הוועדה המיוחדת להיערכות מערכת החינוך והחינוך המיוחד, לרבות לשנת הלימודים הבאה, כנסת 23, פרוטוקול מספר 21, 2020-05-25 10:00

ניצן הורוביץ: בוקר טוב.

ניצן הורוביץ: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה המיוחדת לחינוך.

ניצן הורוביץ: על הפרק היום סערת המכנסיים.

ניצן הורוביץ: פנו אליי כמה וכמה חברי כנסת בבקשה לקיים בנושא דיון מיוחד, ביניהם רזבוזוב, קושניר, מלינובסקי, זנדברג, סובה ואחרים.

ניצן הורוביץ: גם אני חייב להוסיף את שמי לרשימה הזאת כי בעיניי מדובר בפרשה חמורה, והתגובה הסוחפת לעניין מהמון בתי ספר בארץ, מאנשי חינוך, מתלמידים ומהורים רק מדגישה עד כמה העניין הזה הוא לא עניין נקודתי מקומי שקרה באותו בית ספר בפתח תקווה עם הילדה ההיא שהורידו לה את הבגדים בגלל שהיא באה עם גופייה, אלא זה נוגע ל - - -

יבגני סובה: היא לא באה עם גופייה.

יבגני סובה: היא באה עם שמלה.

ניצן הורוביץ: היא הגיעה עם שמלה ללא שרוולים.

אורלי פרומן: היה על השמלה סמל בית הספר.

אורלי פרומן: זה דבר שטאטאו אותו.

ניצן הורוביץ: ממה שאני שומע בימים האחרונים, אני רואה שזה דבר רחב שקורה בהמון בתי ספר.

ניצן הורוביץ: בעצם אין פה קווים מנחים, אין נוהל מחייב, אין גם אמירות או כללים או איזשהם כיוונים שיכולים לתת למנהלים, למורים ולהורים איזשהו מושג.

ניצן הורוביץ: לכן כל אחד עושה מה שנכון בעיניו ואנחנו מגיעים למצבים כאלה, שהם לפעמים קשים מאוד, שגורמים לפגיעה ממשית בילדים.

ניצן הורוביץ: יש לנו בדיון הזה המון אנשים שביקשו להצטרף – האימא של אותה תלמידה, המפקחת על בתי ספר יסודיים מפתח תקווה, תלמידות ממקומות שונים בארץ, ראשי מועצות, שדולת הנשים, מועצת התלמידים ועוד ועוד.

ניצן הורוביץ: כמובן יש את אנשי משרד החינוך, אגפי חינוך במועצות מקומיות, הורים וכולי, וכמובן חברי הכנסת הנכבדים.

ניצן הורוביץ: נשלב את האנשים בדיון כפי שאנחנו עושים תמיד.

ניצן הורוביץ: נתחיל עם נטעאל ברק, תלמידת כיתה י' מגדרה, מיוזמות מחאת – אני לא אוהב שאומרים מכנסונים כי מה זה מכנסונים?

ניצן הורוביץ: מחאת הלבוש.

ניצן הורוביץ: שלום נטעאל, בוקר טוב לך.

ניצן הורוביץ: ביקשת ממני אישית להצטרף.

ניצן הורוביץ: בבקשה, תדברי.

נטעאל ברק: בוקר טוב לכולם.

נטעאל ברק: איזה כיף שכולם נמצאים.

נטעאל ברק: שומעים אותי טוב?

נטעאל ברק: הפריע לי כל העניין של המכנסיים הקצרים.

נטעאל ברק: בעצם לכולם מותר להגיע עם מכנסיים עד הברך אבל לבנים מקפידים פחות ואילו לבנות מקפידים יותר.

נטעאל ברק: לי באופן אישי מפריע שמודדים אותי כל פעם בכניסה בצורה מאוד מאוד משפילה, בעצם מסתכלים לי על כל הגוף, מלמעלה ועד למטה, ולבנים נותנים להיכנס ולא מודדים את הגוף שלהם ובעצם לאף אחד לא אכפת.

נטעאל ברק: הרמנו את המחאה הזאת בבית הספר שלי.

נטעאל ברק: בית הספר שלי ראה את זה בעין רעה מאוד.

נטעאל ברק: במקום להגיד: אוקיי, יש פה בעיה, בואו נפתור אותה, פשוט החליטו לתת עונשים.

נטעאל ברק: אני באתי לכאן כדי שישמעו, כדי שיראו שצריך לשנות.

נטעאל ברק: לדעתי צריך להפסיק למדוד בנות, צריך להפסיק למדוד בנים.

נטעאל ברק: צריך להסתכל על זה בצורה שוויונית.

נטעאל ברק: אם יש חוק – בואו נעשה את זה בשוויון, גם על בנים וגם על בנות, ולא נקל אצל הבנים ונחמיר אצל הבנות.

נטעאל ברק: זהו בעיקרון.

ניצן הורוביץ: אני מבין שהיית אחת מיוזמות המחאה הארצית.

ניצן הורוביץ: נכון?

ניצן הורוביץ: תספרי קצת על המחאה הזאת גם במקומות אחרים.

ניצן הורוביץ: מה עשיתם?

ניצן הורוביץ: מה היה?

נטעאל ברק: ביום הראשון בשכבת י' הגענו 10 בנות עם מכנסיים של בנים.

נטעאל ברק: לקחנו מכנסיים של אחים שלנו, של חברים שלנו, באורך תקין, שמכניסים איתם בנים לבית הספר, וניסינו להיכנס.

נטעאל ברק: כמובן שלא הכניסו אותנו.

נטעאל ברק: ביום אחר אספנו 150–200 בנות מכל השכבות בבית הספר והגענו עם מכנסיים קצרים כדי למחות על הדבר הזה.

נטעאל ברק: בסופו של דבר הכניסו אותנו - - -

יבגני סובה: למה לא הכניסו?

יבגני סובה: בגלל הצבע או בגלל האורך?

יבגני סובה: אם זה מכנסיים של בנים אז למה לא הכניסו?

יבגני סובה: מה היה השיקול של בית הספר שלא הכניסו אתכם?

נטעאל ברק: לי אמרו שאני אישה ואני צריכה לשמור על הרגליים שלי צנועות.

נטעאל ברק: זה משפט שהכעיס אותי מאוד באופן אישי.

יבגני סובה: אם לקחת את המכנסיים של הבנים, בדרך כלל זה עד הברכיים כמעט, אז למה לא הכניסו אתכם?

נטעאל ברק: הם טענו שזה קצר מדי, הם טענו שהמכנסיים של הבנים לא באורך מתאים, כי לכל אחד זה מגיע לאורך שונה.

נטעאל ברק: אני חייבת להגיד על עצמי, הגובה שלי 1.52 מטר.

נטעאל ברק: מכנס של בנים ארוך עליי יותר מאשר על בן, כלומר מגיע לי כמעט עד הברך, ובכל זאת זה היה קצר מדי.

נטעאל ברק: למה?

נטעאל ברק: כי אני אישה.

נטעאל ברק: בדרך כלל אני מגיעה עם ג'ינסים ארוכים וצמודים.

אורלי פרומן: מה הכלל בבית הספר שלך לגבי אורך המכנסיים?

ניצן הורוביץ: אורלי פרומן, אנחנו רוצים לשמוע המון אנשים בדיון הזה.

ניצן הורוביץ: משפט לסיום, נטעאל.

נטעאל ברק: אני באמת מקווה שדרך הוועדה הזאת נעשה את השינוי הזה, שיעבור חוק שיפסיקו למדוד בנות ונעשה את השינוי.

נטעאל ברק: זהו, תודה רבה.

ניצן הורוביץ: יופי, תודה, נטעאל, תלמידת כיתה י' מגדרה.

ניצן הורוביץ: באמת כל הכבוד לך.

ניצן הורוביץ: את אחלה, ותמשיכי.

ניצן הורוביץ: נשמע כעת תלמידה נוספת ואז נשמע את האימא של הילדה שנפגעה ונתחיל בדיון.

ניצן הורוביץ: איילה פישמן, תלמידה בת 13 מראשון לציון.

ניצן הורוביץ: באיזו כיתה את ובאיזה בית ספר?

איילה פישמן: שלום.

איילה פישמן: אני תלמידה בכיתה ז' בבית ספר דורות בראשון לציון.

איילה פישמן: לדעתי כל העיסוק במכנסיים הקצרים לא מוצדק.

איילה פישמן: זה משפיל ולא מעביר את המסר שבתי הספר רוצים להעביר לנו, שהוא לקבל את עצמנו כמו שאנחנו.

איילה פישמן: אני מסכימה שצריך להתלבש בצורה מכובדת לבית הספר אבל ברגע שמודדים לנו את אורך המכנסיים, מתייחסים לרגליים ולכתפיים שלנו כמשהו שצריך להסתיר.

איילה פישמן: זה פוגע בביטחון העצמי שלנו, זה משפיל את הדימוי העצמי.

איילה פישמן: למשל אני זוכרת שביסודי העמידו אותי וחברות שלי מהכיתה מול כל השכבה ומדדו לנו את אורך המכנסיים.

איילה פישמן: זה השפיל אותי כי התייחסו לגוף שלי ולא לאישיות שלי.

ניצן הורוביץ: מדדו עם סנטימטר, עם סרגל?

ניצן הורוביץ: מה היה שם בדיוק.

איילה פישמן: פשוט מדדו עם כף היד ואמרו שזה לא בסדר.

ניצן הורוביץ: הבנתי.

ניצן הורוביץ: איזה בית ספר זה היה?

איילה פישמן: זה היה ביסודי.

יבגני סובה: אדוני היושב-ראש, כאן אי אפשר להביא דוגמה אישית כי גם בכנסת מודדים.

יבגני סובה: קשה לנו לטעון משהו שגם בכנסת קורה.

ניצן הורוביץ: איילה, מה עשיתם בעניין?

ניצן הורוביץ: איך התקדמתם מאז?

איילה פישמן: כרגע בחטיבה דיברנו עם המנהלת וגם הנהגת ההורים דיברה עם המנהלת.

איילה פישמן: הגענו להסכמה שבשנה הבאה יפתחו את התקנון, ועד אז אנחנו נתלבש עם מכנסיים קצרים אבל לא קצרצרים, מכבדים, בערך עד חצי הירך, בלי קרעים ודברים כאלה.

איילה פישמן: אתמול אני ועוד שתי חברות שלי באנו עם מכנסיים קצרים, וחברות אחרות שלי מהשכבה לא באו כי הן התביישו, כי קרו להן דברים ביסודי והן לא רצו לבוא עם מכנסיים קצרים כי הייתה להן טראומה לבוא עם מכנסיים קצרים בגלל מה שהן עברו ביסודי.

ניצן הורוביץ: תודה איילה וכל הכבוד לך שדיברת.

ניצן הורוביץ: תמסרי חזק ואמץ מאיתנו לכל התלמידות אצלכם, ותמשיכו.

ניצן הורוביץ: את רוצה להגיד משהו לסיום?

איילה פישמן: אני רוצה להגיד משפט.

איילה פישמן: לכל אחד יש את הזכות להתלבש בצורה מכובדת המתאימה לו ולסביבה שלו.

ניצן הורוביץ: תודה רבה לך.

ניצן הורוביץ: עכשיו נשמע את האימא של הילדה מבית הספר בפתח תקווה.

ויקטוריה רויטמן: אני עו"ד ויקטוריה רויטמן.

ויקטוריה רויטמן: אנה האימא לא הצליחה להיות איתנו היום כי היא לומדת.

ויקטוריה רויטמן: גם כך כל הסערה הזאת גרמה לבזבוז של ימי לימודים ומלא עצבים.

ויקטוריה רויטמן: אבל אני אדבר בשמה.

ויקטוריה רויטמן: הסיפור הזה למעשה הוא הממחיש של כל האבסורד של התקנון וקוד הלבוש.

ויקטוריה רויטמן: זה מגיע עד כדי כך שהמורה נוגעת ופותחת כפתורים בשמלה של הילדה רק בשביל שלא יראו לה את הזרועות.

ויקטוריה רויטמן: לא מדברים פה על שמלת ספגטי קצרה וחשופה מדי.

ויקטוריה רויטמן: אני הולכת כך לבתי המשפט ולא מעירים לי.

ויקטוריה רויטמן: זה באמת שיא הסיוט.

ויקטוריה רויטמן: יתרה מזאת, זה לא המקום לדבר על מסקנות החקירה, אבל הסיפור התחיל מכך שהסבא הביא את הילדה לבית הספר ואותה מחנכת ראתה את השמלה ומבחינתה זה היה טוב, כי היא הכניסה את הילדה.

ויקטוריה רויטמן: לפי מה שאנחנו שומעים מן המורה, או שעורכי הדין אמרו לה להגיד כך, למעשה מי שפתחה בכל העניין הזה של החלפת החולצה הייתה המנהלת.

ויקטוריה רויטמן: לפי מה שהבנו מהתגובה הראשונית של משרד החינוך, כל התחום הזה של תקנונים וקוד לבוש נמצא תחת סמכותן של המנהלות.

ניצן הורוביץ: תיכף נשמע מה הסמכות.

ניצן הורוביץ: אתם נוקטים בהליכים משפטיים?

ניצן הורוביץ: את מייצגת אותה?

ויקטוריה רויטמן: היה לנו חשוב מאוד לראות שהילדה מחוברת ומתחברת ומתחילה את החיים החדשים בבית הספר החדש כי היה חשוב להעביר אותה.

ויקטוריה רויטמן: למרות כל הלחץ של מערכת החינוך להשאיר את הילדה בתוך בית הספר, לפי מה שהבנו המנהלת והמורים והצוות, אני לא יודעת מי בדיוק מהם, ממש הפעילו שם לחץ על הילדים ועל הורים בבית הספר והאווירה הייתה ממש עוינת והבנו שהילדה לא יכולה להיות שם.

ויקטוריה רויטמן: היה לנו חשוב שהילדה תתקבל בבית הספר החדש, וזה קרה אתמול.

ויקטוריה רויטמן: לפני שאני הולכת לעתירה מנהלית – כמובן אם לא נקבל את הנדרש – אגיש דרישה לשר החינוך להקים ועדה חיצונית שתבדוק את כל ההתנהלות, עם כל הדברים שיש לי להגיד על דוח החקירה הזה שהם הוציאו.

ניצן הורוביץ: עכשיו נתחיל לעשות ריץ'-רץ' בין חברי כנסת לבין דוברים.

ניצן הורוביץ: הדוברת הבאה אחרי חבר הכנסת תהיה המפקחת על בתי הספר היסודיים בפתח תקווה, קאמי כהן.

ניצן הורוביץ: לפני שנעבור אליה, חברת הכנסת תמר זנדברג בבקשה.

תמר זנדברג: תודה רבה, ניצן.

תמר זנדברג: אני קודם כול רוצה להודות על קיום הדיון הזה.

תמר זנדברג: אני מקווה שזה לא הדיון האחרון בוועדה בראשותך, למרות שאני רואה שנמצא פה חבר הכנסת רם שפע.

רם שפע: יש בוודאות עוד יומיים חסד.

תמר זנדברג: באמת תודה על ההיענות המהירה.

תמר זנדברג: לצערי המחאה הזאת, מחאת המכנסיים הקצרים, היא עונתית כמו הקיץ.

תמר זנדברג: כשהחום עולה מעל 25 מעלות וילדים וילדות בגיל בתי הספר היסודיים וחטיבות הביניים מתלבשים כפי שמתלבשים במדינת ישראל ובמזרח התיכון, צצה גם המחאה וכביכול במסווה של קוד לבוש מנסים לכפות עלינו משמרת צניעות.

