 5,000 מונשמים.

יוליה מלינובסקי: כל מי שבר דעת היה קצת מתעמק ויוצא מהיסטריה מיותרת, וקורא דוח ביניים של ועדת הקורונה שדיברנו על העובדים הזרים, ומשרד הבריאות לא נתן שם טיפול, ודיברנו - - -

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת יוליה מלינובסקי - - -

יוליה מלינובסקי: אם לא - - -

יפעת שאשא ביטון: קודם כול, את לא צועקת עליי.

יוליה מלינובסקי: לא היינו צריכים את כל השטויות האלה פה עכשיו.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו אנחנו נרגעים.

יוליה מלינובסקי: פשוט ככה.

יוליה מלינובסקי: פשוט ככה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עכשיו נרגעים.

יוליה מלינובסקי: לא מטפלים, לא עושים ואחר כך כולם בהיסטריה – אלפי מתים ומונשמים.

יוליה מלינובסקי: וואלה יופי, אבל אין חומר ריאגנטי במחוזות לעשות בדיקות.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יוליה מלינובסקי: מצוין.

יוליה מלינובסקי: העיקר שיש חוק - - -

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת יוליה מלינובסקי, אני אקרא אותך לסדר, את תצאי החוצה, זה מאוד פשוט.

יוליה מלינובסקי: - - - שישה חודשי מאסר.

יוליה מלינובסקי: תקשיבי, את מתעסקת בקקה.

יפעת שאשא ביטון: אני קוראת אותך לסדר בפעם הראשונה.

יוליה מלינובסקי: את מתעסקת בקקה.

יוליה מלינובסקי: אנחנו משקרים לאזרחים.

יפעת שאשא ביטון: אני קוראת אותך לסדר פעם שנייה.

מיקי לוי: די, די, יוליה.

יוליה מלינובסקי: את משקרת לאזרחים.

יוליה מלינובסקי: את משקרת בזה.

יפעת שאשא ביטון: אני קוראת אותך לסדר פעם שלישית.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת להוציא אותה החוצה.

יוליה מלינובסקי: אנשים מתים באלפים?

יוליה מלינובסקי: אנחנו לא קוברים אותם בעילום שם.

יוליה מלינובסקי: לא, זה לא המצב.

יוליה מלינובסקי: אנחנו שקרנים.

יוליה מלינובסקי: ממשלה שקרנית.

יוליה מלינובסקי: במקום לטפל בריאגנטים - - -

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת יוליה מלינובסקי, החוצה.

יוליה מלינובסקי: יופי.

יוליה מלינובסקי: מצוין, גברתי.

יוליה מלינובסקי: שיהיו ריאגנטים למכונות לעשות בדיקות, אני אצא החוצה.

יוליה מלינובסקי: את מבינה?

יוליה מלינובסקי: את משקרת לאזרחים, כי את יודעת שזה האמת.

יוליה מלינובסקי: את ישבת בדיון ואמרת, ושמענו - - -

יפעת שאשא ביטון: הכול בסדר, זה לא רלוונטי לדיון עכשיו.

יוליה מלינובסקי: ישבת בדיון ושמעת שאין אפילו ריאגנטים לבדיקות.

יפעת שאשא ביטון: אנשי המשמר, אני חושבת שאתם מתמהמהים קצת.

יוליה מלינובסקי: מצוין.

יוליה מלינובסקי: אין לנו ריאגנטים לעשות בדיקות, אבל אנחנו בשעת חירום.

יוליה מלינובסקי: (חברת הכנסת יוליה מלינובסקי יוצאת מאולם הוועדה)

יפעת שאשא ביטון: אתם מוזמנים כמובן, כל נושא בוער על סדר-היום בנושא הקורונה, להביא אותו לוועדת הקורונה, אנחנו יותר מאשר נשמח לדון בכל אחד מהנושאים.

יפעת שאשא ביטון: זה לא לעניין כאן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עכשיו דנים בהצעת החוק הזאת, ואני מבקשת לא לפנות לעניינים אחרים.

יפעת שאשא ביטון: מה גם שאתם בעצמכם קצת מלינים על קוצר הזמן, אז לא נבזבז זמן יקר על דברים שלא קשורים להצעת החוק.

יפעת שאשא ביטון: אני רק רוצה להתייחס לנושא של התחלואה וגם לדוגמאות, חבר הכנסת מיקי לוי, שנתת על שכנותינו.

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע, בסוף אומרים: הכול עניין של השקפה, כי אנחנו יכולים להסתכל על מדינות אירופה, מדינות מאוד מאוד מפותחות, ראו ערך איטליה, ראו ערך בריטניה, ראו ערך נורווגיה, ראו ערך הרבה מאוד מדינות בעולם, שאנחנו גם רואים מה היקף התחלואה שם, מה היקף התמותה שם.

יפעת שאשא ביטון: זה לא שמדינת ישראל נמצאת באיזה בועה ואנחנו יכולים לשפוט את ההתנהלות רק על פי התייחסות לעצמנו.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו פה הרבה מאוד קבוצות ביקורת.

יפעת שאשא ביטון: עם הרבה מאוד צניעות, אנחנו נמצאים היום בתקופה של מגפה, אף אחד מאיתנו, גם לא מהיושבים מקרב משרדי הממשלה, לא היה נמצא כאן אם אין דחיפות ובהילות לגבי הנושא.

יפעת שאשא ביטון: וכמו שאתם רואים, אנחנו לא מבקשים פה תקנות לנצח, אנחנו מבקשים תקנות שרלוונטיות לעכשיו ולתקופה מאוד מאוד קצרה קדימה, ואנחנו כמובן נשוב ונבחן אותן כל העת, ככל שנידרש.

יפעת שאשא ביטון: היועצת המשפטית נירה, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: את מוזמנת להתחיל לקרוא את החוק.

נירה לאמי רכלבסקי: חוק להארכת תוקפן של תקנות שעת חירום (נגיף הקורונה החדש – הגבלת פעילות), התש"ף

נירה לאמי רכלבסקי: –2020 – אני רק אציין שזה כבר לא יהיה הארכה, זה יהיה כנראה חוק ל"לקיום תוקפן", כי אם ההארכה תתנתק, אנחנו נקיים תוקף של תקנות, אבל לא נאריך אותן.

נירה לאמי רכלבסקי: הוספתי כאן הערה למה מספר השוהים באירוע באולם אירועים הוחרג בצורה כל כך קיצונית שהממשלה היא זאת שצריכה להסדיר את המספר הזה, בעוד שכל היתר מוסדר על ידי מנכ"ל משרד הבריאות.

נירה לאמי רכלבסקי: אם תרצי, ישיבו עכשיו.

נירה לאמי רכלבסקי: אם תרצי, נמשיך.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: נעבור סעיף-סעיף כדי שהדברים יהיו מסודרים, ואנחנו נתייחס לכל סעיף בנפרד.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, נציגי הממשלה מוזמנים להתייחס.

מיכל גולדברג: כמו שציינתי קודם הפתיחה של אולמות האירועים אושרה ממש בשבוע שעבר על ידי הממשלה, בתיקון האחרון, אחרי התלבטויות והיסוסים בגלל העלייה בתחלואה.

מיכל גולדברג: בכל זאת הממשלה כן החליטה לאפשר את פתיחת אולמות האירועים, במגבלה של 250 אנשים.

מיכל גולדברג: אם יהיה צורך, נתקן את זה.

מיכל גולדברג: אם נראה חס וחלילה החמרה בתחלואה תוך כדי, ונרצה - - -

יפעת שאשא ביטון: במה זה שונה מהדברים האחרים?

יפעת שאשא ביטון: למה כאן נדרשת הממשלה ובמקום אחר נדרש מינהל?

יפעת שאשא ביטון: והאם כאשר אנחנו מדברים על אולמות אירועים זה לגבי כל אירוע שמתרחש שם?

מיכל גולדברג: קודם כול, ברגע שהכנסת תאשר את הארכת החוק, כל תיקון שנרצה לעשות יצטרך להיות בדרך של תיקון חוק.

מיכל גולדברג: אני בהחלט מסכימה עם האמירה, יכול להיות שיהיו עוד דברים נוספים שנצטרך גמישות לגביהם, ואפשר בהחלט לחשוב על מנגנון גמישות רחב יותר, שיאפשר תיקון, לאו דווקא של המספר הנקודתי הזה, של מגבלת ה-250 אנשים שנקבעה כרגע לאולם אירועים.

מיכל גולדברג: זו מגבלה שקבועה בתקנות, וברגע שהחוק יאושר זה יהיה חלק מהחוק.

מיכל גולדברג: יכול להיות שיש מקום לאפשר לתקן בצו נושאים נוספים, מגבלות נוספות שקבועות היום בתקנות, ויקובעו בחוק שהכנסת תחוקק.

יפעת שאשא ביטון: אם אני מבינה נכון, תתקני אותי בבקשה אם אני טועה, אתם באמצעות הסעיף הזה משאירים את הגמישות לנהל את היקף המשתתפים בהתאם להתפתחויות הבריאותיות.

מיכל גולדברג: - - -

יואב סגלוביץ': אפשר שאלת הבהרה?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

יואב סגלוביץ': שאלה דומה לשאלות ששאלתי אתמול.

יואב סגלוביץ': יש פה תקנות, עכשיו קוראים להן "חוק", אבל הכללים בין חוק לתקנות הם שונים.

יואב סגלוביץ': בחלק מהחוק, כמו שאמרה גברתי יושבת-ראש הוועדה, זה בסמכות המנהל, שזאת שאלה אחרת, נדון בה אחר כך.

יואב סגלוביץ': מה קרה?

יואב סגלוביץ': משפטית אני לא מבין מה קורה פה, גם עניינית אני לא מבין מה קורה פה, כי בהמשך נפגוש רכבות שעדיין לא נוסעות, ושם אין כללים.

יואב סגלוביץ': אני אומר אמירה כללית, כי זה יהיה לאורך כל הדרך, צריך להחליט במה אנחנו מתעסקים.

יואב סגלוביץ': זה לא תקנות היום, זה הפיכה לחוק, ומה שיש פה זה copy-paste, ואני אומר בפתיח הדברים שאי-אפשר לנהל חוק כמו שמנהלים תקנות.

יואב סגלוביץ': ואחרי שאמרתי את זה, אני אשתוק, ואני חושב שבעניין הזה אני מכוון גם לדעת יושבת-ראש הוועדה.

יואב סגלוביץ': פשוט יצאה תקלה מתחת ידיכם.

יואב סגלוביץ': זה שעושים שורה ואומרים "חוק", זה לא חוק, זה תקנות.

יואב סגלוביץ': אם ההתייחסות היא לחוק, זה אומר שכל דבר שיקרה, לפחות כאן, צריכים לחזור לוועדה.

יואב סגלוביץ': אני נגד הרבה דברים שכתובים פה, אבל אין בו היגיון משפטי בכלל.

יפעת שאשא ביטון: משרדי הממשלה, רוצים להתייחס?

יפעת שאשא ביטון: אותי סיפקה התשובה של המשרדים מהבחינה הזאת שזה משאיר את הגמישות - - -

יואב סגלוביץ': מהיכרותי זה לא אותו דבר – משרד הבריאות אומר את דעתו, אני מבקש לשמוע את עמדת משרד המשפטים.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, משרד המשפטים מוזמן לומר את עמדתו.

איל זנדברג: אחר צוהריים טובים, אני אשיב ברמה המאוד מאוד כללית, כי אני חושב שאנחנו נמצאים בפתח הדיון.

איל זנדברג: אכן מדובר במעשה של חקיקה, מדובר בחוק.

איל זנדברג: מדובר בחוק שמאריך תוקפן של תקנות שעת חירום.

איל זנדברג: תקנות שעת חירום הוא כלי שהכנסת בחוק-יסוד: הממשלה העניקה לממשלה, אמצעי שנתון בידיה בגלל הדחיפות, כשלא ניתן להגיע לכנסת, אבל צריך לקבוע הסדרים דחופים, שיכולים גם לגבור על חוק.

איל זנדברג: כלומר, מהותית הוא ברמה של חוק, למרות שזה תקנות שעת חירום.