תמר זנדברג: זו לא הפעם הראשונה.

תמר זנדברג: ציין כאן בצדק חבר הכנסת סובה שגם בכנסת זה קרה, והכנסת היא לכל הדעות מקום שצריך להגיע אליו לבושים ולבושות בצורה מכובדת, ואכן כולנו מגיעים ומגיעות לבושים ולבושות בצורה מכובדת, אבל הכבוד הזה הופך להיות ניסיון לכפות עלינו משמרת צניעות אורתודוקסית, שמרנית, לא במובן הטוב של המילה, ואז זה זולג גם לבתי הספר וזה מגיע למחוזות - - -

יבגני סובה: אורתודוקסית לאו דווקא יהודית.

יבגני סובה: כשאת אומרת אורתודוקסית – זה לא קשור רק ליהודים.

תמר זנדברג: נכון, אתה צודק.

תמר זנדברג: אין קשר בין יהודי לבין לבוש.

תמר זנדברג: מי שרוצה להתלבש בצורה יהודית חרדית, זה בסדר גמור, אנחנו לא כופים על אף אחד להתפשט, אבל גם שלא יכפו על אף אחד איך להתלבש ובמה.

תמר זנדברג: אני רוצה לעמוד על הנקודה המרכזית, והיא שאסור לנו לבלבל בין לבוש מכובד לבין כפייה של קוד צניעות שישר הולך למדידת סרגל לרגליים של ילדות מגיל 7 ועד חטיבת הביניים.

תמר זנדברג: המסר האחרון, בסופו של דבר ילדות חוזרות הביתה עם המסר שמישהו מסתכל על הגוף שלהן, שמישהו מודד אותן, שמישהו מצמיד סרגל לרגל שלהן בכניסה לחטיבת ביניים.

תמר זנדברג: זה באמת השיעור האחרון שילדות צריכות ללמוד.

ניצן הורוביץ: ושמשהו לא בסדר ברגליים שלהן ובעור שלהן ובצבע שלהן.

תמר זנדברג: בדיוק, וכנראה שמשהו איתן לא בסדר.

תמר זנדברג: אני רוצה לומר לסיום עוד מילה אחת.

תמר זנדברג: אתמול ראיתי, ואני מכירה את זה גם כאימא לבת 14 – דרך אגב היום לבת שלי יש יום הולדת.

יבגני סובה: רק בגלל זה באת לפה לדיון, נכון?

יבגני סובה: להגיד שלבת שלך יש היום יום הולדת.

יבגני סובה: ..

תמר זנדברג: לא, באתי כי אני מכירה את זה בכל שנה, וגם אני בעצמי עמדתי כאן בדבר הזה כשבאתי עם שמלה, יפה מאוד דרך אגב, רק שבמקרה לא היו לה שרוולים.

תמר זנדברג: קורה, יכול להיות, קיץ וחם.

תמר זנדברג: כשהולכים לחנויות ומנסים לקנות מכנסיים קצרים לילדות – אפשר להבין למה קוראים לזה מחאת המכנסונים, כי קשה מאוד למצוא מכנסיים באורך סביר ונורמלי.

תמר זנדברג: כן, צריך גם את זה להגיד.

תמר זנדברג: אידיאל היופי שדורשים מאיתנו – נשים, ילדות, נערות – לא מאפשר הרבה אופציות.

תמר זנדברג: דוחפים אותנו לחשוף את הרגליים כמה שיותר.

תמר זנדברג: מהות החינוך שלנו לילדות ומהות הפמיניזם היא חופש בחירה, שכל אחת תוכל לבחור, בדיוק כמו בנים, האם היא רוצה ללבוש מכנסיים ארוכים, קצרים, עד הברך, עד הירך, עד למטה, עד למעלה.

תמר זנדברג: המבט שהמערכת מפנה לרגליים של בנות הוא זה שאנחנו צריכים להפסיק.

תמר זנדברג: לכן אסור לבלבל בין הכבוד הראוי שאנחנו רוצות לחנך את הבנות שלנו לרכוש לגוף שלהן ובין העובדה שאנחנו לא רוצות שבנות ונשים ילמדו מגיל צעיר שהגוף הוא הדרך לבטא את עצמן או להציג את עצמן בחברה, אבל הפניית הסרגל והמבט אל הרגל היא בדיוק הדרך ההפוכה להעביר את המסר הזה.

תמר זנדברג: את המסר הזה אנחנו צריכות להעביר בצורה מעצימה, בצורה מכבדת ומכובדת.

תמר זנדברג: אם אנחנו נהיה אלה שמודדים את הרגל של נערות אנחנו בדיוק מעבירים להן את המסר ההפוך מזה שצריך, ולא זו הדרך.

תמר זנדברג: תודה.

ניצן הורוביץ: תודה רבה חברת הכנסת תמר זנדברג.

ניצן הורוביץ: המפקחת על בתי הספר היסודיים בפתח תקווה, קאמי כהן.

ניצן הורוביץ: שלום לך גברת כהן, בוקר טוב.

קאמי כהן: בוקר אור לכולם.

קאמי כהן: ראשית, חשוב לי להגיד שראוי היה שהאירוע הזה לא היה קורה.

קאמי כהן: עם זה אני רוצה לפתוח ולהגיד.

ניצן הורוביץ: זה אמירה חשובה.

קאמי כהן: אנחנו מצרים על האירוע.

קאמי כהן: משרד החינוך רואה את הכאב של התלמידה בראש ובראשונה, של המשפחה, של בית הספר.

ניצן הורוביץ: אולי לפני כן, היות וערכתם בדיקה, מה בעצם היה שם בדיוק?

ניצן הורוביץ: מה קרה שם?

קאמי כהן: אתה שואל על השתלשלות האירוע?

קאמי כהן: התלמידה הגיעה לבית הספר, כפי שאמרתם, לבושה בשמלה שחורה בצבע אחיד.

קאמי כהן: על השמלה היה סמל בית הספר, ראוי להגיד גם את זה.

קאמי כהן: המחנכת שלה הבחינה בזה ואמרה שהם נוהגים על פי כללי התקנון וקוד הלבוש שקבעו.

קאמי כהן: חשוב להגיד שזה נקבע בשיתוף עם ההורים, בשולחנות עגולים.

קאמי כהן: הם קבעו מה יהיה התקנון ומה יהיה מדרג האכיפה.

קאמי כהן: הילדה התבקשה להגיע למזכירות.

קאמי כהן: התקשרו לאם.

ניצן הורוביץ: למה?

ניצן הורוביץ: הייתה לה שמלה עם כתפיות?

ניצן הורוביץ: מה היה?

קאמי כהן: שמלה ללא שרוולים.

ניצן הורוביץ: זה נוגד שם את התקנון?

קאמי כהן: בבית הספר הגדירו בתקנון שיש ללבוש חולצת טי-שירט בצבע אחיד עם סמל בית הספר.

ניצן הורוביץ: אז היא באה עם שמלה עם סמל בית הספר.

קריאה: ללא שרוולים.

קריאה: זה לא טי-שירט.

יבגני סובה: אם הייתה גופיה זו לא הייתה בעיה?

יבגני סובה: הבעיה היא שזו שמלה?

יבגני סובה: אני רוצה להבין.

יבגני סובה: הם אומרים שהשמלה היא בניגוד לתקנון.

יבגני סובה: השאלה אם מתחת לשמלה הייתה גופייה.

קאמי כהן: התקשרו לאם שהייתה בדרכה ללימודים.

קאמי כהן: המחנכת ציינה בפניה את העובדה שהילדה לא יכולה להישאר כך והיא שאלה אם זה בסדר שהילדה תקבל חולצה נקייה של בית הספר עם הסמל, ועוד שאלה המחנכת האם מתחת לשמלה יש מכנסונים.

קאמי כהן: האם אישרה שהילדה תלבש את החולצה, והיא גם אמרה שיש לילדה מכנסונים.

קאמי כהן: הילדה קיבלה את החולצה ונשלחה באופן עצמאי להחליף את השמלה בחולצה.

קאמי כהן: היא לא הצליחה לפתוח את השמלה וביקשה את עזרת המורה לפתוח את הכפתור וחזרה לכיתה כשהיא לבושה בחולצה.

קאמי כהן: יש לומר שהחולצה הייתה רחבה וגדולה מכפי מידותיה כך שהחולצה גלשה והסתירה את פלג הגוף התחתון שלה.

קאמי כהן: הילדה חזרה ללמוד.

אורלי פרומן: את אומרת שהיא הייתה עם חולצה-שמלה?

אורלי פרומן: פה זה היה בסדר, רק עכשיו הבעיה היא עם המכנסיים.

ניצן הורוביץ: לא הבנתי, עם מה היא הייתה לבושה בחלק הגוף התחתון?

קאמי כהן: היו לה מכנסונים.

קאמי כהן: המורה לא הרימה את החולצה חלילה, לא נגעה בילדה, לא בדקה מה אורך המכנסיים, היא לא נכנסה לזה.

קאמי כהן: הילדה חזרה והמשיכה את יום הלימודים כרגיל.

קאמי כהן: יום הלימודים בכיתה נמשך ללא הפרעות מיותרות, ללא אמירות.

קאמי כהן: הילדה המשיכה ללמוד כרגיל.

קאמי כהן: בתום היום הילדה הגיעה לשער בית הספר, האם באה לקחת אותה וכשהיא ראתה את הילדה לא לבושה בשמלה אלא לבושה בחולצה הזאת היא מאוד מאוד כעסה.

קאמי כהן: אז המחנכת אמרה לה: בואי, לא נקיים את השיח הזה בשער בית הספר, אני מזמינה אותך להיכנס פנימה.

קאמי כהן: היו חילופי מילים בלהט הדברים.

קאמי כהן: מנהלת בית הספר רצתה להגיע לשוחח עם האם אך האם כבר לקחה את הילדה.

ניצן הורוביץ: מה המסקנות, מה השורה התחתונה?

קאמי כהן: המסקנות שלנו: קודם כול כולנו למדנו מן האירוע הזה.

קאמי כהן: כפי שאמרתי, מן הראוי שהאירוע הזה לא היה קורה.

קאמי כהן: ברור לנו שהמידתיות ושיקולי הדעת שהופעלו בעת הזו לנוכח כל מה שקרה – חשוב לי להגיד שמדובר בילדה מקסימה ונפלאה, ולצד זה מדובר במורה שנמצאת 28 שנים במערכת, מורה מנוסה, ותיקה ומוערכת מאוד, חברת צוות ניהול בבית הספר.

קאמי כהן: היא טעתה, שיקול הדעת שלה באמת לא היה מידתי.

קאמי כהן: לכן אנחנו כרגע הצענו את מלוא התמיכה.

קאמי כהן: אני מלווה את ההורים.

קאמי כהן: בשיח עם ההורים הם ביקשו להעביר את הילדה בית ספר.

קאמי כהן: אנחנו חשבנו שזה לא נכון.

ניצן הורוביץ: הילדה נאלצה לעזוב לבית ספר אחר.

ניצן הורוביץ: כך זה נגמר?

ניצן הורוביץ: מה קרה עם המורה?

ניצן הורוביץ: מה הסנקציה?

ניצן הורוביץ: כלום?

קאמי כהן: אספר.

קאמי כהן: התקיים שיח, למדנו את המקרה.

קאמי כהן: אנחנו מלווים גם את התלמידה בליווי רגשי על ידי יועצות ומדריכת אח"ם שהגיעה לבית הספר והפסיכולוגים שמלווים את הכיתה, את בית הספר ואת הילדה.

קאמי כהן: יתרה מזאת, המחנכת מלווה על ידינו.

קאמי כהן: בצוות בית הספר התקיים שיח גם בקבוצות קטנות, גם במליאת חדר המורים ואנחנו מלווים את זה.

קאמי כהן: התקיימה שיחה עם האם, לשמוע ולדרוש בשלום התלמידה, על מנת לדעת שהמעבר מצליח.

ניצן הורוביץ: הדיון שלנו הוא אפרופו הסיפור הזה אבל את יודעת שזה קיים בהרבה מאוד מקומות.

ניצן הורוביץ: גם שמענו קודם את התלמידות.

ניצן הורוביץ: אני קיבלתי המון פניות.

ניצן הורוביץ: את המפקחת בפתח תקווה, זו עיר גדולה, אז אני בטוח שאת מודעת לכך שזה קיים במקומות נוספים.

ניצן הורוביץ: כל בית ספר מחליט על דעת עצמו, ואז קורים המקרים האלה.

ניצן הורוביץ: אולי משרד החינוך צריך לעשות דבר יותר כולל מאשר בדיעבד לטפל בילדים מסכנים שנעלבו ונפגעו וצריכים לעבור בית ספר.

קאמי כהן: תיכף עינב לוק תוכל להתייחס ברמה ארצית.

עינב לוק: אשמח להתייחס.

עינב לוק: שלום, אני עינב לוק, מנהלת השירות הפסיכולוגי-ייעוצי של משרד החינוך.

עינב לוק: קודם כול אני רוצה להשתתף במה שאמרה קאמי כהן, מפקחת בית הספר, שאנחנו מצרים על האירוע ואכן הוא לא היה צריך להתרחש.

עינב לוק: קאמי תיארה היטב ואני אנסה להתייחס ברמה הארצית למדיניות ולתפיסה.

עינב לוק: קודם כול אגיד שעל פי המדיניות של משרד החינוך ועל פי הנחיות של חוזר מנכ"ל, לבתי הספר ניתנת האוטונומיה לקבוע מה הוא קוד לבוש הולם בהגעה לבית הספר והם אמורים לעשות את זה בשיתוף עם ההורים ועם התלמידים כדי לייצר איזו הסכמה שמותאמת לקהילה, לצרכים ולמאפיינים של בית הספר ושזה יהיה בתהליך שיתופי.

עינב לוק: אני חושב שכאשר זה מתקיים בתהליך שיתופי אז גם היכולת לאכוף את זה והיכולת להתנהל באופן מכובד היא הרבה יותר גבוהה.

עינב לוק: חשוב לציין שההתנהלות הזאת, או הקביעה של מדיניות צריכה להיעשות באופן מידתי, שוויוני בין בנים לבנות ותוך שמירה על כבוד האדם וכבוד התלמידים.

ניצן הורוביץ: אבל אנחנו יודעים הרי שזה לא שוויוני, אנחנו יודעים שעם בנות יש כללים אחרים, להן משום מה מכנסיים קצרים זה לא בסדר ואילו לבנים זה בסדר.

תמר זנדברג: למה בלי שרוולים הפך להיות לא בסדר?

תמר זנדברג: למה חולצה בלי שרוולים היא בעייתית?

יבגני סובה: ילדה בכיתה א'.

אורלי פרומן: כולנו מסכימים עם המדיניות של שוויוני ומידתי, אבל אם ניקח את המקרה שקאמי כהן תיארה בפתח תקווה, הילדה באה בלבוש מאוד הולם וצנוע, עם שמלה.

אורלי פרומן: לא היו לה שרוולים.

אורלי פרומן: מה שעשה בית הספר, החליף את זה בכך שכעת יש לה שרוולים אבל יש לה רגליים חשופות.

אורלי פרומן: חבר'ה, מה קורה פה?

אורלי פרומן: מה שמטריד אותי הוא השאלה: מה הקפיץ את המורה?

אורלי פרומן: ומאיזה מקום הקפיץ את המורה?

אורלי פרומן: הרי היא יכלה להתריע, זאת ילדה בת 7 בסך הכול, חמודונת: מחר אני מבקשת לבוא עם תלבושת בית הספר, אלא אם כן היא ילדה מרדנית.

תמר זנדברג: איך בלי שרוול הפך להיות בעיה?

אורלי פרומן: מה המקור?

אורלי פרומן: מה הקפיץ את המורה עד כדי כך?

אורלי פרומן: מה קורה שם – לאו דווקא בבית הספר הזה אלא גם בבתי ספר אחרים – שמקפיץ את המורים עד כדי כך לחוסר סובלנות כזה?

עינב לוק: מה שאת אומרת, חברת הכנסת פרומן, הוא באמת איך נעים על איזה רצף בין הרצון לשמור על תלבושת הולמת ומכובדת לבין שזה גם ייכתב וגם ייאכף באופן שלא יורד לרזולוציות שהן בעייתיות, שהן לא מכבדות, שהן לא שוויוניות.

עינב לוק: זה מתח שחשוב מאוד לשמור עליו.

עינב לוק: זאת המדיניות וזאת התפיסה.

עינב לוק: אנחנו שומעים את הקולות.

עינב לוק: נכון לנו לשבת, לחשוב על הדברים ולקיים שיח משמעותי עם הורים, עם תלמידים ועם מורים.

עינב לוק: זה בהחלט אחת ההמלצות שלנו, לקיים סדנאות בבתי הספר בנושא, לאפשר את אותו שיח שהוא כל כך חשוב.

ניצן הורוביץ: את מדברת על שיח אבל אני לא שומע ממך שום אמירה לגופו של עניין.

ניצן הורוביץ: ידברו, ידונו, ישוחחו, בסדר, אבל מה עמדתך לגופם של דברים?

ניצן הורוביץ: זה בסדר?

ניצן הורוביץ: אם יש שיח ובסוף השיח יחליטו כל מיני החלטות חשוכות, אין לכם איזו אמירה בעניין הזה, הכוונה, גישה?

עינב לוק: ההנחיות בחוזר מנכ"ל הן מדויקות וחד-משמעיות.

עינב לוק: הן אמנם נותנות אוטונומיה לייצר את השונוּת ואת ההבדלים בין אוכלוסיות וקהילות, ואכן זה לא נראה אותו דבר בכל בית ספר ויש חשיבות לשוני ולהבדלים, אבל חשוב שהאמירה: שלא נדבר על מדידה, שלא נדבר על משהו נוקשה, שלא נפלה בין בנים ובנות, חשוב שנגיד אמירות ברורות מאוד.

עינב לוק: אחת התלמידות כאן תיארה את הנושא של להעמיד מולה ולמדוד – אלה דברים שאינם מקובלים.

עינב לוק: מה שצריך להיות מקובל זה לקבוע איזו מדיניות ותקנון, שבסופו של דבר גם ההורים חותמים עליו והילדים חותמים עליו ושנעשה מתוך שיקול דעת, בשיתוף פעולה בין כל השותפים.

עינב לוק: כשזה נעשה, זה גם נעשה בצורה מיטבית ומצליחים להגיע לקווים מכובדים שנאכפים בצורה שוויונית.

עינב לוק: על זה אנחנו צריכים מאוד להקפיד.

עינב לוק: בהחלט אנחנו שומעים את הקולות ומעבירים את המסר.

עינב לוק: ברור מאוד שאלו הן ההנחיות וצריך לפעול ולקבוע את התקנון באופן שוויוני.

ניצן הורוביץ: תישארי איתנו.

ניצן הורוביץ: אנחנו ממשיכים.

ניצן הורוביץ: בטח יהיו עוד שאלות.

ניצן הורוביץ: חבר הכנסת יבגני סובה, בבקשה.

יבגני סובה: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יבגני סובה: לפני שאגיד את דבריי אני רוצה שגם יירשם בפרוטוקול: ועדת החינוך, כמו שאר הוועדות, נוהגת לקיים סיורים בשטח.

יבגני סובה: אני מציע, ואני פונה גם אליך וגם לידידי רם שפע שהולך להיות יושב-ראש הוועדה, שאנחנו במסגרת המשך הדיון הזה נקיים סיור באותו בית ספר בפתח תקווה.

יבגני סובה: כתושב פתח תקווה גם שוחחתי בימים האחרונים עם מספר הורים של ילדים שלמדו אצל אותה מורה ויש דעות לכאן ולכאן.

קרן ברק: מה הדעות?

יבגני סובה: תיכף אתייחס לזה.

יבגני סובה: לכן אני מציע לשקול לערוך סיור, כפי שעושים בוועדות, ולשוחח עם המורים לא דרך זום אלא באופן אישי, גם עם מנהלת בית הספר וגם עם המורים, וכמובן להתייחס למקרה הזה כמקרה שהוא נקודתי אבל עולות ממנו מסקנות רחבות יותר.

יבגני סובה: קראתי היטב את המסקנות של הוועדה מטעם משרד החינוך.

יבגני סובה: גם שמעתי את האימא ואת עורכת הדין שנמצאת איתנו בזום.

יבגני סובה: אני חייב להגיד שיש לי יותר שאלות מאשר היו לי לפני כל הסיפור הזה.

יבגני סובה: קודם כול, אני פונה עכשיו למשרד החינוך – לא שמעתי מילת התנצלות, לקיחת אחריות.

יבגני סובה: התנצלות זה חלק מלקיחת אחריות.

יבגני סובה: אתם מבינים שהילדה נמצאת במסגרת.

יבגני סובה: הילדה עברה את שער הכניסה לבית הספר.

יבגני סובה: מבחינתי אתם אחראים על הילדה.

יבגני סובה: זה כמו חייל שמתגייס בגיל 18, הוא רכוש צה"ל.

יבגני סובה: אותו דבר ילדים בבית הספר.

יבגני סובה: כשקרה מה שקרה – ואני כרגע פונה למשרד החינוך – אתם יכולים להצדיק, להצטדק במשך חודש, זה לא משנה.

יבגני סובה: זה קרה בשטח בית הספר.

יבגני סובה: אתם משרד החינוך, אתם בית הספר, אתם המורים האחראים על כל מה שקרה.

יבגני סובה: אחר כך תצדיקו ותגידו מה היה שם.

יבגני סובה: נאמר פה שאתם נתתם לילדה חולצה, אבל החולצה הייתה קצת גדולה.

יבגני סובה: אתם יודעים שגם כשחולצה גדולה ילדים צוחקים על זה שהחולצה גדולה, זה סיבה מספיקה כדי שיצחקו על הילדה שהיא לבושה בחולצה גדולה.

יבגני סובה: אני חושב שאחד הלקחים מן הסיפור הזה שאנחנו כוועדה צריכים להעביר למשרד החינוך הוא שלא נוגעים בתלבושת של הילדים.

יבגני סובה: מה זה השטויות האלה, שבגיל 7 מסתכלים על הכתפיים של הילדה?

יבגני סובה: לא משנה באיזה לבוש באים ילד או ילדה לבית הספר.

יבגני סובה: לא נוגעים בילדים, פשוט לא נוגעים.

יבגני סובה: תזמינו את האימא, תגידו: עד שהאימא לא תבוא אנחנו לא נוגעים בה, שהאימא תבוא ותחליט.

יבגני סובה: בפעם הבאה מבחינתי שבית הספר לא ייתן לילדה להיכנס.

יבגני סובה: אבל נתתם לילדה להיכנס, הילדה הזאת ישבה בשיעור במשך שלוש שעות, עד 11 בבוקר.

יבגני סובה: אז מה אתם בשעה 11 בבוקר מתחילים להלביש אותה, לפתוח לה כפתורים או לא לפתוח לה כפתורים?

יבגני סובה: אתם מבינים שיש פה ליקוי מלכתחילה, ואתם מתביישים לקחת אחריות על הליקוי הזה ולהגיד: אנחנו מתנצלים.

יבגני סובה: פשוט תגידו שאתם מתנצלים על התקלה.

יבגני סובה: זה דבר אחד.

יבגני סובה: דבר שני, הסיפור הזה בוודאי יצא מפרופורציה בגלל התקשורת, האם כן לתת למורה לדבר או לא לתת לה לדבר.

יבגני סובה: במשך 24 שעות לא נתתם, כן נתתם, כן אנחנו רוצים לדבר.

יבגני סובה: חבר'ה, כך לא פותרים משבר.

יבגני סובה: יש פה משבר, ובוודאי אני לא מאלה שאומרים שצריך מיד לסלק את המורה.

יבגני סובה: בעבר בשירות הצבאי שלי הייתי קצין קבילות חיילים, טיפלתי ביותר מ-1,300 קבילות ותמיד הייתה לנו דילמה: אם קצין או מפקד ביצע משהו נגד החייל אז קודם כול לעזור לחייל כי אין חיילים שקובלים בגלל שטוב להם.

יבגני סובה: בוודאי שאם אימא או ילדה מרגישה פגועה אז יש סיבה לבדוק את זה.

יבגני סובה: אף אחד לא סתם קם בבוקר ומתחיל לעשות כל מיני פרובוקציות.

יבגני סובה: אני מקווה מאוד שזה לא פרובוקציה.

יבגני סובה: תמיד יש את השיקול הזה, האם טוב יהיה למערכת שנסלק את המורה או שלא נסלק את המורה.

יבגני סובה: בזה אני מנסה פה להיות שקול.

יבגני סובה: אני לא חושב שסילוק של המורה מן המערכת יביא לפתרון, לא.

יבגני סובה: אני חייב להדגיש שאני נגד זה.

יבגני סובה: מצד שני, אי אפשר להגיד: כן, העבירו את הילדה לבית ספר אחר, אנחנו מצטערים על כך, ובזה נגמר הסיפור.

יבגני סובה: קודם כול תכתבו מכתב ותתנצלו.

יבגני סובה: לא בושה להתנצל.

יבגני סובה: זה גם דוגמה אישית.

יבגני סובה: אני חושב שכתוצאה מן הסיפור הזה צריך לעשות ריענון נהלים בכל בתי הספר.

יבגני סובה: כפי שאמרתי, לא נוגעים בתלבושת של ילדים.

יבגני סובה: ואם לילד אין חולצות?

יבגני סובה: ואם ילד בא ממשפחה במעמד סוציו-אקונומי נמוך?

יבגני סובה: ואם קרה לילד הזה מה שקרה לו, אז עכשיו להשפיל ולקחת אותו ולהזמין אותו ולהכניס אותו לחדר ולהגיד: בוא תלבש?

יבגני סובה: לדעתי יש פה כשל.

יבגני סובה: אני לא יודע אם זה כשל של המורה או כשל של בית הספר.

יבגני סובה: לכן חשוב לנו להגיע לבית הספר ולראות.

יבגני סובה: יש לי גם שתי שאלות לנציגה של האימא, לעו"ד ויקטוריה רויטמן: האם אתם מקבלים את הגישה כפי שבית הספר מנסה ליצור קשר אתכם?

יבגני סובה: האם אתם גם נותנים אפשרות לספק סיוע פסיכולוגי לילדה?

יבגני סובה: שמעתי גרסאות שונות שאומרות שהאימא לא מאפשרת לפסיכולוגית לדבר עם הילדה בשביל להבין כמה נזק נגרם לה.

ניצן הורוביץ: זה לא עניין לוועדת החינוך.

ניצן הורוביץ: זה עניין אישי.

יבגני סובה: זה חשוב כי אם קורה משהו לילדים אחרים – הפסיכולוגים צריכים להבין האם יש פה נזק, האם צריך פה לטפל.

יבגני סובה: אם הנושא הזה כן עובר לבית המשפט, אדוני היושב-ראש, אז אני לא בטוח שיש פה בכלל התערבות פוליטית.

יבגני סובה: אם הם מחליטים להעביר את זה לבית המשפט אז כולנו סומכים על בית המשפט ומקווים שבית המשפט יקבע.

ניצן הורוביץ: אנחנו דנים בנושא העקרוני.

יבגני סובה: יכול להיות שהפסיקה של בית המשפט תהיה עקרונית בסיפור הזה.

יבגני סובה: אנחנו הרי חיים במדינה.

יבגני סובה: אולי ייקבע שלא נוגעים בתלבושת.

ניצן הורוביץ: תודה.

ניצן הורוביץ: עכשיו נשמע את גלית שאול, ראשת המועצה האזורית עמק חפר, ואחריה חבר הכנסת רם שפע.

ניצן הורוביץ: שלום גלית, בוקר טוב לך.

ניצן הורוביץ: מה שלומך?

גלית שאול: בוקר טוב ניצן, בוקר טוב לכולם.

גלית שאול: חשוב מאוד שאתם עורכים את הדיון המשמעותי הזה הבוקר.

גלית שאול: יש אצלכם הרבה אנשים שהחינוך יקר לליבם.

גלית שאול: ניצן, הזכרת את הילדות שלנו בראשון לציון – אז זה לא היה כך בבית ספר סלמון.

גלית שאול: בדיוק השבוע פרסמתי, ביחד עם עוד הרבה מאוד אימהות אחרות מרחבי הארץ, תמונות שלנו בילדות, בשנות השבעים ושנות השמונים.

גלית שאול: זה לא היה כך, אף אחד לא העיר, לא בסלמון ולא באף בית ספר אחר בראשון לציון.

אורלי פרומן: הלכנו עם חולצות דיולן.

גלית שאול: בדיוק.

גלית שאול: זה לגמרי לא היה שם.

גלית שאול: זה לא אומר שהייתה תקופה יותר מתוקנת מבחינת היחס לנשים אבל בהחלט הנושא של אורך המכנסיים לא היה על סדר היום של אף אחד.

גלית שאול: אני חייבת להגיד שאני רואה את זה בדאגה רבה.

גלית שאול: גם בשנה שעברה השתתפנו במחאה סביב הנושאים האלה.

גלית שאול: זה חוזר בכל קיץ, זה חוזר בשבועות של 44 מעלות חום כפי שהיה פה בשבוע שעבר.

גלית שאול: זה מטריד מאוד.

גלית שאול: בעיקר מטריד אותי שאין פה איזו חשיבה מערכתית איך פותרים את הדבר הזה.

גלית שאול: זה מצטרף ביחד לשורה שלמה של אמירות של המדינה, שבעצם שמה את הבנות במקום שונה מאשר הבנים.

גלית שאול: מספיק לראות את כל התגובות בפייסבוק שמתחילות ב: כן כבוד, לא כבוד, כן תקנון לבוש, לא תקנון לבוש.

גלית שאול: אף אחד לא התכוון ללכת בצורה שונה, האמינו לי, גם הבנות וגם הבנים אין להם שום מחשבה או רצון ללכת לבית הספר כפי שהם לבושים לחוף הים, זה לא במקום הזה.

גלית שאול: זה במקום שמדבר על נורמות לבוש, על תנאי מזג אוויר, על התנהלות.

גלית שאול: כשהילדים שלי גדלו בבית ספר אמריקאי בשווייץ הייתה שם תלבושת לבנים ולבנות ואף אחד לא חשב שזה לא בסדר.

גלית שאול: אבל כאן הגענו למצב שכל אחד מרשה לעצמו, אנחנו שומעים בדיון הזה שילדות מגיל 7 נכנסות לבית הספר ובמקום שהן ירגישו שזה המקום שהכי מקבל אותן, שהכי אוהב אותן, דווקא שם הן מקבלות את הרושם שהן איזו בעיה לשלום הציבור.

גלית שאול: כיסוי גוף לא מונע מחשבות, הורמונים.

גלית שאול: אני לא חושבת שיש נתונים שונים על פגיעה מינית בציבורים שמכסים את הגוף שלהם לעומת ציבורים שלא.

ניצן הורוביץ: משפט לסיכום: מה קורה אצלכם?

גלית שאול: אני שמחה מאוד שגם נערות בעמק חפר הביעו מחאה והצטרפו לחברות שלהן ברחבי הארץ.