איל זנדברג: התוקף הזה מוגבל לשלושה חודשים.

איל זנדברג: בתום אותה תקופה התקנות פוקעות, זולת – אומר חוק-היסוד – אם הכנסת האריכה את תוקפן בחוק.

איל זנדברג: כלומר, הכלי הזה הוא אכן כלי של חוק, בחוק כמובן הכנסת יכולה לקבוע בו כל דבר שהיא רוצה במגבלות החוקתיות, שזה לא ממין העניין כרגע, אבל הטכניקה שבה לוקחים את תקנות שעת החירום הקיימות, כוללים אותן כטקסט, כלשון, כנוסח בתוספת, והכנסת מאמצת אותן היא טכניקה שקיימת בהיסטוריה החוקתית של מדינת ישראל.

איל זנדברג: אפשר להתווכח האם היה עדיף לעשות את כל זה הרבה יותר מוקדם ולכתוב חוק מלא, לא בשיטה של תוספת, זו בוודאי הייתה דרך חקיקה יותר מוצלחת, אבל האמירה כאילו יש כאן תקנות בכסות של חוק, זו טכניקה חקיקתית מוכרת במדינת ישראל.

איל זנדברג: יש חוקים שקיימים ככה עשרות בשנים.

יואב סגלוביץ': צריכים לחזור לוועדה הזאת, לוועדה אחרת, לא משנה איזה ועדה, לעשות תיקונים לאחר מכן, עכשיו בניסוח הנוכחי.

איל זנדברג: בוא נזכיר, מה שהממשלה מביאה כאן זה חוק להארכת תוקף תקנות שעת חירום, חוק שיעמוד בתוקפו זמן קצר, כאשר הממשלה הביאה חוק ממש, חוק סמכויות מיוחדות בענייני קורונה, לפעמים קוראים לו "חוק המסגרת", שמסדיר תחומים דומים, את אותם תחומי תוכן שתקנות שעת החירום האלה הסדירו מלכתחילה בתקנות שעת חירום, והדיון המהותי שהכנסת עושה כמחוקקת ממש לפרטים ייערך שם.

איל זנדברג: כמובן שהכנסת יכולה לעשות את זה גם כאן, אבל זה סוג של גישור, שהוא כלי אפשרי מבחינה חוקתית, ובנסיבות העניין הוא הדבר הכי טוב שאפשר לעשות, כדי שיהיו בידי הממשלה כלים וסמכויות להתמודד עם הנגיף וכן הלאה.

איל זנדברג: ועדיין הכנסת תוכל – אולי אם אני אגיד בשלווה ונחת זה יישמע אולי קצת מוגזם – בפרק זמן יותר ארוך מאשר הדיון שמתקיים פה היום לחוקק את חוק הסמכויות המיוחדות, שהוא יהיה חוק יותר ארוך טווח.

איל זנדברג: זאת אומרת, התכנים הם אותם תכנים.

איל זנדברג: מה שהיום פה מופיע בתקש"ח יוסדר כפי שתקבע הכנסת, תחליט הכנסת, בחוק - - -

יואב סגלוביץ': בהנחה שצריך את הדברים האלה בכלל.

איל זנדברג: כרגע הממשלה סבורה שבהחלט צריך אותם עד שיחוקק החוק ההוא.

איל זנדברג: אם היינו מביאים את החוק ההוא ומבקשים שיחוקקו אותו ביממה אחת, זה היה מעשה לא סביר.

איל זנדברג: אז מבקשים משהו כביניים, והמודל החקיקתי הזה של חוק - - - זה דבר שמלווה אותנו הרבה מאוד שנים.

איל זנדברג: זה שזה נעשה בעבר זה לא מצדיק שזה דבר מוצלח, אבל זה בוודאי טכניקה מקובלת במשפט הישראלי, וזו פעולה של גישור.

איל זנדברג: ולכן מדובר פה בתקופה קצרה, שהיא משקפת את היכולת של הכנסת לחוקק את החוק העיקרי, היא לא משקפת משהו אחר, היא לא משקפת איזה היבט חוקתי.

איל זנדברג: היא זמן קצר, כדי שיהיו כלים, ובינתיים הכנסת תוכל לדון ולהחליט איך באמת ייראו ההסדרים האלה.

נירה לאמי רכלבסקי: אם כי החוק העיקרי לא יהיה חוק, אלא תקנות.

איל זנדברג: לא.

איל זנדברג: החוק העיקרי יהיה חוק.

איל זנדברג: קודם כול, החוק העיקרי יהיה מה שהכנסת תחליט שהוא יהיה.

נירה לאמי רכלבסקי: את זה צריך להגיד.

איל זנדברג: יש הצעה ממשלתית.

איל זנדברג: הכנסת המחוקקת, לא הממשלה.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת סגלוביץ', גם התייחסנו לזה בראשית הדיון, גם משרדי הממשלה וגם אנוכי, לגבי תוקף התקנות.

יפעת שאשא ביטון: בסך הכול 45 ימים, גם חשבנו לפצל בהתחלה ולהשקיע כמה זמן שנדרש כאן, אבל הציגו משרדי הממשלה את העיקרון שלפיו הם רוצים להשקיע את מרב המאמצים בחוק המסגרת, שהוא יחליף גם את התקנות הללו, ולכן אנחנו נמצאים כאן, כדי לייצר את אותו גשר עד לחקיקת חוק המסגרת.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, נירה.

נירה לאמי רכלבסקי: מיכל, דיברת על גמישות.

נירה לאמי רכלבסקי: אם ככה, למה בנושאים רלוונטיים אחרים אנחנו לא מניחים לפתחם של שרים רלוונטיים, שיתערבו גם הם בקבלת ההחלטות, ומשאירים הכול, ולו כדי ששר יביא את האינטרסים של המשרד שלו?

יפעת שאשא ביטון: התשובה לכך התקבלה.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת, נירה, שנעבור לסעיף הבא.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שמיכל הציגה יפה את הדברים.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, נגיע להגדרות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו בתוספת ובהגדרות.

נירה לאמי רכלבסקי: בישיבה מקדימה שערכנו תהינו מה היא בעצם ההגדרה של תא משפחתי, מכיוון שהיא איננה מופיעה פה.

נירה לאמי רכלבסקי: דיברנו על מסגרות שונות של תאים משפחתיים שונים בחברה הישראלית היום, שאולי לא מתאימים להגדרה המסורתית.

נירה לאמי רכלבסקי: האם גם הם יכולים להבין שההוראות לגבי תא משפחתי חלות עליהם?

יפעת שאשא ביטון: מדובר על כל תא משפחתי או יחידים שנמצאים באותו בית.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה להגיד לך כי הייתי חלק מהחקיקה של התקנות האלה.

יפעת שאשא ביטון: גם בזמנו נשאלו אותן שאלות.

יפעת שאשא ביטון: גם אם הם לא תא משפחתי, אבל הם גרים באותה יחידת דיור, מבחינתנו הם נחשבים - - -

נירה לאמי רכלבסקי: לא.

נירה לאמי רכלבסקי: אני מדברת על משפחות מורכבות.

נירה לאמי רכלבסקי: מה שנקרא למשל "זוגות בני אותו מין" - - -

יפעת שאשא ביטון: זה לא רלוונטי.

יפעת שאשא ביטון: הם נמצאים באותה יחידת מגורים?

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: ממש לא.

יפעת שאשא ביטון: הם גרים בשלושה מקומות.

יפעת שאשא ביטון: העליתי את המקרה הזה של זוגות למשל מאותו מין, שלכל אחד מבני הזוג יש ילדים עם אדם אחר, ילדים ביולוגיים, ההורים הנוספים גם מעורבים בתא המשפחתי, אבל מדובר כאן במין שתיים וחצי משפחות.

יפעת שאשא ביטון: אני מדברת על מקרים של משפחות שחיות בשני מקומות נפרדים או אפילו שלושה, והשאלה אם אנחנו לא רוצים לנסות לפחות להגדיר תא משפחתי באופן שיאפשר - - -

יפעת שאשא ביטון: אתם מזומנים להתייחס.

יפעת שאשא ביטון: הייתה לכך התייחסות בכך שהוחרגו גם הורים גרושים, אם אני זוכרת נכון, והמעבר בין שני הבתים.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

לילך וגנר: אני יכולה להציע שאולי נתייחס לכך כשנגיע לסעיפים שמזכירים את הנושא הזה, כי זה יהיה רלוונטי לגבי סעיפים מאוד מאוד קונקרטיים, למשל כשנדבר על הנושא של הרכב.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז, אז בואו נקרא ברצף בבקשה את ההגדרות ונתקדם.

נירה לאמי רכלבסקי: המנהל הוא מנהל שירות הרפואה, נכון?

מיכל גולדברג: המנהל הכללי של משרד הבריאות או מי שהוא הסמיך לעניין - - -

נירה לאמי רכלבסקי: המנהל הכללי של משרד הבריאות הוא יקבע מנהל שירותי הרפואה.

נירה לאמי רכלבסקי: אני מבינה שזה מנכ"ל משרד הבריאות.

מיכל גולדברג: נכון.

מיכל גולדברג: זה המנהל הכללי.

נירה לאמי רכלבסקי: כאן הייתה לנו הסכמה שגן שעשועים כשלעצמו – המטרה של הסעיף הזה מדברת על מתקני השעשועים כמשהו שעלול להדביק, אבל גן שאין בו מתקן, לא חייב להיות מקום שאסורה השהייה בו, נכון?

נירה לאמי רכלבסקי: לכן מחקתי את זה.

נירה לאמי רכלבסקי: זה בסדר?

מיכל גולדברג: כן.

מיכל גולדברג: מקובל.

מיקי לוי: כל מה שאת מוחקת זה בסדר.

יפעת שאשא ביטון: יש הסכמה על משהו.

יפעת שאשא ביטון: ..

נירה לאמי רכלבסקי: ציינתי לעצמי שיש הגדרה ל"מרחב ציבורי" בסעיף 3.

נירה לאמי רכלבסקי: אולי תסבירו לנו את ההבדל.

נירה לאמי רכלבסקי: תקנה 5(א) זה דיסקוטק - - -

לילך וגנר: אולם מופעים, תיאטרון.

לילך וגנר: כל המקומות שעדיין פעילותם אסורה לפי התקנות.

נירה לאמי רכלבסקי: לילך, אני לא שומעת אותך.

לילך וגנר: הייתה רשימה הרבה יותר ארוכה והיא הלכה והצטמצמה כמובן עם הזמן.

לילך וגנר: כרגע נשארו שם בעיקר, למשל התיאטראות, הדיסקוטקים.

נירה לאמי רכלבסקי: אנחנו לא מתכוונים שאסור לבן אדם לשהות במבנה ששימש פעם כדיסקוטק או אולי באופן עקרוני משמש כדיסקוטק, אם לא מתקיימת בו פעילות אסורה, לכן תיקנתי את הניסוח, "המקיים פעילות אסורה לפי תקנה 5(א)".

נירה לאמי רכלבסקי: בסדר?

מיכל גולדברג: כן.

מיכל גולדברג: מקובל.

יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, זה לא אומר שהדבר הזה מקבע ל-45 ימים.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, אנחנו יכולים לשנות את ההנחיות לגבי פעולות תרבות לצורך העניין, תיאטראות וכו' תוך כדי תנועה גם בתקופה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: נכון?

גאל אזריאל: כרגע צריך תיקון חקיקה כדי לתקן את הדברים האלה.

נירה לאמי רכלבסקי: דיברנו על זה שאם היום יוחלט בקבינט הקורונה, או ביום אחר, נצטרך לפני שהחוק יעבור במליאה, לתקן את החוק בהתאם.

גאל אזריאל: למיטב הבנתנו הממשלה דנה בדיוק בסוגיות האלה בימים האלה, ולקראת השלמת תהליך החקיקה - - -

יפעת שאשא ביטון: נוכל לתקן את זה בתוך כמה ימים.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז.

נירה לאמי רכלבסקי: העליתי כאן שאלה, למה הכוונה תפילה במבנה?

נירה לאמי רכלבסקי: יש לעיתים עניינים או יותר שמתקיימים במבנים שהם לא בתי כנסת.

נירה לאמי רכלבסקי: האם אנחנו רוצים שאנשים שמקיימים מניין ספונטני או מניין שהוא לא במקום מוסדר, יהיו כפופים להוראות המנהל, שהן חמורות יותר וחלות על בתי כנסת, או להוראה הכללית שאומרת: אתם צריכים לשמור על הפרדה של שני מטר בין אנשים?

נירה לאמי רכלבסקי: אני חושבת שהייתה הסכמה עקרונית שצריך להבהיר את העניין הזה.

ג'אבר עסאקלה: אין התייחסות למסגדים.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, התייחסות.

מיכל גולדברג: קודם חשוב להבהיר שההוראה כמובן לא מדברת על בתי כנסת, היא מדברת על כל מקום שמתקיימת בו תפילה.

מיקי לוי: אני הייתי משנה את זה במקום "בתי כנסת" ל"מקומות תפילה".

גאל אזריאל: לא כתוב "בתי כנסת".

נירה לאמי רכלבסקי: בית כנסת זו הערה שלי שציינתי כדוגמה.

מיכל גולדברג: אנחנו מבקשים להשאיר את הנוסח כמו שהוא, "תפילה במבנה".

מיכל גולדברג: תפילה כמובן של כל דת שהיא, כשהיא נעשית במבנה, היא צריכה להתקיים בהתאם להוראות המנהל.

מיכל גולדברג: יש הוראות מנהל שקובעות תנאים שנוגעים לשמירה מפני הדבקה, שמירת מרחק, שכל אדם יבוא עם הספר – אני לא אומרת סידור, כי אנחנו כמובן לא מדברים רק על היהדות – עם ספר התפילה שלו.

אימאן ח'טיב יאסין: שטיח תפילה.

מיכל גולדברג: אני לא אוכל לדווח, אבל הוראות המנהל בהחלט מתייחסות לכל הדעות, והן קובעות הוראות, הן מאפשרות את התפילה, אבל בתנאים שנועדו שאנשים ישמרו על עצמם.

מיכל גולדברג: דרך אגב, זו הוראה שהיא לא פלילית.

מיכל גולדברג: זאת אומרת, הפרה של זה לא מהווה עבירה פלילית, אין סנקציה בצדה.

ג'אבר עסאקלה: יש קנסות, לא?

מיכל גולדברג: לא.

מיכל גולדברג: להפרה של ההוראה הזאת – אין.

לילך וגנר: אנחנו נפרט את ההוראות החוקיות, כשנגיע לזה.

ג'אבר עסאקלה: - - - במזרח ירושלים נקנסו על זה שתפסו אותם בתוך כנסייה.

מיכל גולדברג: היו שלבים שכן היו הוראות פליליות עם קנסות, אבל כרגע בשלב הזה – עוד פעם, אמרתי שעברנו הרבה שינויים.

ג'אבר עסאקלה: אולי הגיע הזמן לבדוק את הקנסות האלה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהנקודה הזאת ברורה.

יפעת שאשא ביטון: דווקא הנושא של תפילה במקומות תפילה די מוסדר.

יפעת שאשא ביטון: פשוט יש סעיפים הרבה יותר מהותיים שכדאי להתעמק בהם.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שדווקא הסעיף הזה הוא הרבה יותר ברור.

יפעת שאשא ביטון: אפשר להתקדם.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

ג'אבר עסאקלה: מה זה "צורך חיוני"?

ג'אבר עסאקלה: מישהו הגדיר את זה?

יפעת שאשא ביטון: יש פה שאלה, האם הוגדר באיזה מקום מה המשמעות של "חיוני"?

מיכל גולדברג: לא.

מיכל גולדברג: אין הגדרה כזאת.

יפעת שאשא ביטון: אם עוצרים אותם ושואלים, כל אחד יכול להגיד.

יפעת שאשא ביטון: גם לקנות שמן זה חיוני.

שי סומך: זאת לא הוראה פלילית.

מיכל גולדברג: קודם כול, אולי כדאי להגיד שגם ההוראה הזאת לא פלילית.

מיכל גולדברג: זו הוראה שקובעת נורמה, אין בצדה סנקציה כרגע.

מיכל גולדברג: כרגע זה גם יישאר ככה.

יפעת שאשא ביטון: אם אדם מוסמך לאכוף, פוגש משפחה או רכב שיש בו יותר נוסעים מהאמור, זה לא יכול לייצר שום סנקציה.

מיכל גולדברג: הוא יכול להעיר.

יפעת שאשא ביטון: שום סנקציה – לא קנס ולא משהו פלילי.

מיכל גולדברג: לפרט קצת יותר לגבי ההוראה עצמה?

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהנושא ברור.

יפעת שאשא ביטון: זה בסדר חבר הכנסת ג'אבר?

ג'אבר עסאקלה: כן.

יפעת שאשא ביטון: ענו לך.

יפעת שאשא ביטון: קדימה, נמשיך.

נירה לאמי רכלבסקי: אגב, סעיף 2 שבוטל, אני רואה שאנחנו קפצנו מ-1 ל-2א, הייתה בו פעילות ספורטיבית, והיא ירדה.

לילך וגנר: סעיף 2 שהיה, כלל כל איסור יציאה למטרה שאינה מנויה, וברגע שזה הוסר, אין שום צורך לקבוע מטרות לגיטימיות, כי כל מטרה היא מטרה לגיטימית.

נירה לאמי רכלבסקי: בנוסח הקודם אפשר היה לצאת שניים בלי שני מטר.

נירה לאמי רכלבסקי: אם אנחנו לא מציינים עכשיו, גם שניים שעושים ספורט צריכים להיות באיזה מרווח.

גאל אזריאל: כל מקום שכתוב "2 מטרים", כתוב "ככל האפשר", ולכן יש התאמות לגבי סוג הפעילות.

גאל אזריאל: אם זה פעילות שאי-אפשר לשמור על שני מטרים - - -

נירה לאמי רכלבסקי: תוכלו לחשוב על זה שוב?

יפעת שאשא ביטון: שני מטר ככל האפשר – הדברים פה מאוד ברורים ופשוטים.

יפעת שאשא ביטון: תאמיני לי שכאשר הם יהיו מורכבים, תשמעי אותי.

יפעת שאשא ביטון: האמירה פשוטה, מבקשים שני מטר ככל האפשר.

יפעת שאשא ביטון: יצאו לפעילות ספורטיבית, זה מותר, כי זה לא בפעולות שמנויות כאסורות, וגם הם ישמרו שני מטר ככל האפשר.

שי סומך: וזו לא הוראה פלילית.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה בואו נמשיך.

מיקי לוי: אני רוצה לחזור, אני מתנצל שיצאתי, אלה דברים שעלולים לעשות לך צרות.

מיקי לוי: מנהרות הכותל זה בית כנסת?

מיכל גולדברג: אם מתקיימת שם תפילה, כן.

מיכל גולדברג: תפילה במבנה, כן.

מיכל גולדברג: הם צריכים להקפיד על הכללים.

מיכל גולדברג: הכללים הם לא נוראיים.

נירה לאמי רכלבסקי: יש שם בתי כנסת רשמיים במנהרות הכותל.

מיקי לוי: לא, בתוך המנהרה מתפללים, ויש גם מקומות שמוגדרים כאילו שיש שם ספר תורה.

מיקי לוי: לאורך כל המנהרה עומדים ומתפללים.

מיקי לוי: מול קודש הקודשים עומדים ומתפללים.

יפעת שאשא ביטון: יתפללו לפי הכללים הנהוגים בבית תפילה.

משה אבוטבול: יש הגדרה לקבר רחל ולקברי צדיקים אחרים?

משה אבוטבול: האם יש הגדרה?

משה אבוטבול: דיברתם על זה?

משה אבוטבול: העליתם את הנושא הזה?

משה אבוטבול: קיבלתי דווקא תלונה - - -

מיקי לוי: זה "מקום תפילה" נקרא.

משה אבוטבול: מקום תפילה, כן, אבל נועלים את זה בלילה.

משה אבוטבול: אם זה מקום תפילה, אז שיהיה פתוח כמו ברשב"י.

נירה לאמי רכלבסקי: לפי הנוהל הנוכחי של משרד הבריאות בית תפילה הוא כל מקום שמתבצעת בו תפילה במבנה.

משה אבוטבול: קבר רחל, יש שם גם - - -

יפעת שאשא ביטון: קבר רחל סגור מתוקף ההנחיות של תקנות הקורונה?

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: אז זה לא רלוונטי לדיון.

מיקי לוי: שר הדתות.

מיקי לוי: הוא שלכם.

יפעת שאשא ביטון: זה לא קשור לכאן, זו לא הכתובת.

גאל אזריאל: אולי בכל זאת נבהיר שאין מקום סגור כרגע שהוא בית תפילה.

גאל אזריאל: היו הוראות כאלה בעבר, אבל זה נכון שסעיף 2ב מדבר על תפילה במבנה.

גאל אזריאל: אני מסכימה שההערה של חבר הכנסת לוי נכונה בהקשר הזה.

גאל אזריאל: אנחנו מדברים על מבנה, אני לא בטוחה שזה כולל מנהרות או קברים למיניהם.

מיכל גולדברג: זה כולל.

משה אבוטבול: אני אברר ואחזיר לכם תשובה.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו פה עוד מספר ימים.

יפעת שאשא ביטון: תסמנו לכם את ההערות, נשמח לחזור ולהתייחס.

יפעת שאשא ביטון: אני לא קבעתי סיור בקבר רחל.

משה אבוטבול: אני וקטי שטרית.

יפעת שאשא ביטון: בואו נמשיך.

יוליה מלינובסקי: אפשר להתייחס לזה?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חברת הכנסת מלינובסקי.

יוליה מלינובסקי: תסבירי לי מה זה אומר.

יפעת שאשא ביטון: יסבירו משרדי הממשלה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה תתייחסו לסעיף הזה.

יוליה מלינובסקי: סעיף (ג), מה זה אומר?

מיכל גולדברג: סעיף קטן (ג), מי שרוצה להגיע לבית חולים לדוגמה או למרפאה, מן הסתם יכול להיות שיש לו חום, הוא מגיע בגלל שהוא נזקק לטיפול רפואי, לכן ההוראות שקראנו קודם, שאי-אפשר להכניס אדם שיש לו חום מעל 38 מעלות או שהוא עונה בחיוב על אחת מהשאלות, דהיינו, הוא משתעל או שיש לו תסמינים אחרים, זה לא יחול לגביו.

מיכל גולדברג: זאת אומרת, צריך לאפשר לו להיכנס.

יוליה מלינובסקי: הבנתי, אבל קראתי מחקרים לאחרונה וידיעות, ואנחנו כבר לומדים את הקורונה יותר טוב, לא ברור שהחום והשיעול זה תסמיני קורונה.

יוליה מלינובסקי: הייתי רוצה התייחסות של גורמי הרפואה.

מיכל גולדברג: נמצא איתנו ד"ר אודי קלינר.

יוליה מלינובסקי: יש א-סימפטומטיים, יש אנשים שיש להם שיעול ואין להם חום וכן הלאה וכן הלאה.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח להתייחסות, אני רק אומר שמה שאומרים כאן, בסעיף הזה, זה שגם אם מישהו יש לו חום או סימפטומים אחרים של קורונה, או מה שנתפס כסימפטומים של קורונה, יוכל להיכנס לתוך בית החולים, זאת אומרת, לא תחול עליו ההחרגה.

יפעת שאשא ביטון: זאת המשמעות של הסעיפים הללו.

יוליה מלינובסקי: רק רציתי להתחלק עם גברתי היושבת-ראש בחוויה מתקנת שעברתי ביום ראשון עם הבת שלי.

יוליה מלינובסקי: זה מאוד עוזר להיכנס לפרופורציות.

יוליה מלינובסקי: הייתי צריכה לבלות איתה גם במיון של בית חולים וגם במוקד חירום של קופת חולים במכבי.

יוליה מלינובסקי: להיכנס למרחב ציבורי כזה עכשיו עם ילד שמשת

יוליה מלינובסקי: על ברמות זה לא נעים, יש תגובות לא נעימות, וצריך לבדוק את הנהלים בכל המקומות האלה, כי אני שוב חוזרת ואומרת שהחוויה הייתה כל כך לא נעימה, כל כך לא מכובדת.