גלית שאול: אני חושבת ששר החינוך גלנט חייב לעשות סדר הגיוני בהתרחשות הזאת, מתוך גישה שרוכשת כבוד לנשים כבנות אדם וכשותפות שוות בחברה שלנו, כי כרגע זה לא הולך למקומות האלו.

גלית שאול: אני חושבת שזה מוביל אותנו למקומות של הדרת נשים, למקומות שיש חשש לראות נשים בשלטים, יש חשש לראות נשים שמשמיעות קול בשיח הציבורי.

גלית שאול: זה הכול חלק מאותה תופעה, אל תתבלבלו.

גלית שאול: אם אנחנו לא נשים את זה ביחד באותו קונטקסט אנחנו נמשיך להילחם על סנטימטר למעלה, עם גובה של אצבע ועם גובה של סרגל.

גלית שאול: זה לגמרי לא הגיוני.

גלית שאול: אני שמחה שהדובר אחריי הוא רם שפע.

גלית שאול: זו הזדמנות טובה לאחל לו גם כבן העמק שלנו בהצלחה כיושב-ראש הוועדה.

גלית שאול: תודה לכם על הדיון.

ניצן הורוביץ: תודה גלית.

ניצן הורוביץ: בן עמק חפר חבר הכנסת רם שפע, בבקשה.

רם שפע: תודה רבה אדוני היושב-ראש.

רם שפע: אני מצטרף ואחמיא גם לגלית שאול שמובילה באופן כללי מאבק לשוויון מגדרי בעמק, ובכלל.

רם שפע: הברכות הרשמיות אליי יגיעו בעוד כמה ימים.

רם שפע: ניצן הורוביץ בינתיים עושה עבודה נפלאה, אנחנו משתפים פעולה והכול בסדר.

רם שפע: כמה נקודות קטנות.

רם שפע: אחת, אני חייב להגיד שהמפקחת של משרד החינוך דיברה באחריות, גם הבינה את גודל האירוע וגם את הטעות, וגם מבינה שיש דרך משמעותית לגרום לכך שמקרים כאלה לא יחזרו.

רם שפע: לא מספיק דיברנו פה – גלית שאול אמרה את זה – בעיניי אנחנו צריכים מאוד לחזק את התלמידות והתלמידים ברחבי הארץ, שמעזים ומרגישים נוח וברור להם שיש להם אחריות להביע מחאה כאשר משהו לא מסתדר או כשהן באופן כללי חושבות שנעשה להן עוול במקרה הזה.

רם שפע: אני ראיתי בגאווה גדולה גם את האחיינית שלי מהקיבוץ, ובאופן כללי אני מחזק את הנערות.

רם שפע: ביחד או לצד זה אני גם רוצה לשים בפני כולנו איזו תמונה.

רם שפע: בסוף עולם החינוך הוא עולם מורכב.

רם שפע: יש ספורט לאומי במדינה – ראינו את זה גם בתקופת הקורונה וגם בהקשר הזה – להיכנס מיד במורים, בצוותי החינוך, במנהלים, מיד להגיד כל מיני דברים קשים עליהם.

רם שפע: אני חושב שאנחנו צריכים לשים לב שבסוף היה פה מקרה חמור אבל כדי שאנחנו נוכל להתייחס בחומרה למקרים כאלה חמורים, נוכל לעשות את זה רק אם אנחנו כציבור וכחברה ישראלית ניתן ביום-יום גיבוי למנהלים.

רם שפע: זה מאוד מאוד חשוב.

ניצן הורוביץ: הבעיה היא שיש הרבה מקרים כאלה.

ניצן הורוביץ: המקרה הזה התפוצץ אבל יש הרבה מקרים כאלה.

ניצן הורוביץ: בגלל זה אנחנו עורכים את הדיון.

רם שפע: חד-משמעית, הדיון הזה קריטי וצריך גם לטפל במקרים החמורים.

רם שפע: אני רק אומר שצריך להיזהר מהספורט הזה של ישר להיכנס במורים.

רם שפע: צריך כל הזמן לשים לב שאנחנו נזהרים.

רם שפע: אני רוצה להגיע לנקודה העיקרית, שכולנו דיברנו עליה, וכפי שניצן אמר בצדק היא הרבה יותר רחבה מהמקרה הספציפי הזה.

רם שפע: בסוף הסיפור פה הוא שוויון מגדרי.

רם שפע: הסיפור פה במערכת החינוך שלנו – אני אומר את זה כמי שהוא בהכשרתו מורה ועבר את הכשרת ההוראה שלו רק לפני כמה שנים – בסוף אנחנו לא מספיק עסוקים בחינוך שוויוני, לא בהכשרת המורים, לא בבתי הספר, לא במה שהמנהלים עוברים, לא במה שהמורים והמורות עוברים.

רם שפע: זאת הנקודה העיקרית שממנה אנחנו צריכים לצאת.

רם שפע: גם תמר זנדברג התייחסה לזה וגלית שאול אמרה את זה בסוף.

רם שפע: אנחנו רואים מגמה של כמה עשרות שנים, שפתאום הפך להיות לגיטימי במדינת ישראל שאנחנו בכלל מעירים על כך שמישהי באה בלי שרוולים, בין אם בשמלה ובין אם בחולצה.

רם שפע: בעיניי זה הזרקור הגדול, שנראה לי שיש פה עליו הסכמה רחבה, זה הזרקור הגדול שצריך להיזהר ממנו.

רם שפע: גם פה אני מסכים עם יבגני סובה שאנחנו צריכים לשים לב שמשרד החינוך לא מתחיל להתאהב בזה שהוא מסתכל איך הילדות והנערות שלנו מתלבשות.

רם שפע: זה הדבר הקריטי שבעיניי צריך לצאת מפה כקריאה משותפת של כולנו, לוודא שמשרד החינוך מבין שהמקום שלו הוא שבסדר גמור לוודא שיש התייחסות לנורמות מקובלות של לבוש הולם, אבל בוודאי לא להסתכל איך הנערות שלנו מתלבשות.

רם שפע: כשיהיה שוויון זה יהיה הרבה יותר פשוט.

רם שפע: תודה.

ניצן הורוביץ: עכשיו יעל אפריאט ואחריה חברת הכנסת קרן ברק.

יעל אפריאט: שלום, נעים מאוד.

יעל אפריאט: אני מנהלת מחלקת חינוך במרכז סיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית בתל אביב.

יעל אפריאט: אנחנו עשרה מרכזי סיוע שפועלים ברחבי הארץ, גם במתן מענה לנפגעות ולנפגעים וגם בחינוך בכל בתי הספר ובמסגרות החינוך.

יעל אפריאט: שלחנו אתמול מכתב על הסוגיה הזאת למשרד החינוך ביחד עם עשרה ארגונים שפועלים לחינוך מיני-מגדרי ולשוויון מגדרי בבתי הספר.

יעל אפריאט: חשוב לי להוסיף לדברים החשובים מעט נקודות נוספות.

יעל אפריאט: הרבה פעמים אנחנו אומרות "שוויון", אבל כפי שתיארתם, יש אי-שוויון מקדמי באיך שמתייחסים לנערות, לגוף שלהן, למיניות שלהן.

יעל אפריאט: להגיד "שוויון" ולהתעלם מאיך שרואים אותן לפני כן בכל הזמן שהוא מחוץ לבית הספר ואילו מכנסיים יש בכלל ברשותן לקנות, זה כאילו להגיד "שוויון" מבלי לפעול באמת כדי לקדם אותו במציאות.

יעל אפריאט: אנחנו רואות גם איך מייצרים את האי-שוויון באופן האכיפה, שבסופו של דבר כאשר האכיפה נעשית במשטר ביוש, שעליו אותן נערות דיברו, זה מעביר שלושה מיתוסים.

יעל אפריאט: סליחה, אני נורא מתרגשת.

יעל אפריאט: אני רוצה גם לדבר מהר כדי להספיק, אבל גם לדבר לאט כדי שיבינו.

ניצן הורוביץ: אני מבקש שתדברי לאט יותר כי את בולעת מילים וקשה לי לשמוע.

ניצן הורוביץ: קחי אוויר.

יעל אפריאט: תודה רבה על הסבלנות.

יעל אפריאט: אני רוצה להציג שלושה מסרים שעוברים ברגע שהאכיפה נעשית באופן הזה, בצורה משפילה ומבזה, כאשר מודדים את אורך הבגד ועושים את זה מול כל הכיתה וגם אחר כך נערות מפסידות לימודים.

יעל אפריאט: יש כאן שלושה מסרים שקשורים לפגיעה מינית שחשוב לי שאנחנו נבהיר אותם.

יעל אפריאט: הראשון הוא שמי שנפגעת בעצם אחראית לפגיעה שקורית לה כי היא לא התלבשה מספיק נכון והיא לא שמרה על עצמה מספיק נכון.

יעל אפריאט: השני מופנה גם לנערות וגם לנערים, והוא שנערים לא יכולים לשלוט בעצמם ולא יכולים להתרכז כאשר הם רואים עור חשוף וגוף חשוף, וזה ממש לא מסרים שמשרד החינוך רוצה להעביר.

יעל אפריאט: השלישי הוא המיתוס שכבר מזמן הפריכו בארץ ובעולם, שבכלל יש קשר בין פגיעה מינית לבין לבוש, כל העניין הזה שאי אפשר להתרכז בגלל איך שאת מתלבשת.

יעל אפריאט: למשרד החינוך יש תפקיד הפוך, להעצים נערות ונערים, לחנך אותם למיניות בריאה, מיטיבה, לאהוב את עצמם, להתנסויות חיוביות בגיל הזה.

יעל אפריאט: הרבה מחנכות שאנחנו מדברות איתן בשטח אומרות: "זה הכלי שלי להגן על הנערות, על האופן שבו הן מתייחסות לעצמן".

יעל אפריאט: זאת לא הדרך, אי אפשר רק בדרך איסורים ובלי שזה יעבור לתהליך מעמיק.

יעל אפריאט: אנחנו, מרכזי הסיוע ועשרת הארגונים, חתומים על המכתב שמציע למשרד החינוך המלצות מאוד מאוד פשוטות וקלות ליישום.

ניצן הורוביץ: היות ואנחנו צריכים לסיים אנא תתרכזי במסקנות ובהמלצות שלך.

יעל אפריאט: אציג לכם שתי דוגמאות פשוטות: לא לעשות את הבירור הזה בצורה פומבית, לא לתת לנערות להפסיד שיעורים במערכת החינוך.

יעל אפריאט: - - - אנחנו כאן בשבילכם, גם מול הצופים וגם בשביל משרד החינוך, כמו בעבר בתוכנית הבין-משרדית למרחב בטוח, אנחנו כאן לעזור בכלים ובידע שלנו.

יעל אפריאט: תודה רבה.

ניצן הורוביץ: תודה רבה לך יעל אפריאט ממרכז סיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית בתל אביב.

ניצן הורוביץ: חברת הכנסת קרן ברק, בבקשה.

קרן ברק: קודם כול אני רוצה לספר לכם שבשנה שעברה כשהתחילה מחאת המכנסונים, זו הייתה הקדנציה הראשונה שלי, הושבענו באפריל ואז התחיל להיות חם והתחילו המחאות של ראשי העיריות.

קרן ברק: זו בעצם הייתה הפעולה הפרלמנטרית הראשונה שלי, שהתחלתי להציק למשרד החינוך לגבי חידוד חוזר מנכ"ל הזה.

קרן ברק: סיפרתי לך את זה פעם: הצקתי והצקתי ובכל יום התקשרתי.

ניצן הורוביץ: אמרת לי את זה אפרופו דבר אחר.

קרן ברק: מאה פעמים התקשרתי – תמיד היו חוזרי מנכ"ל, הם פשוט לא היו מחודדים מספיק – כי היה לי חשוב מאוד שחוזר המנכ"ל המחדד הזה יתפרסם לפני שיוצאים לחופשת הקיץ.

קרן ברק: כל הזמן אמרו: יש ועדה, ועדה.

קרן ברק: אמרתי: לא יקרה, לא תגיעו ליולי ואז תגידו שבעצם יש חופש גדול אז בואו נחכה לספטמבר.

קרן ברק: תחדדו את זה לפני כן.

קרן ברק: ההצקה השתלמה ובאמת ביוני הם הוציאו את החידוד הזה של חוזר המנכ"ל שעכשיו מדברים עליו.

קרן ברק: בסוף זה כלי בארגז הכלים של אותן תלמידות שצועקות עכשיו, של אותם מורים.

קרן ברק: לפני כן זה היה אמורפי וזה חוּדד חד-משמעית.

קרן ברק: אני גם קיבלתי ראשונה את המכתב שבעצם כך הולך להיות.

קרן ברק: לכן אני קודם כול גאה בכך שזה הפך להיות עוד כלי בארגז הכלים, שהיום כבר אי אפשר להתעסק בזה.

ניצן הורוביץ: מה הם חידדו?

קרן ברק: הם חידדו שלא יכולה להיות אפליה בשום פנים ואופן.

קרן ברק: שאין אירוע כזה – וגם במכתבים שלי תיארתי את המצב – שבו אח ואחות נכנסים לבית הספר, לאח אומרים להיכנס לכיתה ואילו את האחות מודדים עם ידיים פתוחות.

קרן ברק: זה לא יקרה יותר, זה לא יכול לקרות, אין אירוע כזה, הוא לא יתרחש במדינת ישראל שבה כולנו משרתים ונבחרי ציבור.

קרן ברק: זה לא יקרה.

קרן ברק: לכן נתנו את הדגש הקהילתי הזה, שאם יש בתי ספר בשכונות מסוימות שמכריחים את כולם ללבוש חרמוניות אז כולם ילבשו חרמוניות, אבל לא תהיה האפליה הזאת.

קרן ברק: ילדה וילד לא ירגישו בגיל צעיר שיש הבדל ביניהם.

קרן ברק: אין הבדל.

קרן ברק: אנחנו לא ניתן שמישהו יחוש שיש הבדל.

קרן ברק: לכן זה היה צריך להיות מחודד מאוד.

קרן ברק: בעניין קוד הלבוש הקהילתי – כתוב שם בפירוש שהנהגת ההורים עם הנהגת התלמידים עם הישוב הקהילתי ועם בתי הספר ביחד יחליטו על קוד לבוש.

קרן ברק: כשיש נציגות לכולם אז כולם מחליטים.

קרן ברק: אם הם רוצים שזה יהיה רק חולצות מכופתרות אז יהיו רק חולצות מכופתרות, אבל אותו דבר כולם, לא יהיה הבדל ולעולם ילדה לא תרגיש שהיא שונה בבית הספר.

קרן ברק: זה קרה בשנה האחרונה, זה לא משהו עתיק, זה משהו חדש שקרה ביוני בשנה שעברה.

קרן ברק: אני גאה מאוד בבנות האלה ואני חושבת שמה שקורה כאן בשיח הזה הוא – לי הפריע שאשת הטיפול דיברה כחלק מן המערכת ולא כאשת טיפול, כי התפקיד של מי שהיא יועצת וקצת יותר מטפלת הוא בכלל לדבר על החוויה ולהעביר לנו, ובטח לתלמידים, את החוויה הרגשית של הסיפור הזה.

קרן ברק: החוויה הרגשית של הסיפור הזה נגמרה בנוקאאוט לרעת הילדים, לרעת הילדה.

קרן ברק: אין פה איזונים.

קרן ברק: זה בסדר שבראייה כללית אולי מסתכלים על איזונים אבל בראייה הרגשית לא היו איזונים.

קרן ברק: ילדה לא יכולה לצאת בתחושה כזאת, והכיתה לא יכולה לצאת בתחושה כזאת.

יבגני סובה: גם האימא.

קרן ברק: המערכת לא אחראית על האימא.