יוליה מלינובסקי: אתה מרגיש שאתה מוקצה במצבים כאלה, גם לזה צריך לתת מענה איך מערכת הבריאות יודעת לקבל את האנשים.

יוליה מלינובסקי: יתרה מזו, התייחסות של גורמי המקצוע, לא שיעול ולא חום הם לא תסמינים.

יוליה מלינובסקי: מי קבע את ה-38?

יוליה מלינובסקי: ולמה לא 38.5 ולא 37.5?

מיכל גולדברג: אני אבקש שד"ר קלנר - - -

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

ג'אבר עסאקלה: אני מבין שההגדרה כוללת גם את מרפאות קופות החולים, נכון?

מיכל גולדברג: נכון.

ד"ר אודי קלנר: יש הרבה תסמינים למחלה.

ד"ר אודי קלנר: נבחרו התסמינים הנפוצים יותר, שקל לזהות אותם, מצד אחד.

ד"ר אודי קלנר: מצד שני, יש רצון שלא להעמיס על השאלון בכניסה.

ד"ר אודי קלנר: אם מחכים הרבה מאוד אנשים בכניסה לקניון או לאיזה מקום ונתחיל לתשאל אותם חצי דקה או דקה - - -

יוליה מלינובסקי: זה יחול גם על קניון?

יוליה מלינובסקי: הקניון כרגע פטור מהשאלות האלה.

מיכל גולדברג: השאלות האלה חלות בכניסה לכל מקום.

מיכל גולדברג: החלנו את הסעיף הזה עם הדרישות של השאלות האלה למדידת החום על כל מקום שפתוח לציבור.

מיכל גולדברג: זה חל גם בכניסה לקניון.

יוליה מלינובסקי: זה עכשיו חל על כל - - -

מיכל גולדברג: על כל מקום שפתוח לציבור.

יוליה מלינובסקי: זה עובד עכשיו?

מיכל גולדברג: זה אמור לעבוד.

יוליה מלינובסקי: זה בתוקף עכשיו?

מיכל גולדברג: כן, זה בתוקף עכשיו.

יוליה מלינובסקי: בדיקת חום ושאלון גם בקניונים?

מיכל גולדברג: כן.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, ד"ר אודי, אתה מוזמן להמשיך.

ד"ר אודי קלנר: כמו שאמרתי, הבחירה הייתה פרקטית בין הסימנים הנפוצים שקל לשאול והרצון שלא להעמיס על שאלון הרוחב.

ד"ר אודי קלנר: אפשר לשאול גם 20 שאלות על תסמינים ולא נצא מזה.

ד"ר אודי קלנר: זה היה הרעיון, לשמר את העסק פשוט, אבל גם אפקטיבי, כי אלה התסמינים הנפוצים של המחלה.

ד"ר אודי קלנר: זה נכון שיש אנשים שהם בלי תסמינים, אבל איתם אין לי מה לעשות.

ד"ר אודי קלנר: בכל מקרה, אדם חולה, אנחנו מצפים שתהיה לו אחריות ולא יסתובב ברחוב, אלא ילך לרופא להיבדק בלי קשר לאיזה תסמינים יש לו, וזה נכון גם בשגרה.

ד"ר אודי קלנר: זה הרציונל של השאלות האלה.

יוליה מלינובסקי: איך אנחנו יודעים שזה שפעת ולא קורונה?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא יודעים, כי אנחנו לא רופאים.

ד"ר אודי קלנר: אנחנו לא יודעים.

ד"ר אודי קלנר: גם אדם עם שפעת אני לא רוצה שייכנס לקניון, אם את שואלת אותי.

יוליה מלינובסקי: יש הרבה מחלות אחרות.

יוליה מלינובסקי: חוץ מקורונה יש עוד הרבה מחלות אחרות.

יפעת שאשא ביטון: נכון, אבל בגלל שאנחנו עכשיו בתקופה שבה אנחנו מנסים לבלום את התפשטות הקורונה - - -

יוליה מלינובסקי: מקורונה לא נמות ומשאר הדברים אפשר למות...

יפעת שאשא ביטון: להפך, הסעיף שעליו אנחנו מתעכבים עכשיו אומר שגם אם את חולת קורונה, מותר לך להיכנס לשטח בית חולים או לשטח שנותן טיפול רפואי.

יפעת שאשא ביטון: איך מהסעיף הזה, שמתיר את הכניסה, הגענו למקום שאנחנו מוכנים שימותו אנשים?

יוליה מלינובסקי: אני לא מצליחה להבין אם מישהו העלה על דעתו שיגידו לבן אדם חולה או שהוא מרגיש לא טוב לא להיכנס לבית חולים?

יוליה מלינובסקי: למה צריך להכניס את זה?

יפעת שאשא ביטון: בגלל שהתקנות אומרות באופן עקרוני שאדם עם תסמינים של חום ושיעול לא יוכל להיכנס לכל מקום, למעט לבית חולים.

יפעת שאשא ביטון: כדי להחריג את זה מהסעיף הקודם, אומרים ברחל בתך הקטנה, בבית חולים או במקום שמקבלים טיפול רפואי, אתה יכול להיכנס גם עם תסמינים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, נמשיך.

יפעת שאשא ביטון: נירה היועצת המשפטית, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: את יכולה להמשיך.

יוליה מלינובסקי: איזה "אמצעים אחרים"?

מיכל גולדברג: מחיצות.

יוליה מלינובסקי: מה המדד של שני מטרים?

יפעת שאשא ביטון: מה זאת אומרת?

יוליה מלינובסקי: תכניסו לתקנות שצריך למדוד שני מטר.

יוליה מלינובסקי: מי מודד את השני מטר?

יוליה מלינובסקי: איך מודדים?

יפעת שאשא ביטון: שני מטר זה שני מטר.

יפעת שאשא ביטון: זה קצת מזכיר לי את הבדיחות על קילו נוצה וקילו ברזל.

יפעת שאשא ביטון: שני מטר זה שני מטר.

יוליה מלינובסקי: מי בודק אותם?

מיכל גולדברג: זו אחריות של המעסיק או של המחזיק של המקום.

יוליה מלינובסקי: הוא צריך למדוד את זה עם כלי עבודה מסוים?

מיכל גולדברג: לא קבענו.

יואל רזבוזוב: אם הוא הולך למשפט, מי מוכיח את השני מטר?

יואל רזבוזוב: הייתי בסיפור הזה בהצעת חוק של עישון ליד גני שעשועים של ילדים.

יואל רזבוזוב: זה בדיוק הנושא שעלה שם.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אתם יכולים לענות.

גאל אזריאל: כמו שהסברנו קודם אין אכיפה על העניין הזה של השני מטרים.

גאל אזריאל: מדובר בהוראה נורמטיבית מחייבת, שוב ככל האפשר, בכל פעילות כזאת או אחרת, ואין קנסות ואין סנקציות על העניין הזה.

יואל רזבוזוב: זו פשוט המלצה.

גאל אזריאל: זו הוראה נורמטיבית.

גאל אזריאל: מי שיפר את זה, מפר את הדין, אבל אין אכיפה.

יואל רזבוזוב: מה העונש בזה שהוא מפר?

יואל רזבוזוב: זה קנס?

יפעת שאשא ביטון: אמרנו שאנחנו לא רוצים ללכת לעונש וקנס בכל דבר.

יפעת שאשא ביטון: אני חייבת להגיד פה בסוגריים, בגדול, אני לא חושבת שאנחנו צריכים להיכנס, ואפילו חבר הכנסת מיקי לוי קצת התייחס לזה, לכל הנושא של אכיפה פלילית ושישה חודשי מאסר.

יפעת שאשא ביטון: אני אגב לא מאמינה בזה, אני מאמינה בתהליך של "חינוך הציבור", לא חלילה ממקום פטרוני, אלא ממקום של ייצור נורמות התנהגות שיעזרו לנו לשמור על הבריאות של הציבור ושל עצמנו.

יפעת שאשא ביטון: ולכן חלק מההנחיות האלה או מהנורמות האלה מקובע כאן בתקנות, ללא שום סנקציה בצדן.

יפעת שאשא ביטון: אני טועה?

ג'אבר עסאקלה: על כולן?

ג'אבר עסאקלה: אין עונשים בכלל?

יפעת שאשא ביטון: נגיע למקום שבהם יהיו סנקציות.

יפעת שאשא ביטון: זה מסוג ההוראות שבהן אין סנקציות.

יואל רזבוזוב: במתקני שעשועים שהכנסתם?

לילך וגנר: יש.

לילך וגנר: במתקני שעשועים זה כן עבירה פלילית.

לילך וגנר: אם אתם רוצים שנדון בעבירות הפליליות - - -

יפעת שאשא ביטון: נעשה את זה לפי הסעיפים.

יפעת שאשא ביטון: כשנגיע לסעיפים, נדון בכל סעיף, כמו שאנחנו עושים גם עכשיו.

לילך וגנר: סעיף 2א הוא כן סעיף שתהיה סנקציה פלילית בצדו.

לילך וגנר: אם אתם רוצים שנחזור אחורה לסעיף ונסיר את הסנקציה הפלילית, אפשר, או שנדון בזה במסגרת סעיף 6.

יפעת שאשא ביטון: נדון במסגרת סעיף 6 בכל מה שיש סנקציה בצדו, כדי שזה יהיה מרוכז ונוכל לעבד את הדברים ביחד.

נירה לאמי רכלבסקי: במקום עבודה שהוא נגיד חברה משפחתית, מי שעובד בו מאותו תא משפחתי, הוא לא חייב לשמור על שני מטר אם הם גרים באותו בית?

מיכל גולדברג: נכון.

נירה לאמי רכלבסקי: את רוצה שנציין את זה?

יוליה מלינובסקי: אני לא חושבת שיש טעם.

יפעת שאשא ביטון: יש את זה בהגדרות לפני כן, שמי שמאותו תא משפחתי - - -

נירה לאמי רכלבסקי: אני תוהה מה גובר על מה, אבל אני מניחה שזה גובר.

נירה לאמי רכלבסקי: נכון?

מיכל גולדברג: כן.

שי סומך: זה ברור.

שי סומך: זו לא הוראה פלילית.

שי סומך: ההנחיה היא שני מטרים, אבל יש עדיין מקום קצת לשכל ישר.

יוליה מלינובסקי: איזה יופי, אז יש פה מקום לשכל ישר, נכון?

יוליה מלינובסקי: אז שכל ישר אומר שאדם שהוא חולה, לא צריך להחריג אותו, הוא חייב לקבל טיפול רפואי.

גאל אזריאל: זה בדיוק מה שכתוב.

שי סומך: החוק גם מתייחס לנקודה הזאת.

יוליה מלינובסקי: יש דברים שהם ברורים מאליהם, בכלל לא היה צריך להעלות אותם.

יפעת שאשא ביטון: זה לא מובן מאליו, כי התקנה לפני כן אומרת שאם יש לך חום או שיעול אתה לא יכול להיכנס לשום מקום ציבורי.

יפעת שאשא ביטון: באה התקנה ואומרת: אם אתה חולה, ברור שבשכל הישר, וזה מובן מאליו, שאתה יכול להיכנס לבית חולים, אבל מי שלא ברור לו, אמרתי גם קודם, אומרים לו ברחל בתך הקטנה: אתה יכול להיכנס, כדי שלא יהיו סיטואציות בעייתיות.

יפעת שאשא ביטון: אני שמחה שאת מחייכת, חברת הכנסת מלינובסקי.

יוליה מלינובסקי: זה כבר משעשע.

יפעת שאשא ביטון: אני שמחה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

נירה לאמי רכלבסקי: במעלית כן החרגתם את זה אגב.

יוליה מלינובסקי: מה עם בנייני מגורים?

יפעת שאשא ביטון: מה עם בנייני המגורים?

מיכל גולדברג: את מתכוונת למעליות בבנייני מגורים?

מיכל גולדברג: אנחנו לא נכנסים פה לבתים משותפים.