יבגני סובה: אבל כאשר האימא רואה את הילדה אחרי יום כזה בבית הספר היא משתגעת.

יבגני סובה: אפשר גם להבין את האימא.

קרן ברק: אני כרגע דיברתי על עינב לוק שדיברה מהמקום הייעוצי.

קרן ברק: מן המקום הייעוצי – היא לא צריכה להסתכל בזווית מערכתית, היא צריכה להסתכל בזווית נקודתית, איך הילדים מרגישים, לנתח את תחושת הילדים.

קרן ברק: היא גם לא אחראית על האימא אלא על הילדה ועל שאר הילדים באירוע כזה.

קרן ברק: כאשר אתה מנתח את זה אתה מבין שזה לא יכול לקרות.

קרן ברק: כולנו חוזרים על זה.

קרן ברק: לכן מה שיבגני סובה הציע כסיור – זה יכול להיות חשוב מאוד כסיור, שיבואו לראות ושהמורים יבינו - - -

יבגני סובה: גם אנחנו נלמד.

קרן ברק: אנחנו נלמד.

קרן ברק: המורים יבינו שיש עוד כמה עיניים מפקחות, שזה לא נמצא בוואקום, זה לא נמצא בחלל סגור, כולם רואים.

קרן ברק: לכן אנחנו לא ניתן שזה יקרה.

קרן ברק: נאמר פה, אני חוזרת על זה, אני לא יודעת איך הגענו למצב שבו חוסר בשרוולים או אורך של מכנסיים הופך להיות אישיו.

קרן ברק: העובדה שזה אישיו זה כבר הבעיה, כלומר שזה מתחלק בכל פעם: אנחנו בעד, אנחנו נגד.

קרן ברק: עצם העמדת העניין כאישיו – זו הבעיה.

קרן ברק: אני יכולה להבין שבבתי ספר יחליטו על קוד לבוש ושכולם יכבדו אותו, גם כהכנה לחיים, כי אחרי זה אתה צריך ללכת למקום עבודה, אתה צריך להבין שיש לך קוד לבוש אחר בחייך הפרטיים ובחיי העבודה או בחיי בית הספר, אבל זה צריך להיות שוויוני לחלוטין.

קרן ברק: ואם באה הנהגת התלמידים ואומרת: אין לי איפה לקנות מכנסיים באורך שאתם כמורים מחליטים עליו אז אי אפשר לקבל את זה כקוד לבוש.

קרן ברק: הדבר האחרון, ובו אני רוצה לסיים, הצעת החוק הראשונה שהגשתי בכנסת הראשונה שבה הייתי חברה, שהייתה לפני שנה, וזו כבר הכנסת השלישית, הייתה הצעת חוק ללימודי חובה של שוויון מגדרי כבר מיסודי.

קרן ברק: זו הצעת חוק שלא מִחזרתי אותה, זו הצעת חוק שיזמתי אחרי הרבה מחשבה, שיהיו לימודי שוויוניות.

קרן ברק: זה יפתור הרבה מאוד בעיות הלאה בשפה, בשיח, בטרמינולוגיה אם יהיו לימודי שוויון מגדרי חובה כבר מגיל גן או כיתה א'.

קרן ברק: אני מבקשת שמי שיכול פה יצטרף אליי, זה אחד הדברים החשובים ביותר.

תמר זנדברג: אני מצטרפת.

תמר זנדברג: אני רוצה לספר לך שכאשר הייתי חברת מועצה בעיריית תל אביב עשינו השתלמויות לגננות וסייעות בגן לחינוך מגדרי בגיל הרך וזאת הייתה הצלחה מטורפת ששינתה המון דברים בגן.

תמר זנדברג: אתם לא תאמינו איזה הבדל מגדרי יש בגן מבחינת שטח המשחק שבנות ובנים תופסים, מבחינת הסיפורים והאגדות, מבחינת חגיגת החגים וכולי.

תמר זנדברג: זה עשה שינוי מטורף.

תמר זנדברג: ליווינו את זה במחקר הערכה, והוא קיים, וראינו איזה שינוי זה עשה.

תמר זנדברג: אני מצטרפת ליוזמה שלך.

תמר זנדברג: כל הכבוד.

ניצן הורוביץ: רשות הדיבור למיכל שלו רייכר, ואחריה חבר הכנסת עידן רול.

מיכל שלו רייכר: שלום, תודה רבה שנתתם לי לדבר.

מיכל שלו רייכר: אנסה להיות תמציתית וגם לא לחזור על מה שהדוברות שלפניי אמרו.

ניצן הורוביץ: תציגי את עצמך בבקשה.

מיכל שלו רייכר: אני עומדת בראש הפורום החילוני ביחד עם שותפים.

מיכל שלו רייכר: אנחנו ארגון שעשה ביחד עם שדולת הנשים קמפיינים, אותו קמפיין שקרן ברק דיברה עליו שהיה לפני שנה, שאליו הצטרפו הרבה ראשי רשויות ולבשו מכנסיים קצרים.

מיכל שלו רייכר: העלינו את הנושא הזה למודעות רחבה מאוד.

מיכל שלו רייכר: לי יש שלוש בנות.

מיכל שלו רייכר: אני חווה ברמה אישית עכשיו את הנושא הזה.

מיכל שלו רייכר: אני רוצה לנסות להציע פרספקטיבה קצת אחרת.

מיכל שלו רייכר: אנחנו מדברים בסוף על ילדים שהולכים לבית ספר ואנחנו מדברים על חקיקה ואכיפה וענישה.

מיכל שלו רייכר: אולי אולי אולי נושא קוד הלבוש בכלל המקום שלו לא צריך להיות בסוג כזה של דיון.

מיכל שלו רייכר: אולי מספיק בכלל מכל הדיבורים האלה על פרטי הלבוש.

מיכל שלו רייכר: אולי מספיק שיהיה משפט שבו יש מחויבויות ללבוש הולם, בלי התייחסויות מגדריות, בלי התייחסויות ללבוש, ושכל העבודה הזאת שיש לנו, שהזכרתם כאן, בנושא מגדר, שוויון מגדרי, איך זה פוגש את עולם האופנה, כל הנושא של הסללה, כל הדבר הזה צריך בכלל לעסוק בתוך השדה החינוכי.

מיכל שלו רייכר: הילדות והילדים שלנו לא צריכים להגיע לבית הספר ולהתנהג בצורה מסוימת בגלל שחוק קבע את זה.

מיכל שלו רייכר: אם יהיו מקרי קצה של ילדים או משפחות או אנשים שיגזימו, אם יהיו תופעות קשות לטיפול יש דרכים לטפל בהם ולא צריך לייצר מנגנונים שהבסיס שלהם הוא חקיקה ואכיפה.

מיכל שלו רייכר: נושא השוויון הוא נושא מרכזי אבל אני רוצה שנחשוב בכלל על כבוד הילדים שלנו ולמה אנחנו צריכים להתערב בנושאים האלה ומה המקום של בית הספר בקביעה של לבוש.

מיכל שלו רייכר: בעיניי כל הנושא הזה הוא עבודה חינוכית של דיאלוג ושפה ולא של חקיקה ואכיפה.

ניצן הורוביץ: תודה לך מיכל שלו רייכר, נשיאת הפורום החילוני.

ניצן הורוביץ: חבר הכנסת עידן רול, אחריו נציג ההורים ואחריו חבר הכנסת רזבוזוב.

עידן רול: תודה רבה אדוני היושב-ראש.

עידן רול: אנחנו מדברים פה על תופעה רחבה, מדברים פה על מקרים שהם חלק מתופעה אחת רחבה, תופעה שהולכת ומחמירה ומקצינה, אולי בניגוד לצפוי.

עידן רול: היינו חושבים שאנחנו נלך למקום שהוא יותר שוויוני בין גברים לנשים ובעיניי במידה רבה אנחנו הולכים אחורה.

עידן רול: אנחנו נמצאים פה בעידן תרבותי, באיזה אקלים שבו הגיוני לעסוק בהחפצה של נשים, בהקטנה של נשים.

עידן רול: בעצם הדברים האלה הם סימפטומים שיש להם משמעות גדולה מאוד.

עידן רול: נערה או תלמידה מגיעה לבית ספר, קודם כול מתעסקים באיך היא נראית ומה היא לובשת, אחרי זה היא עוברת תנאי סף שאז אפשר לאפשר לה: בואי תרכשי חינוך והשכלה ותוכלי אולי להגשים את עצמך, ואני לא מדבר על קירות הזכוכית הנוספים שיש בפניה.

עידן רול: וזה בזמן שתלמיד מגיע לבית הספר והעולם פתוח בפניו: בוא תלמד מגמות טכנולוגיות, מתמטיקה, מה אתה רוצה?

עידן רול: בוא תצליח בחיים.

עידן רול: אני חושב שבגד הוא לא רק בגד.

עידן רול: בגד זה איך אנחנו תופסים נשים.

עידן רול: אני חושב שכאשר אנחנו מתעסקים בדברים האלה אנחנו שוב מחזירים את הנשים למקום שהן כבר מזמן לא נמצאות בו, של צורך קודם כול להוכיח ש: אנחנו בסדר, אני לבושה בסדר כדי להגיע למוסד החינוך, אני מספיק טובה בשביל להשתלב במקומות עבודה מסוימים.

עידן רול: אני רוצה להזכיר שהחלוצות שהקימו את הארץ הזאת עבדו עם מכנסיים קצרים מאוד.

עידן רול: היה חם.

עידן רול: ואף אחד לא התעסק בשאלה האם הן יסיחו את דעתם של החלוצים בייבוש הביצות.

עידן רול: הם עבדו כתף לצד כתף, גברים ונשים, לצורך מטרה אחת של הקמת המדינה.

עידן רול: איפה בדרך איבדנו את ההבנה הבסיסית הזאת, שגברים ונשים הם שווים ויכולים לעבוד יחד?

עידן רול: לא הייתה אז תקשורת נפוצה אבל היו תמונות ואני בטוח שאף אחד גם לא מדד לאף חלוצה בתחילת יום העבודה את אורך המכנסיים.

עידן רול: הגענו למצב שבו יש פער גדול בין גברים לנשים ואנחנו מאפשרים אותו.

עידן רול: מערכת החינוך וכל ההורים צריכים להניח בצד את העיסוק הבזוי בשאלה איך בנות ונערות ותלמידות מתלבשות וצריך לחשוב במקום זה איך אנחנו מקטינים את הפערים המגדריים, איך אנחנו נותנים לכל תלמידה את הסיכוי השווה להצליח בחיים, איך מערכת החינוך – וזה נכון לכל מורה, גם ברמה הפרטנית וגם ברמה המערכתית – במקום למדוד לתלמידות את אורך המכנס תראו איך אתם מצמצמים את הפערים במגמות הטכנולוגיות.

עידן רול: בזה צריך להתעסק, זה מה שהילדים שלנו צריכים לשמוע.

עידן רול: אני מקווה מאוד שזו קריאת התעוררות למערכת החינוך, לכל מחנך ולכל מחנכת, וגם לנו ההורים.

עידן רול: אנחנו צריכים ללמד את הילדים שלנו בבית הספר ומחוץ לבית הספר שנשים וגברים הם שווים.

עידן רול: אני חבר כנסת ובכלל בן אדם שדוגל מאוד בשוויון, זה חלק ממה שאני באתי לעשות כאן בכנסת, וזו עוד דוגמה לשוויון.

עידן רול: שוויון זה שוויון, גם בתחומים האלה.

עידן רול: רוצים למדוד אורך מכנס – מצוין, גברים ונשים יהיו עם אותו אורך מכנס.

עידן רול: רוצים לקבוע סטנדרטים – הסטנדרטים יהיו אחידים לגברים ונשים.

עידן רול: אנחנו נמצאים בדיוק בשבוע שבו יש עוד עתירה של חיילות לגבי היכולת להשתלב בסיירות, ויש אמירה כל כך יפה של נציגים מן המטכ"ל שאומרים: צריך לאפשר לנשים לעשות כל מה שהן רוצות.

עידן רול: ובו בזמן אנחנו נמצאים פה במקום שאומר לילדות קטנות: את בסדר ואת זכאית לחינוך רק אם יש לך שרוולים ואם אורך המכנס מְרצה אותנו.

עידן רול: זה בזוי וזה חייב להיפסק.

ניצן הורוביץ: תודה.

ניצן הורוביץ: נציג הנהגת ההורים הארצית, זאב גולדבלט, בקצרה בבקשה.

זאב גולדבלט: אני מבקש שבמקום שאני אציג את עמדת ההורים, תייצג אותנו אודליה שינדורף, שהיא יושבת-ראש ועד ההורים של רעננה, חברת הנהלה.

אודליה שינדורף: שלום.

אודליה שינדורף: גם אצלנו היו אירועים בשבוע האחרון אבל אדבר בשם הנהגת ההורים הכללית ולא בשם רעננה.

אודליה שינדורף: קודם כול אני רוצה להגיד שמאוד מאוד חשובה ההתנצלות של משרד החינוך.

אודליה שינדורף: לפעמים הקול הזה נבלע ולפעמים צריך לעצור ולהגיד: כן, טעינו בשיקול הדעת, כן נפיק לקחים, וגם לעקוב אחרי זה ולראות שהם מפיקים לקחים.

אודליה שינדורף: די נדיר למצוא שעושים דברים כאלה.

אודליה שינדורף: דבר שני, שיהיה ברור לכל ההורים, ורבים מבקשים להעביר את המידע הזה, אין קשר בין הערכים לאורך הבגדים.

אודליה שינדורף: דבר נוסף, לבתי הספר ולהורים חשוב מאוד שיהיה קוד לבוש.

אודליה שינדורף: הם לא אומרים: בואו נזרוק את זה לפח.

אודליה שינדורף: לא בכדִי משרד החינוך אומר שכל בית ספר אוטונומי, ביחד עם הנהגת ההורים שלו, לבחור את קוד הלבוש המתאים לו, לקהילה שלו, וזה דבר חשוב מאוד.

אודליה שינדורף: מה שטוב לבית ספר ברעננה לא תמיד טוב לבית ספר באילת, וזה ייעשה רק בשיתוף פעולה.

אודליה שינדורף: אין מקום לפרובוקציות בבתי הספר.

אודליה שינדורף: לכן אם באות הבנות היקרות שלנו ורואות תקלה ורוצות למחות על אורך המכנסיים או על אכיפה בררנית, אנחנו מבקשים מבתי הספר לשבת עם התלמידים, עם הנהגות ההורים שלהם ולהחליט מה נכון עבורם.

ניצן הורוביץ: בסדר גמור, תודה אודליה.

ניצן הורוביץ: חבר הכנסת יואל רזבוזוב ואחריו נשמע כמה נציגים מן הרשויות המקומיות ואת נציגי משרד החינוך גם כן.

יואל רזבוזוב: תודה כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת.

יואל רזבוזוב: בהמשך לדברי חברי חבר הכנסת עידן רול, הוא אמר שמאז קום המדינה היו מכנסיים קצרים.

יואל רזבוזוב: עברו מאז 72 שנים, יש התחממות גלובלית ואורך המכנס רק מתארך יותר.

יואל רזבוזוב: חברי חבר הכנסת רם שפע, שהולך להיות יושב-ראש הוועדה, אמר שיש לנו ספורט לאומי לתקוף אנשי חינוך.

יואל רזבוזוב: גם אני חושב שחשוב לנו לשמור על מעמד המורה.

יואל רזבוזוב: אני אומר את זה אולי כי אני קצת מפחד כי יש לי בבית שתי מורות, אשתי ואימא שלי הן מורות ומחנכות, אבל אני חושב שחשוב מאוד לשמור על המעמד הזה ולא להתנפל על כל המערכת.