מיכל גולדברג: ההוראה הזאת של המעליות תחזור על עצמה גם לגבי מקומות פתוחים לציבור, גם בקניונים קבענו את אותה הוראה.

יוליה מלינובסקי: בניין בן 20 קומות, זה יותר אנשים מקניון.

יואל רזבוזוב: יוליה, זה המלצות.

יוליה מלינובסקי: חבר הכנסת רזבוזוב, זה משעשע אותי, כי אנחנו מתעסקים בקקה.

יוליה מלינובסקי: אני מצטערת על הגסות.

יפעת שאשא ביטון: זו לא שפה לכנסת.

יוליה מלינובסקי: כן.

יוליה מלינובסקי: זו השפה, כי אם אתם רוצים להיות כל כך קפדנים, אני מבקשת התייחסות גם במעליות בבנייני מגורים רבי קומות.

מיכל גולדברג: אנחנו נשמח.

מיכל גולדברג: מצד אחד יש ביקורת שאנחנו נכנסים לרשות הפרט, ואנחנו לא רוצים לפגוע ברשות בפרט - - -

יוליה מלינובסקי: במקום עבודה אסור עם שני אנשים, בבניין מגורים, 20 קומות, שיש יותר אנשים ממקום עבודה רגיל, מותר לי.

יוליה מלינובסקי: זה פשוט לא הגיוני מה שאנחנו עושים.

יפעת שאשא ביטון: נציגי הממשלה, אם ההנחיה במעלית היא שני אנשים או מחצית ממספר האנשים המותר בכל מקום שהוא, שיהיה גם במבנה מגורים.

שי סומך: ניתן תשובה מחר.

שי סומך: נשקול וניתן תשובה.

מיכל גולדברג: מבחינתנו בהחלט אפשרי.

יפעת שאשא ביטון: ככל שהדברים יהיו אחידים, אנחנו נפשט את זה גם עבור הציבור, וגם כאן יהיה יותר קל להתייחס לזה.

יוליה מלינובסקי: זה גם לא ייראה הזוי.

יפעת שאשא ביטון: כמה שיותר אחידות ופשוט.

נירה לאמי רכלבסקי: אני רושמת את זה ואנחנו נתייחס לזה בהמשך.

יפעת שאשא ביטון: נרשום את זה כהערות, נתייחס לזה בימים הקרובים, הקרובים מאוד אפילו.

קטי קטרין שטרית: יפעת, דיברנו לגבי כמות האנשים באולמות?

מיקי לוי: כמה שפחות רגולציה.

מיקי לוי: את מוסיפה לרגולציה עכשיו עם ההערה הזאת.

יוליה מלינובסקי: אני?

נירה לאמי רכלבסקי: כאן זה איזה תו סגול גנרי לגבי כל המקומות הלא ספציפיים.

נירה לאמי רכלבסקי: בזה דן הסעיף הזה.

נירה לאמי רכלבסקי: מה זה מקום הפתוח לציבור?

נירה לאמי רכלבסקי: נראה תיכף בהמשך.

נירה לאמי רכלבסקי: אני אקפוץ למה זה מקום הפתוח לציבור, כי אנחנו קוראים דברים שלא נבין אם לא נדע מה זה.

נירה לאמי רכלבסקי: זה אמרנו, מקומות ספציפיים, כמו קניון, דיסקוטק וכדומה.

נירה לאמי רכלבסקי: המקומות האלה שכתבתי כאן, עבודות בינוי או תשתית, משרדי ממשלה, מפעל למתן שירותים קיומיים – מה שציינתי כאן, עליהם לא חלה ההגדרה של "מקום הפתוח לציבור".

נירה לאמי רכלבסקי: אלה מקומות הפתוחים לציבור.

נירה לאמי רכלבסקי: עכשיו אני חוזרת לסעיף.

יוליה מלינובסקי: או את עצמו.

יוליה מלינובסקי: אם זה עסק קטן, אין לו עובדים.

יוליה מלינובסקי: המעסיק ימנה אחד מעובדיו, או אם זה עסק קטן את עצמו, שהוא אחראי על זה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: אחד העובדים.

יוליה מלינובסקי: אם הוא בעל שליטה, הוא לא אחד העובדים.

יוליה מלינובסקי: הוא עצמאי.

יוליה מלינובסקי: "או את עצמו".

יואל רזבוזוב: מה הדין של הסעיף הזה?

יואל רזבוזוב: זה כהמלצה או קנס?

לילך וגנר: כשנגיע לסעיף 5, שמדבר על המקומות הקונקרטיים, יש מקומות שמפנים להוראות של סעיף 3(א)(1), וחלק מהן הן גם עבירות פליליות.

לילך וגנר: את זה נראה בסעיף 5, לא כאן, ואז אני אתייחס לעבירות הפליליות, ואני אסביר מה בדיוק פלילי ומה לא.

לילך וגנר: סעיף 3(א)(1) כסעיף הוא לא פלילי.

לילך וגנר: לא כל מקום הפתוח לציבור, חלות עליו עבירות פליליות, רק אלה שמנויים בסעיף 5(ב).

נירה לאמי רכלבסקי: חברים, האם יש סיבה שלא נכתוב "ימנה אדם"?

נירה לאמי רכלבסקי: למה מבין עובדיו?

נירה לאמי רכלבסקי: נכתוב "ימנה אדם", זה לא חייב להיות עובד, ולא כל מקום פתוח הוא מקום עבודה.

נירה לאמי רכלבסקי: "המחזיק של מקום ימנה אדם שיהיה אחראי על ביצוע הפעולות".

נירה לאמי רכלבסקי: זה בסדר?

שי סומך: אפשר.

מיכל גולדברג: מקובל.

נירה לאמי רכלבסקי: "אדם שיהיה אחראי על ביצוע פעולות המפורטות בתקנה זו".

יואל רזבוזוב: זה דרישות לא הגיוניות בעסק של נותני שירות.

לילך וגנר: אני מזכירה, זה סעיף שקובע שמקום הפתוח לציבור, המפעיל שלו לא יכניס אנשים שלא עוטים מסכות, לא ייתן שירות בלי מסכה.

יפעת שאשא ביטון: לכל העניין של הסנקציות שעומדות בצד הסעיף הזה גם נדון בסעיף 6.

יפעת שאשא ביטון: נכון?

לילך וגנר: לא, הסנקציות על סעיף זה מופיעות בחוק שאושר אתמול, מאחר שבצו הבידוד אין הוראות פליליות, ההוראות הפליליות נמצאות בחוק שעבר אתמול ביחס לעבירות האלה.

לילך וגנר: הן לא כאן.

יפעת שאשא ביטון: בסוגיית האחריות, על מי מוטלת האחריות?

יפעת שאשא ביטון: האם על בעל המקום או על האדם שלא עוטה מסכה?

לילך וגנר: לא.

לילך וגנר: ההוראה הפלילית שקשורה להפרה של צו הבידוד נקבעה בהצעת החוק שאושרה אתמול, והיא כבר חוק, חוק לקיום תקנות שעת חירום, (נגיף הקורונה החדש – אכיפה), ושם נקבע שהאחריות היא על המפעיל של המקום, שהוא לא יכניס אנשים שאין להם מסכה, ייתן שירות למי שאין לא מסכה.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מצליחה להבין למה הפיצול הזה.

יפעת שאשא ביטון: זה פעם אחת.

יפעת שאשא ביטון: פעם שנייה, יש לי השגות שאנחנו מטילים באופן פטרוני את האחריות על אדם זר, שמקבל אנשים לחנות.

יפעת שאשא ביטון: אם עכשיו בא לי להתנקם במישהו או סתם להשתעשע, כמו ששעשענו את חברת הכנסת מלינובסקי, אני אכנס פנימה, אוריד מסכה - - -

לילך וגנר: האחריות של המפעיל של המקום – בכוונה הכנסנו רק דברים שהם בשליטה שלו.

לילך וגנר: לא קבענו שיש לו אחריות אם כל בן אדם מסיר מסכה בחנות.

יוליה מלינובסקי: יבוא פקח - - -

לילך וגנר: לגמרי לא.

לילך וגנר: נתנו אחריות רק על הנושא של הכניסה, כי שם יש לו אפשרות שליטה, ועל מתן השירות של העובדים.

יפעת שאשא ביטון: בעל חנות מכולת, יש לו שליטה על מי שנכנס אליו?

לילך וגנר: הוא צריך שתהיה לו שליטה על מי שנכנס למקום.

לילך וגנר: שכחתי לציין שיש גם את חובת השילוט.

לילך וגנר: אני מזכירה.

יפעת שאשא ביטון: חובת השילוט זה בסדר.

יפעת שאשא ביטון: אני מדברת רק על היחס בינו לבין האנשים שנכנסים, שהרבה פעמים הוא לא בהכרח מכיר אותם, ואז הוא לוקח אחריות.

לילך וגנר: זה לא עבירה פלילית.

לילך וגנר: ציינתי את הדברים שמהווים עבירה שאפשר להטיל קנס עליהם, והם לא נמצאים אומנם בהצעת החוק הזאת.

יפעת שאשא ביטון: כל זה נמצא במה שאושר אתמול?

לילך וגנר: כן.

יוליה מלינובסקי: אנחנו יכולים לשנות את זה היום פה.

יוליה מלינובסקי: אנחנו יכולים לסטות ממה שאושר אתמול.

יוליה מלינובסקי: זו שערורייה.

יפעת שאשא ביטון: נדון בכך לקראת השעות הבאות שנהיה כאן מחר וביום ראשון, נראה מה אפשר לעשות כדי שלא נטיל את האחריות על אדם שאין לו כל שליטה על זה.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

יוליה מלינובסקי: נכון.

יוליה מלינובסקי: אני מסתייגת מזה.

יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שתצליחו לשכנע אותי שאכן יש לו שליטה, אבל איך שזה נראה כרגע, אני קצת חוששת שאנחנו מטילים על אנשים אחריות שהיא לא באמת אחריות שלהם.

יפעת שאשא ביטון: אין להם שום יכולת לקחת על זה אחריות.

לילך וגנר: אנחנו ננסה לשכנע שיש, ואולי כדאי שתקראו את הסעיף עצמו.

לילך וגנר: כאן יש רק הפניה לצו הבידוד.

יפעת שאשא ביטון: נעשה את זה כהכנה לדיונים הבאים.

יוליה מלינובסקי: גברתי, אני מבקשת חוות-דעת מקצועית בנושא מסכות.

יוליה מלינובסקי: זה אמיתי.

יוליה מלינובסקי: אני זוכרת שבפרופ' סדצקי, בשיא המגפה - - -

יפעת שאשא ביטון: בתחילת המגפה אמרה שזה לא - - -

יוליה מלינובסקי: שממש לא צריך, והיא בעצמה לא חובשת מסכה.

קטי קטרין שטרית: חבר'ה, במקרה אני יודעת מה קרה שם, הם התחלפו ביניהם במסכות.

קטי קטרין שטרית: זה היה קריטי.

יוליה מלינובסקי: זה היה עוד קודם.

קטי קטרין שטרית: אל תיקחו כל דבר.

קטי קטרין שטרית: יוליה, מה נסגר אתכם?

יפעת שאשא ביטון: לא משנה.

יפעת שאשא ביטון: יוליה, אנחנו אנשים חכמים, אנחנו גם מצפים מאנשי המקצוע ללמוד וגם להיות מסוגלים לשנות את דעתם.

קטי קטרין שטרית: עוד לא שמעתי אף אחד מהאופוזיציה אומר כמה הם משקיעים, יום ולילה, יום ולילה.

קטי קטרין שטרית: יש כאלה שלא ראו את הבית שלהם.

יוליה מלינובסקי: זו העבודה שלהם.

קטי קטרין שטרית: העבודה שלנו רק לצעוק עליהם?

קטי קטרין שטרית: כל הזמן אנחנו באים בטענות אליהם.

יפעת שאשא ביטון: תראו על מה אתן צועקות.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת שטרית.

יפעת שאשא ביטון: חברות, תירגעו.

קטי קטרין שטרית: רוב הטענות לא קשורות לפה.

קטי קטרין שטרית: די.

יפעת שאשא ביטון: תראו על מה אתן צועקות, זה אפילו לא במהות החוק.

קטי קטרין שטרית: וואו, כמה טענות.

יוליה מלינובסקי: אני רוצה חוות-דעת מקצועית.

יוליה מלינובסקי: מניסיון אישי שלי עם הבת שלי, כשזה קרה, הרופאים התחילו לשאול, יכול להיות שהמסכה היא זו שהפריעה לה ועשתה לה את כל התסבוכת.

יוליה מלינובסקי: אני עדיין לא יודעת אם מסכה עוזרת.

יוליה מלינובסקי: אני יודעת על מדינות שאין.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מלינובסקי, תראי כמה זה פשוט, תקבלי חוות-דעת נוספת.

יוליה מלינובסקי: דבר נוסף.

יוליה מלינובסקי: פה אני מסכימה איתך ב-200% - -

יפעת שאשא ביטון: אני מתחילה לדאוג...

יוליה מלינובסקי: - - אני חושבת שכל חברי הוועדה יסכימו.

יוליה מלינובסקי: להטיל קנס כספי על בעל העסק, שגם ככה הוא בקרשים עכשיו, בגלל מישהו אחר שלא שם מסכה, זה פשוט מזעזע, זה לא צודק.

יוליה מלינובסקי: זה כמו שאתה תטיל עליי עונש על זה שהשכן שלי לא בסדר, זה לא אחריות שלי, או שמישהו אחר בבניין זרק זבל במקום לא נכון, ואז אני אקבל קנס כי האחריות משותפת.

יוליה מלינובסקי: בעל עסק יעשה כל מה שצריך לפי התו הסגול, יעשה חיטוי וג'ל וכו' וכו', אבל זה לא בשליטתו, אנשים אחרים, צד ג'.

יוליה מלינובסקי: אין דבר כזה.

יוליה מלינובסקי: זה לא קיים.

מיקי לוי: תארו לעצמכם - - -

יפעת שאשא ביטון: סיכמנו, חבר הכנסת מיקי לוי, לא היית, שנדון בזה לקראת הדיונים הבאים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו גם נקבל את הסעיף שאליו זה מתייחס, ובהתאם לזה נוכל להתקדם.

מיקי לוי: כולל הקנסות, לא רק הסנקציות הפליליות.

מיקי לוי: תארו לכם מבנה תעשייה או מבנה מכירות של 3,000 מטר ומישהו הוריד את המסכה, אני אתחיל לרוץ אחריו?

לילך וגנר: הסברנו שזאת לא עבירה פלילית.

יוליה מלינובסקי: אבל זה קנס.

מיקי לוי: הקנס.

לילך וגנר: גם לא קנס.

שי סומך: אין קנס.

יוליה מלינובסקי: בלאו הכי נותנים עכשיו קנסות.

יפעת שאשא ביטון: חברים, סיכמנו את הסוגיה הזאת, נדון בה בצורה רצינית.

יפעת שאשא ביטון: הם יביאו גם את הסעיף לכאן.

יוליה מלינובסקי: השלטון המקומי יודע על מה לתת קנסות?

יוליה מלינובסקי: כולנו ראינו מה קרה בתל אביב – אנשים קיבלו קנסות.

יוליה מלינובסקי: מישהו פתח בית עסק, קיבל 5,000 שקל, 2,000 שקל, 1,000 שקל קנס.

יוליה מלינובסקי: אתם מבינים שאתם יוצרים בלגן?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נפשט, חברת הכנסת מלינובסקי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נפשט פה את הדברים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו גם נקיים על זה דיון כשנראה את הסעיף.

יוליה מלינובסקי: אחר כך מישהו צריך ליישם מה שאת כותבת פה.

יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, כפי שאמרתי, ברגע שמסתיימת המליאה, אני צריכה לעלות לוועדת הכנסת, גם בנושא של אחד החוקים.

יפעת שאשא ביטון: מייד אחר כך אני אגיע לכאן, בשביל לאפשר לכם אחר כך גם את הזמן להעמיק בחוק ולקרוא אותו.

יפעת שאשא ביטון: נתכנס בחזרה עד לשעה 18:00.

יפעת שאשא ביטון: אלה יהיו סדרי הדיון, כדי אני אוכל לאפשר לחברי הכנסת ללכת הביתה, לקרוא את החוק, להעמיק, ומחר נגיע לכאן ב-10:30 בבוקר לכמה זמן שיידרש.

יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, אני מוציאה את הוועדה להפסקה.

יפעת שאשא ביטון: תודה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו חוזרים לדיון הוועדה, וכפי שהבטחתי לכם נקיים את הדיון עד 18:00 בערב, כדי שתוכלו אחר כך להעמיק בקריאת החוק, וניפגש כאן בחזרה מחר ב-10:30.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, נירה, את יכולה להמשיך בקריאת הסעיפים.

נירה לאמי רכלבסקי: קראנו את סעיף קטן (4) לגבי המחזיק של מקום יעמוד בהוראות סעיף 3(ג) לצו הבריאות, אני רק אגיד שההוראות האלה: מחזיק או מפעיל של מקום הפתוח לציבור לא יכניס למבנה אדם שאינו עוטה מסכה, אלא אם כן הוא פטור מחובת עטיית מסכה במקרים מסוימים, שזה קטין מתחת לגיל שבע ואדם שמחמת מוגבלות נפשית, שכלית או רפואית, מתקשה באופן משמעותי או שנמנעת ממנו עקב מוגבלותו האמורה לכסות את הפה ואת האף כאמור.

נירה לאמי רכלבסקי: כלומר, מעסיק אמור לדעת מי מתחת לגיל שבע?

נירה לאמי רכלבסקי: שווה שנדבר מחר מה אנחנו חושבים שמעסיק צריך לדעת עליו.

מיקי לוי: באיזה עמוד את קוראת?

נירה לאמי רכלבסקי: אנחנו בסעיף 3א(1), קראנו על חובות של מחזיק מקום הפתוח לציבור.

נירה לאמי רכלבסקי: אתה זוכר, מיקי, דיברנו על זה מקום הפתוח לציבור.

מיקי לוי: כשאת מדלגת ממסך למסמך, אני מאבד אותך.

נירה לאמי רכלבסקי: סעיף קטן3א(1)(א)(4) מדבר על הוראות שבהן צריך להחזיק אדם שמחזיק מקום הפתוח לציבור.

נירה לאמי רכלבסקי: ובין היתר המחזיק של המקום יעמוד בהוראות סעיף 3ה(ג1) לצו בריאות העם.

נירה לאמי רכלבסקי: אני רק אומרת מה ההוראה הזאת בצו בריאות העם, כדי שתבינו במה הוא צריך לעמוד.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, לגבי סדר הדברים, כשיש משהו שאת רוצה עכשיו, למשל - - -

יפעת שאשא ביטון: נתייחס לכל סעיף, בוודאי.

מיקי לוי: לדוגמה, כל נושא המסכות, כשאדם נכנס לבית עסק, לא מקובל עליי שבית העסק יקבל את הדוח.

מיקי לוי: לא מקובל עליי.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שדיברנו קודם ואמרנו שהם יציגו את הסעיף, ובדיונים הקרובים אנחנו נלבן את זה.

מיקי לוי: זה יהיה בהמשך לאלכוג'ל ולבתי מלון ולכל זה.

מיקי לוי: גם ככה הרגולציה על בתי המלון היא מטורפת.

מיקי לוי: מטורפת.

מיקי לוי: לא תתנו להחזיר את העסקים ואת התרבות חזרה לתלם.

מיקי לוי: אני אומר את זה למשרד הבריאות כי אתמול הבעתי את המחאה שלי אצל פרופ' סדצקי, ותקפו אותי, לא שזה מבהיל אותי שתקפו אותי בכל אמצעי התקשורת.

יפעת שאשא ביטון: לא ראיתי שתקפו אותך, מיקי.

מיקי לוי: הייתי מה זה מנומס, שלא כדרכי, אני מודה.

יפעת שאשא ביטון: יש פה כמה אנשים שהם לא כדרכם היום.

מיקי לוי: התנצלתי כבר 20,000 פעם, ביום הראשון שהיא נכנסה לפוליטיקה היא חוותה את זה, אבל אז הייתה נפילה.

יפעת שאשא ביטון: הכול בסדר גמור.

נירה לאמי רכלבסקי: מיקי, אתה מסכים שאם אנחנו מורידים את החלק העונשי מהוראה כזאת, זה מוריד הרבה מאוד מהחומרה?

יפעת שאשא ביטון: קודם כול, אמרנו שאנחנו ננהל על זה דיון מסודר.

יפעת שאשא ביטון: כשנראה את הסעיף, נדון בו, נבין את המשמעות והרציונל ונראה איך אנחנו יכולים להתקדם לגביו.

יפעת שאשא ביטון: לגבי העניין שהעלית, חבר הכנסת מיקי לוי, על האלכוג'ל ובתי המלון, דווקא במקום הזה - - -

מיקי לוי: אלכוג'ל זה בסדר.

יפעת שאשא ביטון: דווקא במקום הזה, גם העסקים בעצמם מאוד רוצים להיות נגישים.

יפעת שאשא ביטון: העניין של המסכות דורש התייחסות על מי מוטלת אחריות.

יפעת שאשא ביטון: אני שמחה על ההבהרה, כי זה לא מה שהבנתי מדבריך קודם.

יפעת שאשא ביטון: בעניין של המסכות, על מי מוטלת האחריות ולמי אנחנו באים בטענות, על זה נדון בפעם הבאה אחרי שתציגו את הסעיף.

מיקי לוי: כולל שילוט במעליות, כולל מספרים – הכול בסדר.

נירה לאמי רכלבסקי: אם ככה, ההוראות שחלות על מחזיק של מקום פתוח לציבור לפי סעיף 3ה(ג1) לצו בריאות העם הן: (1) לא יכניס למבנה אדם שאינו עוטה מסכה, אלא אם כן הוא פטור מחובת עטיית מסכה, וזה קטין מתחת לגיל שבע – אין לכם את זה.

יפעת שאשא ביטון: את חייבת להגיד לנו.

יפעת שאשא ביטון: נירה, סיכמנו שבתום הדיון הזה ועד מחר יוצג בפנינו הסעיף, ננסה ללבן את זה ולהבין את המשמעות, ואם צריך, נביא אותו לדיון מסודר בפני עצמו בדיון הבא.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שיהיה רצף, אחרת אנחנו מאבדים.

יפעת שאשא ביטון: חבל לקפוץ מדבר לדבר.

נירה לאמי רכלבסקי: מחר נעלה את הסעיף כאן על השולחן.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

לילך וגנר: 50.

נירה לאמי רכלבסקי: שניהם 51?

מיכל גולדברג: לא.

מיכל גולדברג: שניהם 50.

מיכל גולדברג: מותר 50.

מיקי לוי: בשטח פתוח יותר קל.

מיכל גולדברג: מותר התקהלות עד 50 אנשים בשטח פתוח או במבנה.

מיכל גולדברג: זה המצב החוקי היום.

ג'אבר עסאקלה: אם יש לו 100 עובדים, רק 50 יעבדו?

מיכל גולדברג: זה לא אומר.

מיכל גולדברג: במקומות עבודה הכללים הם אחרים, הם לא בתקנות האלה.

מיקי לוי: עצרי.

מיקי לוי: המקום פתוח, שבעה מטר, למה עושים את זה יותר קשה?

מיקי לוי: לא הבנתי.

יפעת שאשא ביטון: יותר מה?

מיקי לוי: 7 מטר במקום פתוח.

מיקי לוי: בפארק למשל.

מיקי לוי: הרי בשטח פתוח יותר קל מבחינת פיזור מה שיוצא לנו מהפה.

יפעת שאשא ביטון: אם אתה יורק על בן אדם זה לא משנה אם סגור או פתוח.

מיקי לוי: למה שבעה מטר?

מיקי לוי: אני עכשיו נלחם על מגרשי הכדורגל, פארקים ושוני בבנימינה להופעה.

מיכל גולדברג: מופעים זה יידון בממשלה היום, אני מבינה, או ביום ראשון.