יואל רזבוזוב: מצד שני, הסיפור של התלמידה בפתח תקווה, ליוויתי את המקרה הזה מקרוב דרך עמותת "האמת הגסה" מפתח תקווה, עמותת חינוך, שהעבירו ישר אליי את המקרה הזה ואני טיפלתי, הייתי בקשר עם משפחת הילדה.

יואל רזבוזוב: משרד החינוך ערך בדיקה ובאמת ראו שהייתה כאן נכונות לגמישות והייתה כאן בעיה של שיקול דעת.

יואל רזבוזוב: אבל אני עדיין רואה שבבית הספר הזה – והתחלנו לקבל עוד תלונות של הורים דרך עמותת "האמת הגסה".

יואל רזבוזוב: יש הרבה תלונות של עולים, שתמיד נותנים את הכבוד למנהלת ולמורים ואז הם באמת חוששים.

יואל רזבוזוב: כולנו נחשפנו, לפני שנה הייתה כתבה על כך שבאותו בית ספר אסור לדבר ברוסית בהפסקות.

יואל רזבוזוב: ואז הגיעו עוד פניות ועוד פניות.

יואל רזבוזוב: סימן שיש בעיה בבית הספר הספציפי הזה.

יואל רזבוזוב: אני נוטה לשמור על אנשי החינוך אבל בגלל הבעיות בבית הספר הספציפי הזה אני כן חושב שמשרד החינוך, אולי הוועדה, כדאי שיערכו שם בדיקה יותר רצינית.

יואל רזבוזוב: בסופו של דבר המטרה של בית הספר ושל המנהלת – הם מיד נעמדו מאחורי המורה הזאת והתחילו להגן עליה, שזה בסדר, זה טבעי, אבל הבנתי שיש שם לא מעט הורים שחוששים, שמפחדים, כי יש איזו מגמה רעה בבית הספר.

יואל רזבוזוב: אני חושב שדווקא במקרים האלה שכן מגיעים לידיעתנו – וזה לא מקרה אחד, ובמקרה הספציפי הזה אנחנו כן יודעים שהייתה בעיה, גם משרד החינוך הודה, כולם הודו בכך, פרט לבית הספר, המנהלת לא הודתה שהייתה שם בעיה והיא עומדת על כך שהכול בסדר – צריך לבדוק את הסוגיה.

יואל רזבוזוב: אני חושב שכאשר יגיעו לידיעתנו המקרים אנחנו נחשוף אותם, ובאמת צריך לראות איך אפשר לעזור.

ניצן הורוביץ: מאה אחוז.

ניצן הורוביץ: תודה חבר הכנסת רזבוזוב.

ניצן הורוביץ: בואו נשמע את הייעוץ המשפטי של המחוז, סימה אדיב, יועצת משפטית של מחוז תל אביב במשרד החינוך.

ניצן הורוביץ: שלום סימה, בוקר טוב לך.

סימה אדיב: שלום, בוקר טוב.

סימה אדיב: קודם כול, כפי שגם אמרנו, צר לנו על האירוע.

סימה אדיב: האירוע הזה נבדק על ידי הגורמים המקצועיים במשרד כפי שגם אמרה קאמי כהן.

סימה אדיב: אנחנו בודקים את זה גם מול בית הספר, גם מול הורי התלמידה.

סימה אדיב: להורי התלמידה ניתן - - - ואנחנו כמובן מטפלים במסגרת הכלים העומדים לרשותנו.

סימה אדיב: אנחנו עדיין בודקים את העניין.

ניצן הורוביץ: למה כל כך מסובך לבדוק את זה?

ניצן הורוביץ: זה מלחמה שהייתה?

ניצן הורוביץ: זה תלמידה, מורה.

ניצן הורוביץ: בודקים ובודקים ודוחות.

ניצן הורוביץ: תגמרו עם זה כבר.

ניצן הורוביץ: מה כל כך מסובך פה?

סימה אדיב: קודם כול, הוגשה תלונה נגד המורה ובשל כך אנחנו גם מחויבים בהתאם לחוק לא לפגוע בבירור שנערך על ידי הגורמים הרלוונטיים, אם זה על ידי המשטרה.

סימה אדיב: אנחנו ממתינים גם להנחיות של הנציבות לגבי המשך הבירור.

סימה אדיב: את הבירור שאנחנו ערכנו והיינו יכולים לערוך ערכנו מול המורה.

סימה אדיב: מה שאנחנו עוד נצטרך לערוך, אם נוכל – אנחנו צריכים להמתין להנחיות של הנציבות, וזה בהתאם לכללים שאנחנו מחויבים להם, וזאת על מנת שלא נפגע בכל הליך אחר שנערך כרגע.

סימה אדיב: כרגע יש תלונה במשטרה ואנחנו צריכים להמתין להוראות מן המשטרה ומן הנציבות.

ניצן הורוביץ: אנחנו בוועדת החינוך מעוניינים לא רק במקרה הספציפי הזה שהתפוצץ ועשה הרבה רעש אלא גם לבחון להבא גם לגבי מקומות נוספים ולגבי ילדים וילדות נוספים, וזה תופעה רחבה.

ניצן הורוביץ: מה הכיוון שם מבחינתכם?

ניצן הורוביץ: לא רק לחכות שמשהו יבוא ותהיה תביעה ויפנו לייעוץ משפטי וכל מיני בעיות כאלה, אלא כדי שלא נגיע בכלל למקומות האלה.

ניצן הורוביץ: הרי אין צורך בדבר כזה.

ניצן הורוביץ: למה שנגיע לבתי משפט?

סימה אדיב: אנחנו לומדים מן האירוע.

סימה אדיב: כן חשוב לנו ללמוד גם מן הצוות המקצועי, ובכלל איך השטח ניהל בהתאם לכללים שלנו.

סימה אדיב: כמובן שניתן הנחיות ונחדד את מה שצריך חידוד.

סימה אדיב: ככל שיימצא שיש דברים שצריך לחדד אז אנחנו כמובן נחדד ברמת המחוז וגם ברמת המטה.

ניצן הורוביץ: בסדר.

ניצן הורוביץ: נראה קצת מה קורה ברמת השטח, נשמע את רויטל שפירא, מנהלת אגף החינוך בעיריית רעננה.

ניצן הורוביץ: לרעננה יש היום ייצוג אצלנו.

ניצן הורוביץ: שלום רויטל, בוקר טוב לך.

ניצן הורוביץ: אחריה חברת הכנסת אורלי פרומן.

רויטל שפירא: רק כדי לדייק עבור מנהלי בתי הספר, חשוב לי לומר שאני יודעת שלפחות ברשות שבה אני נמצאת מנהלי בתי הספר עורכים דיון כל הזמן עם צוותי ההורים והתלמידים על קוד הלבוש.

רויטל שפירא: כשאנחנו מדברים כל הזמן על מתן אוטונומיה למנהלים ולשטח לפעול, אם אנחנו מחליטים שהם אלה שיקבלו את ההחלטות, עם כל הכבוד למשרד החינוך, תנו למנהלים ביחד עם הקהילות שלהם, עם ועדי ההורים ועם התלמידים להחליט על קוד הלבוש שלהם בתוך בית הספר.

רויטל שפירא: מה שמתאים לבית ספר אחד לא מתאים לבית ספר אחר.

רויטל שפירא: אני לא מדברת על אורכים או על מידות או על שום דבר כזה.

רויטל שפירא: אני מדברת על קוד לבוש מכבד לבית ספר.

רויטל שפירא: נאמר פה לפניי על ידי חברות הכנסת שגם כשמגיעים לכנסת או לכל מקום עבודה יש איזשהו קוד לבוש.

רויטל שפירא: לא משנה אם יחליטו שהוא שמלה או יחליטו שהוא מכנסיים קצרים או יחליטו על אורך כזה או על אורך אחר.

רויטל שפירא: הרעיון בעיניי הוא השותפות של הורים, תלמידים וצוות חינוכי שיצליחו להבְנות.

רויטל שפירא: הייתה פה איזו אמירה וקריאה למשרד החינוך שיקבל החלטה ויכריז בחוזר מנכ"ל איך זה צריך להיראות.

רויטל שפירא: טוב יעשה משרד החינוך שלא יתערב ויאפשר למנהלי בתי הספר, ביחד עם ההורים והתלמידים לבחור עבור עצמם את קוד הלבוש עבור בית הספר – כן כפכפים או לא כפכפים, כן נזם באף או לא נזם באף.

רויטל שפירא: הרי יש על זה מיליון דיונים.

רויטל שפירא: אני חושבת שהסוגיה היא רק שהדרך שבה ילדים יגיעו לבית הספר תהיה מכבדת, לא יותר מזה.

רויטל שפירא: מבחינתי לא צריך לדון במשרד החינוך אלא הדיון צריך לחזור לשטח לאנשי החינוך.

ניצן הורוביץ: תודה רויטל.

ניצן הורוביץ: חברת הכנסת אורלי פרומן ואחריה חבר הכנסת איתן גינזבורג, גם מרעננה.

ניצן הורוביץ: מעניין שעד עכשיו כל הדוברים החיצוניים היו דוברות בעצם.

אורלי פרומן: אני רוצה להתייחס לעניין הזה.

אורלי פרומן: אני פונה אליך, חבר הכנסת גינזבורג, כיושב-ראש הוועדה המסדרת.

אורלי פרומן: שמעתי פה את חברי הכנסת הגברים, ובכוונה הקשבתי, וזה חיזק אצלי את מה שידעתי תמיד – כל פעם שמדובר במעמד האישה אנחנו מדברות עם עצמנו.

אורלי פרומן: צריך להקפיד שבוועדה לענייני מעמד האישה, עד כמה שזה תלוי בך, יהיה ייצוג הולם לנשים ולגברים כאחד, כי זה לא רק הבעיה שלנו, אנחנו לא חיות בוואקום בעניין הזה.

איתן גינזבורג: אגב, לוועדה הקוראים הוועדה לקידום מעמד האישה ושוויון מגדרי.

ניצן הורוביץ: זה תלוי בסיעות, את מי הסיעות ישלחו לוועדה.

איתן גינזבורג: אני קורא לכם להעמיד בראש הוועדה גבר.

אורלי פרומן: אני לא אומרת את זה כהתנגחות.

אורלי פרומן: אני אומרת את זה כי הקשבתי היטב איך כל אחד מחברי הכנסת הגברים דיבר פה.

אורלי פרומן: אני יודעת שכאשר אני נקראת לדבר על קידום מעמד האישה אני מדברת תמיד אל ציבור נשים.

אורלי פרומן: אז זה היה כפתיח.

ניצן הורוביץ: זו אמירה חשובה.

אורלי פרומן: חשוב שנקפיד על זה.

אורלי פרומן: דבר שני, נושא הלבוש בעיניי הוא חלק מתהליך חינוכי.

אורלי פרומן: אני אומרת את זה כאשת חינוך הרבה מאוד שנים בשטח.

אורלי פרומן: כפי שאנחנו מדברים עם הילדים על הרבה מאוד דברים שהם לאו דווקא דיסציפלינה כזו או אחרת אלא כל מה שקשור במערך החינוכי, הנושא של איך מתלבשים, מתי מתלבשים, מה משדר הלבוש, שוויון, כבוד – כל הנושא הזה הוא חלק מתהליך חינוכי.

אורלי פרומן: אני מצטערת מאוד שהדיון הזה נעשה פה.

אורלי פרומן: בסדר, נענית לדרישה מן השטח.

אורלי פרומן: אבל הדיון הזה לא צריך להיעשות פה, הוא צריך להיעשות במוסדות החינוך.

אורלי פרומן: צריך לתת בידי מנהלי בתי הספר והמורים והמורות, שמכירים היטב את השטח שלהם, וגם לחייב את מי שלא עושה את זה, לנהל את השיח הזה ברמה הכיתתית, לנהל את השיח עם ההורים.

אורלי פרומן: ממילא התלבושת האחידה – בחוזר מנכ"ל כתוב "לבוש הולם".

אורלי פרומן: מה זה לבוש הולם?

אורלי פרומן: צריך בית הספר עם הקהילה שלו להחליט גם על הגבולות וגם על הסנקציות.

אורלי פרומן: במקום להתעסק בשאלה מה מידתי אנחנו מתעסקים פה בשאלה מה מדיד.

אורלי פרומן: אני רוצה שתצא מפה קריאה, קודם כול להפסיק לאלתר את טקס מדידת אורך המכנסיים ואורך השרוולים.

אורלי פרומן: לא מתעסקים עם מדידות, חברים.

אורלי פרומן: אגב זה מבזה גם את המודד, גם המורים שעומדים שם מתבזים, וגם בוודאי את התלמידים והתלמידות.

אורלי פרומן: די עם טקסי ההשפלה האלה.

אורלי פרומן: אני מאמינה גדולה שבשיח, בתהליך חינוכי – אמרה את זה איילה פישמן, אחת הבנות, בתחילת השיחה: לכל אחד יש זכות להתלבש בצורה מכובדת, במכנס קצר מכבד.

אורלי פרומן: זה יופי של אמירות כדי להתחיל שיח בכיתה ובבית הספר.

ניצן הורוביץ: והיא נערה בת 13.

אורלי פרומן: בואו נפתח את זה.

אורלי פרומן: אגב, אם יש מישהו מכל רשתות האופנה שמקשיב לנו, יש לו אחלה אפשרות לשמוע מה טוב בעיני בתי הספר ולפתח מכנסיים אופנתיות שיעמדו באמות המידה של בתי הספר.

אורלי פרומן: אני מדברת גם על ענישה פרופורציונלית.

אורלי פרומן: זה המקל והגזר שגם עליו צריך לדבר.

אורלי פרומן: חבר'ה, בפרופורציה.

אורלי פרומן: ילדה בת 7 עם שמלה – ראיתי את זה, אני לא נרגעתי כמה ימים.

אורלי פרומן: מה קרה?

אורלי פרומן: מה היא עשתה?

אורלי פרומן: לכן שאלתי את מנהלת השירות הפסיכולוגית במשרד החינוך מה עומד מאחורי זה.

אורלי פרומן: זה לא הילדה.

אורלי פרומן: מאחורי התגובה של המורה עומד משהו, וזה מה שמעניין אותי, למה הפחד הזה ולמה החשש הזה.

אורלי פרומן: מה קרה?

יבגני סובה: ולמה זה קרה בשעה 11 בבוקר ולא ב-8 בבוקר כאשר הילדים באים?

יבגני סובה: במשך שלוש שעות זה לא הפריע.

יבגני סובה: הוועדה שדנה בזה במשרד החינוך לא נתנה לזה תשובה.

יבגני סובה: הרי מנסים פה באמת להסתיר משהו ובגלל זה צריך לבדוק בתוך בית הספר.

אורלי פרומן: בואו נאפשר למוסדות החינוך לנהל את השיח החינוכי הזה, שתלבושת זה רק אחד הסימפטומים שלו.

אורלי פרומן: יש מאחורי זה הרבה מאוד נושאים ערכיים, מוסריים, התנהגות מינית, כבוד האחד לשני, ולא לעסוק בנושא של דיכוי והשפלה.

אורלי פרומן: חברים, זה נזק לחיים לילדים.

אורלי פרומן: אני בטוחה שאפשר להעביר את זה לשדה.

אורלי פרומן: דבר אחרון, אמרה את זה גם קרן ברק, לא במקרה, דנו בזה ביחד לפני שנה, שכל פעם בחמסינים הראשונים זה מתפרץ.

אורלי פרומן: אמרה תמי זנדברג: זה תופעה עונתית.

אורלי פרומן: כן, אז בואו ניערך לזה.