מיכל גולדברג: אם נדבר על הסעיף שכרגע נירה קוראת, זה סעיף שקובע הוראות גנריות.

מיכל גולדברג: מבחינתנו זה הסעיף הגנרי שקובע את התנאים, מה שקוראים לו "תנאי התו הסגול" לכל מקום פתוח לציבור.

מיכל גולדברג: זאת אומרת, מקום שמקבל קהל מבחוץ, שהוא לא נכנס תחת אחת הקטגוריות הספציפיות.

מיכל גולדברג: יש מקומות שקבענו להם כללים ספציפיים, ואז הולכים לפי הכללים הספציפיים.

מיכל גולדברג: לדוגמה, נשאלה פה קודם שאלה לגבי מספר עובדים במקומות עבודה, זה קבוע במקום אחר.

מיכל גולדברג: קניונים – גם לזה יש תנאים ספציפיים בסעיף 5, שנגיע אליהם.

מיכל גולדברג: אולמות אירועים – גם לזה יש תנאים ספציפיים.

מיקי לוי: שם המרחק שונה משני המטר הבסיסיים?

מיכל גולדברג: נגיע לזה.

מיכל גולדברג: זה הסעיף הבסיסי.

מיכל גולדברג: כל מקום שאין לו הוראות מפורטות במקום אחר, צריך לעמוד בתנאים האלה.

מיכל גולדברג: אלה תנאים כלליים גנריים של חובת הגשת הצהרה על עמידה בתנאים, חובת מינוי ממונה קורונה והסעיף שעכשיו קראנו, שהוא נמצא בכל המקומות, זה אחד התנאים הבסיסיים שלנו כדי למנוע צפיפות, זו הוראה שקובעת מה מספר האנשים המקסימלי שיכולים לשהות במקום אחד.

מיכל גולדברג: לדוגמה, פה באולם הוועדה הכנסת קבעה, אם אני לא טועה, 43 אנשים.

מיכל גולדברג: במקום הפתוח לציבור למספר האנשים יש שתי אופציות: או עד 50 אנשים, בתנאי שיש אפשרות לשמור על מרחק של שני מטר בין אדם לאדם, או אפשר ללכת לאופציה אחרת, לפי המטראז' של המקום ולחלק לשבע.

מיכל גולדברג: זאת אומרת, אדם על כל שבעה מ"ר.

מיכל גולדברג: זאת אומרת, אם יש לנו מקום שיש בו חלל של 350 מ"ר, נחלק בשבע, נגיע לאותו דבר.

מיכל גולדברג: אפשר ללכת לפי שתי האופציות האלה.

מיכל גולדברג: למה דווקא שבע?

מיכל גולדברג: זה מה שנקבע כרגע.

מיכל גולדברג: דרך אגב, בשלב הראשון זה היה 15 מ"ר, שזה הרבה יותר מרווח, וזה צומצם - - -

יפעת שאשא ביטון: יש רציונל מקצועי?

מיכל גולדברג: כן.

מיכל גולדברג: הרציונל המקצועי הוא למנוע צפיפות, למנוע התקהלות של אנשים במקום אחד.

מיכל גולדברג: אחרי זה נגיע לסעיף 5, יש מקומות שקבענו להם מפתח - - -

יפעת שאשא ביטון: למשל בבריכות זה שישה מ"ר.

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה את הרציונל של ההתקהלות, ברור.

יפעת שאשא ביטון: האם למספרים עצמם יש רציונל?

יפעת שאשא ביטון: למה בבריכה זה שישה?

יפעת שאשא ביטון: למה כאן שבעה?

יפעת שאשא ביטון: למה במקומות אחרים זה חמישה?

מיכל גולדברג: זה יוכלו להסביר גורמי המקצוע יותר כשנגיע לכל מקום ספציפי.

מיכל גולדברג: אבל בגדול המספר שבע נקבע מתוך חישוב שעשו.

מיכל גולדברג: רוצים שלא תהיה צפיפות.

מיכל גולדברג: במקור זה היה 15.

מיקי לוי: זה לא אחיד, זה ישגע את האנשים.

מיקי לוי: זו הבעיה שלי.

נירה לאמי רכלבסקי: אתם מדברים על אזור הפתוח לקהל.

נירה לאמי רכלבסקי: מה זה אומר האזור הפתוח לקהל?

נירה לאמי רכלבסקי: דיברתם בהתחלה על מקום הפתוח לציבור, ואז אתם מדברים במקום הפתוח לציבור באזור הפתוח לקהל 50, וב-back side - - -

מיכל גולדברג: אני אשמח להסביר.

מיכל גולדברג: כל הסעיף הזה חל על מקומות שפתוחים לציבור, שזו הגדרה יחסית רחבה.

מיכל גולדברג: ספציפית איך לחשב כמה אנשים יכולים להיכנס בתוך אותו מקום, אנחנו אומרים: תיקח את המטראז' של המקום, אבל אל תיקח שטחים של מחסנים או מקומות שמהם אנשים לא יכולים להיכנס, תיקח את כל החללים שפתוחים לציבור, תחלק בשבע, וזה מספר האנשים שיכולים - - -

נירה לאמי רכלבסקי: אם יש לך עובדים שעובדים במשרד מאחור, הם לא נכללים באזור הפתוח לציבור?

מיכל גולדברג: הסעיף הזה בכלל לא חל על מקומות עבודה.

מיכל גולדברג: אם אנחנו מדברים על מקומות הפתוחים לציבור, אז כן, המקומות שפתוחים לקהל, כי עוד פעם, המטרה היא למנוע הצטופפות, למנוע התקהלות, אז המפתח נקבע לפי שבעה מ"ר מהשטח שאנשים מסתובבים בו.

נירה לאמי רכלבסקי: אני לא שואלת סתם, כי מקום הפתוח לציבור זה מקום תחום, המנוהל על יד מחזיק והפתוח לקהל הרחב, לרבות מקום שהכניסה אליו בתשלום.

נירה לאמי רכלבסקי: זה מקום שיכולים להיות בו גם עשרה עובדים וגם 50 אנשים באזור הפתוח לקהל?

ז מיכל גולדברג: אם יש אנשים שהם במקומות הסגורים לקהל הרחב, שרק העובדים נמצאים שם, זה לפי הכללים של מקומות עבודה.

נירה לאמי רכלבסקי: יכולים להיות בשטח כולו 60 איש, אבל מתוכם, במקום שפתוח לקהל, 50 איש?

מיכל גולדברג: נכון.

מיכל גולדברג: במקום שפתוח לקהל זה צריך להיות לפי 50 או לפי המפתח של אדם לכל שבעה מ"ר.

נירה לאמי רכלבסקי: באולם אירועים זה כתוב במפורש וכאן זה לא כתוב במפורש.

תמי סלע: "למעט עובדים".

נירה לאמי רכלבסקי: צריך להבהיר שיכולים להיות באזור כזה 60 איש או 70, אבל כל עוד הם עובדים - - -

מיכל גולדברג: כאן הכוונה הייתה כל האנשים, כי המטרה היא למנוע צפיפות.

יפעת שאשא ביטון: זה ההבדל בין שתי ההגדרות?

מיכל גולדברג: המקום הפתוח לציבור זה השם הגנרי לכל המקומות שפתוחים לציבור להיכנס אליהם.

מיכל גולדברג: החישוב של השטח, המונח "אזור הפתוח לקהל" זה רק בחישוב של השטח, כשלוקחים את השטח שלפיו אנחנו רוצים לחשב כמה אנשים יכולים להיכנס למקום, אנחנו צריכים לקחת את אותו שטח שפתוח לאנשים.

נירה לאמי רכלבסקי: שבו הקהל נמצא.

מיכל גולדברג: בדיוק.

נירה לאמי רכלבסקי: לכן מה שאמרתי נכון, שכל עוד יש שטח שהוא לא פתוח לקהל, הוא משרד סגור, הוא לא ייחשב.

מיכל גולדברג: הוא לא ייחשב בתוך השטח.

נירה לאמי רכלבסקי: זאת אומרת, זה לא כולל את העובדים.

נירה לאמי רכלבסקי: חשוב לדעת.

מיכל גולדברג: כן.

מיכל גולדברג: זאת המשמעות.

יפעת שאשא ביטון: כאן אמרנו שתעשו את הבדיקה לגבי מעליות.

יפעת שאשא ביטון: על זה דיברנו קודם, אין צורך לחזור.

נירה לאמי רכלבסקי: אולי אפשר לתלות לגבי קומות.

מיקי לוי: על כל אחד מאלה שנירה סיימה לקרוא כרגע, יש סנקציה בצדה בהמשך?

מיכל גולדברג: על הסעיף הזה, סעיף 3א1, אין עליו סנקציה.

מיקי לוי: ברוך השם.

לילך וגנר: לגבי העסקים הקונקרטיים, כשיהיו סנקציות שמפנות, אנחנו נגיד לכם.

נירה לאמי רכלבסקי: אנחנו נעשה מיפוי על מה יש סנקציות ועל מה לא.

נירה לאמי רכלבסקי: נכתוב לכם שיהיה לכם ברור אם צריך להילחם על סעיף או - - -

מיקי לוי: מה שהגיוני – בסדר.

מיקי לוי: מה שלא הגיוני - - -

נירה לאמי רכלבסקי: ברור.

נירה לאמי רכלבסקי: כמו שאמרנו, זה מקומות כמו דיסקוטקים ופארקים.

נירה לאמי רכלבסקי: נכון?

מיכל גולדברג: 5(ב) זה לא דיסקוטקים, זה מקומות שהפעילות שלהם מותרת בתנאים ספציפיים.

מיכל גולדברג: לדוגמה, מסעדות, לדוגמה קניון, שווקים.

מיכל גולדברג: אולי הבהרה, רק שיבהירו למה הכוונה.

מיכל גולדברג: לתקנות יש סט נוסף של תקנות שעת חירום, הוא נקרא "תקנות שעת חירום (הגבלת מספר עובדים)".

מיכל גולדברג: אלה התקנות שבזמנו הגבילו את מספר העובדים במקומות עבודה במשק והחריגו מקומות עבודה חיוניים, ואז בשלב כלשהו נקבע שאם אותם מקומות רוצים להגדיל את מספר העובדים, הם יכולים לעשות את זה בכפוף לזה שהם יפעלו לפי תנאי התו הסגול למקומות העבודה.

מיכל גולדברג: הכוונה לכל אותם מקומות שפועלים לפי התו הסגול למקומות עבודה, לפי אותו תקש"ח של הגבלת מספר עובדים, או מקומות שהוחרגו מזה.

מיכל גולדברג: הכללים האלה לא יחולו לגביהם, כי חלים עליהם כללים אחרים שנקבעו בתקש"ח המקביל לתקש"ח הזה.

יואל רזבוזוב: צריכים לדעת מה קורה בתקש"ח ההוא.

יפעת שאשא ביטון: במקומות שצריך לעשות את החיבור, כמו מה ששוחחנו עליו קודם, העניין על מי מוטלת האחריות אם מישהו לא עטה מסכה, תנסו להביא את זה.

מיכל גולדברג: העניין הוא שזה לא אידיאלי, כל אחד מהתקש"חים חולק לוועדה אחרת.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה איתך ממש.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת ברשותך, אם הפרוטוקול לא קלט את זה, להגיד שהתקש"חים מחולקים לכל מיני ועדות, וזה באמת לא אידאלי.

יפעת שאשא ביטון: כשאנחנו דיברנו בתחילת הדיון הרגשתי כמה חסר שאין רצף של עבודה.

יפעת שאשא ביטון: לי יש יתרון כי אני מכירה את התקש"חים מגלגול אחר, אבל אני לגמרי מסכימה.

יפעת שאשא ביטון: תביאו את המקומות שאפשר לעשות חיבור בשביל החברים, זה גם יעזור להם להתחבר.

נירה לאמי רכלבסקי: מה זה "מקום ציבורי שניתן בו שירות בריאות"?

נירה לאמי רכלבסקי: רק להבין למה הכוונה.

מיכל גולדברג: בתי חולים.

מיכל גולדברג: מרפאות.

נירה לאמי רכלבסקי: זאת אומרת, קופת חולים.

נירה לאמי רכלבסקי: אם יש רפואה משלימה, גם זה?