אורלי פרומן: אנחנו יודעים שזה יגיע אז בואו ניערך לזה, נדבר לפני ונמנע את התחושות הקשות שפה ביטאו חלק גדול מן התלמידים והתלמידות.

ניצן הורוביץ: תודה חברת הכנסת אורלי פרומן.

ניצן הורוביץ: עכשיו אלינור דוידוב ואחריה חבר הכנסת איתן גינזבורג.

אלינור דוידוב: אני משדולת הנשים בישראל.

אלינור דוידוב: אדבר קצת מן המקום של השטח.

אלינור דוידוב: אנחנו כבר כשלוש שנים מטפלות בפניות רבות למדי מהורים ומתלמידות בנושא המכנסיים הקצרים.

אלינור דוידוב: אני מבקשת בדברים שלי להתייחס בעיקר אל מה שנאמר כאן על ידי נציגות משרד החינוך וגם ההורים, כמה אמיתות שאני מבקשת לחשוף.

אלינור דוידוב: דבר ראשון, ניכר מחלק מן הדברים וניכר מן העבודה שלנו בשטח שרבים מאוד מן ההורים והמורים אינם מכירים את חוזר המנכ"ל.

אלינור דוידוב: עינב לוק ציינה קודם מה אומר חוזר מנכ"ל.

אלינור דוידוב: הרבה מאוד מן המורים ומן המנהלים והמנהלות אינם מכירים את חוזר המנכ"ל.

אלינור דוידוב: הם לא יודעים שאסור להם לקרוא להורה ולהגיד לו מיד להביא בגדים לילד, ואם לא יביא אז יוציאו ילד משיעור.

אלינור דוידוב: חוזר מנכ"ל לא מאפשר את זה.

אלינור דוידוב: הענישה בחוזר מנכ"ל בהקשר של לבוש היא הענישה הקלה ביותר שניתן להעלות על הדעת.

אלינור דוידוב: אפשר לרשום במזכירות, אפשר להתקשר להורים.

אלינור דוידוב: יש מעט מאוד דברים שאפשר לעשות.

אלינור דוידוב: אז מתבקש ממשרד החינוך שיבהיר היטב למורים ולמנהלים מה אומר חוזר מנכ"ל.

אלינור דוידוב: זאת הדרישה הראשונה שצריכה להיות.

אלינור דוידוב: הרי הדברים קיימים.

אלינור דוידוב: זה דבר ראשון.

אלינור דוידוב: דבר שני, אני דווקא מבקשת להאיר את עיניה של עינב לוק: המקרים הם רבים מספור.

אלינור דוידוב: פנינו בעשרות מכתבים למשרד החינוך.

אלינור דוידוב: המקרה בפתח תקווה התפוצץ ובגלל זה לצערי אנחנו ישובות פה היום, אבל אם לא המקרה הזה לא הייתי פוגשת את עיניה של עינב היום.

אלינור דוידוב: שלחתי באמת עשרות מכתבים בנושא הזה לשר החינוך ולמנכ"לים ולפקידים הרלוונטיים.

אלינור דוידוב: משרד החינוך מכיר היטב את הבעיה הזאת אך היא אינה מטופלת.

אלינור דוידוב: לא רק שהאכיפה לא שוויונית אלא, שוב אני אומרת, המורים והמנהלים אינם מכירים את מה שמותר להם ואסור להם.

אלינור דוידוב: בהמשך לזה, גם כאשר נעשות מחאות התלמידות נענשות על המחאות האלה, זאת אומרת מוסיפים חטא על פשע וגם מענישים את התלמידות ואת ההורים ואת המשפחות שמעיזות לדבר על הדברים האלה.

אלינור דוידוב: מיותר לציין שגם המנהלים ה"ליברלים" ביותר – מי מכם שקרא את הטור של רם כהן – אינם מבינים את המאטריה.

אלינור דוידוב: מרשים לעצמם לפרסם בפייסבוק ובטורים בעיתונים אחוריים של נערות צעירות כאיזה דגל ולכתוב למה בעייתי שנערות יגיעו עם מכנסיים קצרים.

אלינור דוידוב: הנקודה המרכזית פה היא לדבר עם המורים והמנהלים, קודם כול עם צוותי החינוך, כדי להסביר ולהטמיע חשיבה מגדרית.

אלינור דוידוב: אמרו את זה לפניי.

אלינור דוידוב: אני חוזרת ואומרת את זה כי השיח שלי עם מנהלים ומנהלות שאליהם שלחנו מכתבים ביחד עם משרד החינוך הראה שהם לא מבינים על מה מדובר.

אלינור דוידוב: אותה מורה שהפכה להיות דגל, אין לי אליה כרגע שום דבר, היא מקרה פרטי, ואני מבינה שהיא מורה מוערכת, ואני שמחה על זה, אבל אם היא הגיעה למצב שהיא גורמת לילדה בת 7 להחליף את בגדיה כנראה אינה מבינה במה מדובר, גם אם זה תקנון בית הספר.

אלינור דוידוב: אני רוצה להגיד דבר אחרון לסיום.

אלינור דוידוב: בהחלט חשוב שמשרד החינוך ייתן גם דגשים מה יכול להיות בתקנון כזה ומה לא.

אלינור דוידוב: ציינו כמה אנשים – אני רוצה לחשוף – את עניין הקהילות והרב-תרבותיות.

ניצן הורוביץ: הבנתי – תיכף נשמע מעינב לוק שוב – שכן יש דגשים, גם בעקבות מה שקרן ברק עשתה, הם הכניסו דגשים ברורים מה מותר ומה אסור.

אלינור דוידוב: ככל הידוע לי הדגש היחיד שנכנס הוא לגבי אכיפה שוויונית, והוא דגש נהדר.

אלינור דוידוב: אנחנו רואים שהוא פורסם בקיץ שעבר אבל השנה הזאת דבר לא השתנה.

אלינור דוידוב: זה שוב בעניין הידיעה וחוסר ההכרות עם חוזר מנכ"ל.

קרן ברק: זה שאנשים עוברים על מה שנכתב – אבל עובדה שזה השתנה.

אלינור דוידוב: דבר נוסף הוא שאתם מדברים פה כל הזמן על הקהילות השונות ושכל קהילה תגבש לעצמה כללים.

אלינור דוידוב: מהיכרותי הרבה עם החברה הישראלית, מלבד בתי הספר הממלכתיים הדתיים, ואני לא מדברת כבר על ישיבות תיכוניות וכולי, ברוב בתי הספר החילוניים ברוב היישובים, אם זה קיסריה ורשפון ואם זה ירוחם, קריית שמונה או תל אביב, חולצה קצרה ומכנסיים קצרים ככל הידוע לי רוב הציבור הישראלי מבין במה מדובר.

אלינור דוידוב: אני לא חושבת שיש הבדל בקודי הלבוש בקהילות שונות, עם כל הכבוד לרב-תרבותיות.

אלינור דוידוב: אין סיבה שבמקום אחד יגידו למישהי ששמלה ללא כתפיות היא בעייתית.

אלינור דוידוב: לכן הרצון הזה לאפשר לכל קהילה להחליט לעצמה הוא נהדר אם בית הספר באמת מחליט לעשות תהליך כזה.

אלינור דוידוב: שוחחתי עם מספר מנהלים שעשו תהליכים אמיתיים בבתי הספר.

אלינור דוידוב: אני יכולה לבשר לכם שבמקומות שבהם נעשה תהליך מעמיק בסופו של דבר ההחלטה הייתה לנסח קוד לבוש שהוא מאוד כללי ובו כתוב בדרך כלל שהתלמידים מתבקשים על אחריותם ועל אחריות ההורים להגיע בלבוש הולם.

אלינור דוידוב: הולם – משמעותו שילדים יבינו מה זה הולם.

אלינור דוידוב: הולם זה כשלא רואים את איבריי הפרטיים למשל, ואפילו זה לא צריך להיות כתוב שם.

ניצן הורוביץ: תודה אלינור דוידוב משדולת הנשים.

נטעאל ברק: אפשר לשאול שאלה קטנה את אלינור דוידוב?

ניצן הורוביץ: אני לא בטוח שהשאלה מופנית אליה.

ניצן הורוביץ: היא משדולת הנשים.

ניצן הורוביץ: מה השאלה?

נטעאל ברק: בית הספר נתן לחלק מן הבנות אזהרה לקראת השעיה.

נטעאל ברק: האם זה דבר תקין כפעולה עקב מחאה?

אלינור דוידוב: את יכולה בעצמך להגיע אבל אני אשלח לך את כל הפרטים על חוזר מנכ"ל, את תראי מה מותר ומה אסור.

ניצן הורוביץ: נחזור לנציגת שפ"י ממשרד החינוך, עינב לוק.

ניצן הורוביץ: כפי ששמענו מאלינור דוידוב, וזו גם הידיעה שלי, זה תופעה רחבה ביותר, מקרים רבים מספור, ולא רק עכשיו, לאורך שנים.

ניצן הורוביץ: פנו אליכם וביקשו.

ניצן הורוביץ: היא טוענת – לכן אני מבקש שתגיבי – שאתם לא התייחסתם ולא עשיתם הרבה בעניין הזה, ואז אנחנו מגיעים בכל פעם למקרים הקשים האלה ואנחנו מקיימים פה דיונים בכנסת.

ניצן הורוביץ: אז אולי צריך קצת יותר מעורבות מצדכם וקצת יותר פעילות.

עינב לוק: אשמח להתייחס.

עינב לוק: אני רוצה לחלק את דבריי לשניים, האחד למחאה ולתלבושת הולמת והשני לאירוע שאירע בפתח תקווה.

עינב לוק: אתחיל לגבי התלבושת ההולמת.

עינב לוק: כפי שציינתי – ואני שומעת את כל הקולות כאן ומכירה את התופעה – אגיד שעשינו כמה פעולות שקשורות קודם כול בעדכון חוזר המנכ"ל, שציין היבטים שלא קשורים רק לאמירה כללית "תלבושת הולמת" אלא בהחלט התייחס לנושא של יחס שוויוני לבנים ובנות ואיך אוכפים.

עינב לוק: אחת הסוגיות שעולה כאן חזק מאוד בדיון, וגם בדיון הפנימי שקיימנו, עולה שיש פער בין מה שכתוב ומה שבית הספר קובע לגבי התקנון לבין האכיפה.

עינב לוק: נדמה לי שהדגש העיקרי שאנחנו צריכים לשים עכשיו הוא האכיפה – באיזה דרך אוכפים, בצורה שתהיה מכבדת, בצורה שתכבד כל ילד, שיהיה מותאם גיל, מה נכון ביסודי ומה נכון בעל-יסודי.

עינב לוק: כל הדברים האלה מחייבים אמירות חדשות.

עינב לוק: אני רואה את כל השיח והמחאה כהזדמנות.

ניצן הורוביץ: אני לא אוהב להגיד "נו", אבל אחרי שאמרת זאת, מה?

עינב לוק: ברשותך אני אסיים.

עינב לוק: אני רואה את הדבר הזה כהזדמנות לשיח.

עינב לוק: לכן אחת המסקנות שלנו הייתה שאנחנו נפיץ סדנאות לבתי ספר שיאפשרו שיח ודיאלוג על הנושאים החשובים האלה, שיח בין הורים, בין מורים, בין תלמידים, לתת מקום לבטא את התחושות.

עינב לוק: נדמה לי שהדבר החשוב ביותר הוא באמת להדגיש שמה שעומד מאחורי העניין הזה אמנם קשור לזה שבאים בתלבושת הולמת אבל יותר חשוב והכי חשוב הוא לכבד את הילדים, לכבד את ההתנהלות.

עינב לוק: דיברה הילדה קודם על ביטחון עצמי – לחזק את הביטחון העצמי, כמובן לא להפלות, לייצר שוויון בין בנים ובנות.

עינב לוק: את כל זה נדגיש בסדנה שאנחנו עומדים לפרסם, כדי לקחת את כל מה שקורה כאן כהזדמנות לשיח, הזדמנות לצמיחה.

עינב לוק: כי יש דברים שכותבים בחוזר אבל, כפי שאמרתם, החוזר לא מספיק.

עינב לוק: הכי חשוב לנו לקיים את השיח ולצמוח מן המקום הזה.

איתן גינזבורג: לפני שאת ממשיכה אני רק רוצה להדגיש איזו נקודה.

איתן גינזבורג: נדמה לי שמה שיותר חשוב אולי, שמעבר לשיח ולאכיפה, חלק מסוגיית האכיפה הוא הבנה שגם כשיש אכיפה היא לא יכולה להיות כל הזמן דווקנית ושמהות האכיפה היא הפעלת שיקול דעת.

איתן גינזבורג: נראה שהחוט המקשר בין כל המקרים הוא טעות בהפעלת שיקול דעת.

איתן גינזבורג: המורים והמנהלים צריכים להבין שגם כשצריך לאכוף את תקנון בית הספר, והוא מכובד ובסדר שצריך לאכוף אותו, צריך להפעיל שיקול דעת גם באופן האכיפה וגם על מה אוכפים, בכל הכבוד.

איתן גינזבורג: כי אם אפשר להעיר הערה ומחר התלמיד יגיע לבוש בהתאם לכללים – זו אכיפה מספיק טובה לעתים.

איתן גינזבורג: לעתים היא לא מספיקה אם הדברים חוזרים ונשנים.

איתן גינזבורג: אבל גם הפעלת שיקול הדעת פה הוא סופר חשוב, מעבר לכל השיח והסדנאות וכולי.

איתן גינזבורג: הפעלת שיקול דעת היא הבסיס של כל אוכף, החל בפקח חנייה ועד מורה בבית ספר.

יבגני סובה: תהיה חכם ולא צודק.

יבגני סובה: אנחנו תמיד חוזרים על המשפט הזה כשקורה משהו על הכביש.

יבגני סובה: אחר כך תהיה צודק, אבל קודם כול תהיה חכם.

ניצן הורוביץ: התלמידה מגדרה נטעאל ברק שאלה: למה מאיימים בהשעיה על התלמידות שהשתתפו במחאה?

ניצן הורוביץ: מה המסר ששולחים?

ניצן הורוביץ: מה פה הרעיון?

עינב לוק: אני מסכימה עם חבר הכנסת גינזבורג בנוגע להפעלת שיקול דעת.

עינב לוק: זה הדבר, זה המטרה של הסדנה, להפעיל שיקול דעת, כי החוקים יכולים להיות חוקים וההנחיות יכולות להיות הנחיות אבל בסופו של דבר עומד שם איש חינוך שתפקידו להפעיל שיקול דעת ברגישות, באחריות, באופן מותאם גיל.

עינב לוק: זה הדבר שנקיים עליו את השיח ואת הסדנאות.

עינב לוק: לגבי שאלת התלמידה – על פי חוזר המנכ"ל, אצטט: "אין למנוע כניסה של תלמיד לשטח בית הספר בשל הגעה ללא תלבושת".

עינב לוק: אנחנו נבדוק כל דבר לגופו.

עינב לוק: אני רוצה לציין שאלה ההנחיות שקיימות בחוזר מנכ"ל ואנחנו נבדוק.

ניצן הורוביץ: היא שאלה לגבי התלמידות שהשתתפו במחאה של הבנות נגד הסיפור הזה.

ניצן הורוביץ: זו הבעיה שהייתה שם.

עינב לוק: אני רואה את המחאה כהזדמנות לשיח ולדיאלוג עם התלמידים כדי למצוא את הדרך המיטבית ביותר לשמור על הופעה הולמת בתוך בית הספר ולקיים תקנון בית ספרי הוגן, ראוי, לצד כבוד התלמידים ויחס שוויוני בין בנים ובנות.