מיכל גולדברג: לא.

מיכל גולדברג: "מקום שניתן בו שירות בריאות", הכוונה היא לבתי חולים, קופות חולים, מרפאות.

נירה לאמי רכלבסקי: טיפול רפואי, את מתכוונת.

נירה לאמי רכלבסקי: אולי אפשר לשנות את זה לטיפול רפואי?

נירה לאמי רכלבסקי: כי יש המון מרפאות רפואה משלימה שמחשיבות את עצמן לשירות בריאות.

מיכל גולדברג: אני אבדוק עד מחר, רק לראות שאנחנו לא מפספסים.

מיקי לוי: היא צודקת.

מיקי לוי: זה לא יהיה נכון למשל לבתי מרקחת.

יפעת שאשא ביטון: תשאירו כך, כי הנושא של רפואה משלימה זה הוחרג במקום אחר.

נירה לאמי רכלבסקי: זה לא בהיר לציבור על מי זה חל ועל מי לא.

נירה לאמי רכלבסקי: מרפאה שיש בה עשרה מרפאים ברפואה משלימה מסוגים שונים, האם זה חל עליה או לא חל עליה?

נירה לאמי רכלבסקי: הם צריכים לדעת את זה, כי הם נותנים שירות בריאות.

יואל רזבוזוב: פילטיס, יוגה.

מיקי לוי: זה לא.

מיכל גולדברג: אני אבדוק את זה.

מיכל גולדברג: לא סתם השתמשנו במונח הזה.

יפעת שאשא ביטון: חברים, שירות בריאות, אפשר להגיד גם - - -

מיכל גולדברג: אני מעדיפה להשאיר את המונח כמו שהוא.

יואל רזבוזוב: מה אתם מתכוונים?

יואל רזבוזוב: אנחנו צריכים לדעת.

תמי סלע: זה טיפול רפואי.

יפעת שאשא ביטון: בית מרקחת זה לא טיפול רפואי.

יואל רזבוזוב: פקח של עירייה רואה את זה לדוגמה, הוא עושה אינטרפרטציה משל עצמו.

מיכל גולדברג: קודם כול, כל הסעיף הזה אין בצדו סנקציה, וההפרה שלו לא מהווה עבירה פלילית.

מיכל גולדברג: זה סעיף שמתווה התנהגות.

מיכל גולדברג: מקומות שנותנים שירותי בריאות, לא יכולים כמובן לעמוד במגבלות של עד 50 אנשים או אדם לכל שבעה מ"ר, ויש להם הכללים שלהם.

נירה לאמי רכלבסקי: אולי "שירותים רפואיים"?

מיכל גולדברג: אפשר.

נירה לאמי רכלבסקי: אולי המילה "רפואי" יותר מתאימה, ואז אם מישהו לא רפואי פרופר, הוא יבין שזה לא חל עליו.

מיכל גולדברג: אפשר.

יואל רזבוזוב: פה אנחנו יכולים להכניס אוטובוסים בשבת?

יפעת שאשא ביטון: על בסיס של חירום אתה אומר.

יפעת שאשא ביטון: ..

יפעת שאשא ביטון: זה מאוויי נפש, נאפשר להם את זה...

יואל רזבוזוב: הסעה של אנשים הגרים באותו מקום – היו לנו את המשפחות שמסיעות ביחד את הילדים.

מיקי לוי: לא שייך.

מיקי לוי: על מוניות מדובר.

יפעת שאשא ביטון: פה זה שירות הסעה לעובדים למקום עבודתם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מדברים על נסיעה ברכב בכלל.

יפעת שאשא ביטון: את זה כבר עברנו.

יואל רזבוזוב: זה שירותים של הסעות של מוניות?

יפעת שאשא ביטון: כן.

נירה לאמי רכלבסקי: אנחנו מתכוונים שהוראות שר התחבורה - - -

יפעת שאשא ביטון: הוא הבין.

יפעת שאשא ביטון: זה תחבורה ציבורית, הוא חשב שזה כל נסיעה.

נירה לאמי רכלבסקי: הוראות שר התחבורה יחולו על האנשים בפסקה (2)?

מיכל גולדברג: הוראות שר התחבורה חלות על תחבורה ציבורית.

מיכל גולדברג: שר התחבורה הוא הגורם שמוסמך לקבוע את ההוראות לגבי הפעלת תחבורה ציבורית בתקופת הקורונה.

מיכל גולדברג: סעיף קטן (2) מדבר על שני מקרים ספציפיים, על שירות הסעה לעובדים, שההוראות לגביהם נקבעות על ידי המנהל, עוד פעם הוראות שנועדו למנוע הדבקה, וסעיף קטן (ב) מדבר על התנאים להפעלת מונית.

נירה לאמי רכלבסקי: גם הם אמורים לפעול לפי הוראות המנהל?

מיכל גולדברג: סעיף קטן (ב) לא.

מיכל גולדברג: סליחה, יש הוראות מנהל גם לגבי - - -

נירה לאמי רכלבסקי: זה לא מופיע בסעיף קטן (ב) זה מופיע רק בסעיף קטן (א).

נירה לאמי רכלבסקי: אני לא מבינה מה חל על סעיף קטן (ב), על אנשים שמפעילים מונית?

יפעת שאשא ביטון: כתוב לך בפסקה (ב) "הפעלת מונית עם שני נוסעים בכל ספסל או הסעה של אנשים הגרים באותו מקום, ובתנאי שהנוסעים - - -".

נירה לאמי רכלבסקי: אלה כל ההוראות שחלות עליהם.

יפעת שאשא ביטון: מאוד ברורה התקנה בפסקה (ב).

נירה לאמי רכלבסקי: 3ה, הפעלת מקווה – אתם מתכוונים למקווה טהרה?

מיכל גולדברג: כן.

נירה לאמי רכלבסקי: לא צריך לכתוב "מקווה טהרה"?

יפעת שאשא ביטון: לא צריך, יודעים מה זה מקווה.

מיקי לוי: עצרי, אני לא מבין את הרכבת, ואני מאלה שלוחצים לפתוח את הרכבת.

מיקי לוי: אני מתנצל, אבל העיניים שלי הן כלכליות.

מיקי לוי: הן יודעות את זה.

מיקי לוי: רכבת – סדרי לי את הראש.

מיקי לוי: מחר אני רוצה לפתוח את הרכבת.

מיכל גולדברג: שר התחבורה הוא הגורם המוסמך.

מיכל גולדברג: כמובן זה נעשה בהתייעצות עם משרד הבריאות, בגלל שהסיבה שהרכבת לא פועלת - - -

מיקי לוי: בעניין שני המושבים.

מיכל גולדברג: אין הוראות.

מיכל גולדברג: שני מושבים זה רק למוניות, זה לא לרכבת.

ג'אבר עסאקלה: לפני שעה היה דיון במליאה וסגן שר התחבורה אמר שמשרד הבריאות מונע ממנו לחדש את הרכבות.

מיקי לוי: אחד מפיל על השני.

יפעת שאשא ביטון: זה אורי מקלב.

יפעת שאשא ביטון: לא משנה, זה לא רלוונטי כי לא נכנס פה הנושא של הרכבת.

יפעת שאשא ביטון: אם יהיו שינויים אגב בקבינט הקורונה, סביר להניח שהם יגיעו לכאן.

מיכל גולדברג: כשהתקנות האלה הותקנו על ידי הממשלה, זו ההחלטה שהתקבלה.

מיכל גולדברג: הסמכות של שר התחבורה לקבוע הוראות לגבי התחבורה הציבורית.

נירה לאמי רכלבסקי: תגידו לי אחר כך איפה זה מופיע בדיוק.

נירה לאמי רכלבסקי: אפשר לתקן ל"מקווה טהרה" שזה יהיה ברור?

שי סומך: כן.

נירה לאמי רכלבסקי: שזה אומר הדיווח לרשות המקומית, נכון?

מיכל גולדברג: כן.

נירה לאמי רכלבסקי: בדיווח לרשות המקומית לא חל המקווה?

מיכל גולדברג: נכון.

נירה לאמי רכלבסקי: כי הם שייכים למשרד הדתות?

מיכל גולדברג: עד כמה שאני זוכרת המקוואות כולם, כל המקוואות חייבים ברישיון עסק, וזו הכוונה כשכתבנו "המקווה פועל בכפוף לכל דין", הכוונה כמובן שיש לו רישיון עסק בתוקף והוא פועל על פיו.

מיכל גולדברג: הסיבה המקורית, עד כמה שאני זוכרת, שהמקוואות פעלו עוד לפני שהחלנו את ההוראות של הגשת הצהרה לרשות מקומית, ולכן אמרנו שהם יהיו פטורים ממנה.

נירה לאמי רכלבסקי: כך זה נקרא?

נירה לאמי רכלבסקי: "מפעיל של מקווה"?

מיכל גולדברג: כן.

נירה לאמי רכלבסקי: כלומר השבעה מ"ר מקודם לא חלים עליהם?

מיכל גולדברג: חלים.

מיכל גולדברג: זה נוסף.

מיקי לוי: זה היכן שיש מים, לא בחוץ.

נירה לאמי רכלבסקי: רק בבור, כשיש מים.

מיקי לוי: אין יותר משישה מ"ר.

מיקי לוי: לא שביקרתי, בחיים שלי לא ביקרתי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים שתספר לנו מאיפה הביטחון באמירה.

יפעת שאשא ביטון: ..

מיקי לוי: שמעתי מכל אלה שניסו לשכנע אותי ולא הצליחו.

יפעת שאשא ביטון: אולי בזכות תקנות החירום תגיע לשם, תלך לבדוק.

יפעת שאשא ביטון: תספר לנו.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, נירה.

מיכל גולדברג: כדי שלא תהיה התקהלות.

יפעת שאשא ביטון: הן מתאמות בלי שום קשר.

מיקי לוי: הן לא מתקוממות?

מיקי לוי: למה אישה צריכה לתאם את הגעתה?

מיקי לוי: אתן לא מתקוממות על העניין הזה?

מיכל גולדברג: האמת שזה סעיף שנשאר.

מיכל גולדברג: גם בתקופות המאוד מחמירות הייתה מותרת יציאת אישה למקווה טהרה, בכפוף לתיאום הגעתה מראש.

יפעת שאשא ביטון: מיקי, הן מתאמות בכל מקרה ברוב המקרים, כדי לא לבוא כולן ביחד, ויש עניינים אישיים.

יפעת שאשא ביטון: הכול בסדר.

יואל רזבוזוב: נשאיר להן את הזכות, שהיא תעשה את זה בזכות.

מיקי לוי: ידיעתי בנושא מגיעה לכדי אפס.

יפעת שאשא ביטון: היא מתאמת עם הבלנית מלכתחילה, כדי שלא יהיו יותר מדי נשים.

יפעת שאשא ביטון: אתם דואגים לטהרה של הנשים?

יפעת שאשא ביטון: לא הבנתי מה קרה כאן?

משה אבוטבול: יואל, בענייני הספורט אני לא אתערב לך.

יואל רזבוזוב: למה?

יואל רזבוזוב: היום התערבת.

משה אבוטבול: יאללה כפרה, לא התערבתי, רק הוספתי.

יואל רזבוזוב: אם אנחנו מוציאים את זה, אם היא תקבע, תתאם - - -

מיקי לוי: הן רוצות את זה, שלום.

משה אבוטבול: מיקי, תסביר לו, כפרה.

יואל רזבוזוב: זה לא מהותי, אבל תנו לה את החופש לבחור.

יפעת שאשא ביטון: תפסיקו כל הזמן לחשוב שלנשים אין חופש.

יפעת שאשא ביטון: הן לא צריכות שתתנו להן אותו.

יפעת שאשא ביטון: תשתחררו.

יואל רזבוזוב: אנחנו מגבילים.

יפעת שאשא ביטון: סיימנו את הסעיף הזה, אז אני מציעה שכאן נעצור.

יפעת שאשא ביטון: אתן רוצות להתייחס לנושא של הטהרה?

גאל אזריאל: היועצת המשפטית של הוועדה דייקה, אמרה את הדברים, ואין לנו מה להוסיף.