עינב לוק: משפט אחרון שאני רוצה להגיד מתייחס לאירוע.

עינב לוק: אני רוצה להצטרף לדברים של קאמי כהן, מפקחת בית הספר, שאנחנו מצרים על האירוע, שאנחנו מצרים בעיקר על המצב של הילדה, על החוויה הרגשית של הילדה.

עינב לוק: מבחינתי הכי חשוב כרגע ללוות את התלמידה באופן המיטבי ביותר בהסתגלותה בבית הספר החדש.

עינב לוק: כרגע אנחנו צריכים לדאוג לשלומה ולרווחתה של התלמידה, כמו גם לראות את מצבה של המורה, לתת מענה לכלל בית הספר שמתמודד עם מציאות מורכבת ולא פשוטה.

עינב לוק: אנחנו נעשה הכול לתת מענים מצד השירות הפסיכולוגי הייעוצי כדי ללוות את הילדה, את משפחתה, את כל הגורמים הרלוונטיים באירוע המצער שלא היה צריך להתרחש.

עינב לוק: אנחנו נלמד מהאירוע, נפיק את הלקחים ונעבוד ביחד עם בתי הספר כדי שהכול יעשה ברגישות, באחריות, מותאם גיל, כדי לשמור על רווחתם של הילדים.

עינב לוק: בסופו של דבר זו המטרה העיקרית שלנו, שממערכת החינוך יצמחו ילדים עם ביטחון עצמי, עם רווחה נפשית.

עינב לוק: אני רוצה לומר עוד משהו קטן על העניין המגדרי.

עינב לוק: כשירות פסיכולוגי-ייעוצי אנחנו עסוקים בפיתוח מענים ויֶדַע שמדבר על מגדר, על שוויון.

עינב לוק: אנחנו מפתחים חומרים בכישורי חיים, דואגים שזה יקרה.

עינב לוק: זה אחד המסרים החשובים ביותר ואנחנו נדאג.

עינב לוק: אולי נראה במחאה הזאת הזדמנות להעצים את המסרים האלה ולחזק אותם, כי בתפיסת העולם שלנו הרווחה הנפשית של הילדים, שלומם ובריאותם והביטחון העצמי שלהם חשובים ביותר.

ניצן הורוביץ: תודה רבה עינב לוק מנהלת שפ"י במשרד החינוך.

ניצן הורוביץ: בבקשה חבר הכנסת איתן גינזבורג.

איתן גינזבורג: אני רוצה להתחבר לדברים.

איתן גינזבורג: נדמה לי שהרוב כבר נאמר.

איתן גינזבורג: התופעות שאנחנו מדברים עליהן הן תופעות נקודתיות, אבל הן רבות, ולכן צריך לקיים את הדיון הזה ולכן הוא חשוב.

איתן גינזבורג: אבל לדעתי הן נופלות בעיקר במקומות של שיקול דעת מוטעה של אנשי הוראה ועל כך משרד החינוך צריך לתת את הדעת.

איתן גינזבורג: אני מצטרף לכל הדוברים, והדוברות בעיקר, שדיברו על כך שתקנון בית הספר צריך להכתיב את קוד הלבוש ולא משרד החינוך.

איתן גינזבורג: הדבר צריך להיעשות בשיח מתמיד, ואגב הוא מתקיים, בכל שנת לימודים – אני יודע כמי שמגיע מתוך רשות מקומית – מתקיים שיח בפתיחת שנת הלימודים בין מורים, הורים ותלמידים ביחס לתקנון.

איתן גינזבורג: לעתים התקנון משתנה משנה לשנה ולפעמים הוא ממשיך.

איתן גינזבורג: אדם קרוב אצל עצמו, אז הלכתי לבדוק את המקרה ברעננה, עם אותה מחאה בבית הספר, וביקשתי לקרוא את התקנון.

איתן גינזבורג: התקנון שוויוני לחלוטין, אני יכול לצטט לכם אותו, הוא פשוט שוויוני.

איתן גינזבורג: אין פה שום אבחנה בין בנים ובין בנות.

איתן גינזבורג: נכתב בו: "הכניסה והשהות בבית הספר של התלמידים היא בתלבושת אחידה בלבד ובהופעה הולמת ומכבדת.

איתן גינזבורג: חל איסור להגיע עם חולצות גזורות, חשופות, מכנסיים עם קרעים.

איתן גינזבורג: התלבושת כוללת חולצת טי עם סמל בית הספר.

איתן גינזבורג: מותר להגיע במכנסיים קצרים שאורכם מאמצע הירך ומטה.

איתן גינזבורג: חל איסור להגיע עם כפכפים לבית הספר", וכולי וכולי.

איתן גינזבורג: זו החלטה שהגיעו אליה המורים, ההורים והתלמידים גם יחד.

איתן גינזבורג: לכן אם מישהו חרג מן הנהלים האלה טוב עושה בית הספר שמעיר לאותן בנות שלא עמדו באותם כללים.

קרן ברק: ולא משפיל.

איתן גינזבורג: יחד עם זאת, מפה ועד להגיד שיש פה תופעה של אפליה ולבוא עם סרגל – זה בדיוק נופל במישור שיקול הדעת.

איתן גינזבורג: נדמה לי שאנחנו צריכים להשאיר את זה לקהילה, שתבחר לעצמה איך להתנהג, איך להתלבש.

איתן גינזבורג: טוב שיש קוד לבוש.

איתן גינזבורג: אולי צריך לזקק אותו יותר.

איתן גינזבורג: אנחנו צריכים להפעיל שיקול דעת, לתת לקהילה לפעול על דעת הרוח של אותה קהילה ובית ספר.

איתן גינזבורג: ובעיקר אני מסכים עם קרן ברק שדיברה על זה.

איתן גינזבורג: אני גם הגשתי הצעת חוק דומה והצעתי ללמד לימודי דמוקרטיה ושוויון מגדרי.

איתן גינזבורג: אלה דברים שמתחברים האחד לשני במערכת חינוך.

איתן גינזבורג: אלה דברים שהיום חסרים.

איתן גינזבורג: לומדים יותר מדי לימוד טכני ולא מה ללמוד ודברים שנשארים עם אנשים מבחינת ערכים.

איתן גינזבורג: אני מצטרף ליוזמה הזאת.

איתן גינזבורג: תודה.

ניצן הורוביץ: תודה חבר הכנסת איתן גינזבורג.

ניצן הורוביץ: אנחנו מתכנסים לקראת סיום.

ניצן הורוביץ: יש לנו פה עוד כמה דוברים בודדים, בעצם דוברות.

ניצן הורוביץ: עו"ד גלי עציון, מנהלת מחלקת ייעוץ וחקיקה בנעמ"ת.

ניצן הורוביץ: בבקשה.

גלי עציון: רוב הדברים כבר נאמרו.

גלי עציון: השורה התחתונה היא שאני מצטרפת למיכל שלו רייכר, שאמרה שהרבה מן הדברים פה הם ענייני חינוך.

גלי עציון: אנחנו יושבים בכנסת ולכן אנחנו דנים בענייני חקיקה ואלה הכלים שאנחנו מכירים אבל בסופו של דבר אלה כלים שצריך לעבד אותם במערכת החינוך.

קרן ברק: גלי עציון עזרה לי לנסח את הצעת החוק.

גלי עציון: אני יכולה להגיד לכם בתור אימא גם לבנות וגם לבנים שהדבר הכי מרתיע ומרגיז פה הוא האכיפה הבררנית, מושג שאנחנו לוקחים משדות אחרים היום.

גלי עציון: הדבר המשמעותי ביותר הוא שתהיה קבלה של הסכמה קהילתית ושכולם יעמדו בה ושהיא תהיה סבירה.

גלי עציון: קודם התייחסו לפוסט של רם כהן אז הלכתי לבדוק את התקנון שלו.

גלי עציון: בתקנון שלו מדברים על מכנסיים עד הברכיים.

גלי עציון: אני אומרת שוב בתור אימא לבנות, אני לא מכירה מכנסיים לבנות עד הברכיים, אין דבר כזה.

גלי עציון: אז צריך לקבוע תקנון שאפשר לעמוד בו על ידי בני שני המינים ולא להגיד: זה התקנון ועכשיו אנחנו אוכפים אותו באופן שוויוני.

גלי עציון: אנחנו מכירים בתחום שלנו את נושא השוויון הפורמלי והשוויון המהותי.

גלי עציון: אנחנו מדברים על שוויון מהותי וזה המסר שאנחנו רוצים להעביר גם לבנות וגם לבנים שלנו.

גלי עציון: בתור מי שסייעה בכתיבת הצעת החוק של קרן ברק, אני חושבת שזאת התשובה, וזה חובק את הכול.

גלי עציון: זה מתקשר לקוד הלבוש ומתקשר גם לאלימות כלפי נשים.

גלי עציון: זה מתחיל בבית הספר.

גלי עציון: החינוך צריך להיות חינוך לבנות ולבנים וזה צריך להיות מגיל צעיר – הכבוד לשני המינים ללא קשר למגדר וההתייחסות השוויונית ולא ישר להסליל את הבנות להיות סוג של אובייקט מגיל 7, וגם לא מגיל 13.

גלי עציון: נכון שצריך להגיע למקומות מסוימים בלבוש מסוים אבל כאמור הדרישה צריכה להיות לשוויון מהותי ולא לשוויון פורמלי.

גלי עציון: בזה אני אסיים.

ניצן הורוביץ: תודה גלי עציון, כל הכבוד.

ניצן הורוביץ: אחרונת הדוברים היא לירון אשל מן המועצה לשלום הילד.

ניצן הורוביץ: באמת יוצא דופן שכל הדוברים פה היו דוברות.

ניצן הורוביץ: את אחרונה חביבה, בבקשה.

לירון אשל: תודה, אדוני, על הדיון החשוב.

לירון אשל: כפי שאדוני אמר, לא מדובר באירוע נקודתי אלא בנושא עקרוני שחוזר על עצמו.

לירון אשל: אולי אתחיל מן הסוף: שמחתי לשמוע את הדברים שעינב לוק אמרה בהקשר הזה, שמשרד החינוך מבין שהשטח לא בהכרח מתכתב עם הנהלים ועם חוזרי המנכ"ל שכבר קיימים היום בנוגע לקוד לבוש.

לירון אשל: אגיד משהו ברמה העקרונית.

לירון אשל: תקנון או קוד לבוש, המטרה או התכלית שלו היא מלכתחילה תכלית חינוכית להעצמת שוויון ושייכות ולצמצום פערים, ואפילו חוזר מנכ"ל דיבר על שיח משתף של בני נוער וההורים שלהם.

לירון אשל: אני רוצה לומר שלא די שההבניה תהיה חינוכית תוך מטרה חינוכית אלא גם היישום של אותם תקנונים, של אותו קוד לבוש, חייב להיות בצורה חינוכית.

לירון אשל: לא ייתכן שבמקרים שבהם ילד על פניו לא עומד בכללים, לא עומד בקוד הלבוש התגובה תהיה פוגענית או מביישת.

לירון אשל: יש חוזרי מנכ"ל בנושא, אפילו די מפורטים, ובתוך חוזרי מנכ"ל יש אפילו התייחסות לטווח התגובות שאפשר לנקוט.

לירון אשל: בתוך טווח התגובות לא מדובר על השארה מחוץ לבית הספר ולא על מדידה עם סרגלים וכן הלאה.

לירון אשל: האני מאמין של חוזר המנכ"ל, שמתייחס גם לאקלים בתוך בית הספר, מדבר יותר על שיח מעצים ועל שיח חינוכי.

לירון אשל: כפי שאמרו לפניי, מדובר בעיקר בשיקול דעת.

לירון אשל: אנחנו יודעים שעובדי הוראה עושים כל שביכולתם והם עובדים מאוד מאוד נאמנים שעושים עבודת קודש, אבל זו הזדמנות, כפי שאמרה עינב לוק וכפי שאמרו כלל הגורמים לפניי, הזדמנות לחדד לגורמי החינוך בשטח איך להפעיל שיקול דעת בריא חינוכי רגיש בכל סיטואציה ולאפשר להם, לא רק להבנות את אותם תקנונים וקודי לבוש אלא גם את הטיפול.

לירון אשל: אני חושבת שיש בזה מסר גם לתלמידים וזה מתבקש, זה מה שעולה בעצם עם ערכי המקצוע, עם החוזרים של משרד החינוך ועם השכל הישר.

לירון אשל: אני מקווה מאוד שזו תהיה הזדמנות כרגע להפיק לקחים ולחלחל אותם לשטח ושלא ניפגש בעוד דיון בעוד כמה חודשים, כי באמת כל מקרה כזה שילד עובר איזו חוויה של ביוש או השפלה הוא מקרה מיותר.

לירון אשל: אורך בסנטימטר אפשר למדוד בסרגל אבל את הנזק הנפשי אי אפשר למדוד.

ניצן הורוביץ: תודה לירון אשל מן המועצה לשלום הילד.

ניצן הורוביץ: אגיד כמה מילים לסיכום.

ניצן הורוביץ: השיח הזה, של צניעות כביכול, מעוות מן הבסיס.

ניצן הורוביץ: העובדה שאנחנו מדברים על שרוולים או היעדר שרוולים בבגד של ילדה בבית ספר יסודי, בעצם של כל ילדה, נערה ואישה, היא בעיה חמורה ואפילו מסוכנת.

ניצן הורוביץ: יש הרבה יותר מדי מקרים כאלה.

ניצן הורוביץ: זה מחלה שקורית בכל הארץ כבר שנים.

ניצן הורוביץ: מה שאנחנו רואים כאן בתכלס זה הפנמת הכפייה והמשטור של נשים מגיל צעיר, בדיוק אותה אפליה עתיקה ומוכרת של נשים מימים ימימה, וממשיכים אותה בכל מיני נימוקים עבשים של צניעות.

ניצן הורוביץ: האמירה הברורה שיוצאת מוועדת החינוך של הכנסת, ואני חושב שהייתה כאן ממש תמימות-דעים סביב השולחן, וגם של הדוברים והדוברות השונים: אין מקום למשטרת צניעות במערכת החינוך, גם לא בתירוצים של קוד לבוש.

ניצן הורוביץ: צריך לאפשר לתלמידות מרחב בטוח ומכבד בבתי הספר ולהתייחס אליהם בדיוק באותם פרמטרים שאנחנו מתייחסים לתלמידים הבנים.

ניצן הורוביץ: הכלל הכי פשוט שצריכים לזכור כל איש ואשת חינוך הוא שאנחנו מדינה חופשית ולכל אדם וגם לכל ילד יש כבוד וצריך לכבד את הכבוד האישי, את הפרטיות ואת המרחב האישי שלו.

ניצן הורוביץ: יש גם כמה מסקנות מעשיות מן הדיון הזה.

ניצן הורוביץ: קודם כול שצריך להפסיק למדוד בנות, להפסיק את האקט של המדידה שנעשה ביותר מדי מקומות.

ניצן הורוביץ: זה צריך פשוט להיפסק.

ניצן הורוביץ: אם יש קוד לבוש, כאמור הוא צריך להיות שוויוני לבנים ולבנות כאחד.

יבגני סובה: מדברים רק על למטה, לא על למעלה.

ניצן הורוביץ: לא נכון ללמד או להגיד לבנות שרגליים או כתפיים יש איתם איזו בעיה.

ניצן הורוביץ: אם יש קוד, צריך לקבוע אותו ולקיים אותו בצורה סבירה, כפי שאמר חבר הכנסת גינזבורג, מתוך שיקול דעת באכיפה.

ניצן הורוביץ: צריך לא לבלבל בין לבוש מכובד לבין קוד צניעות, שישר הולך למדידות גוף בלבוש של נשים ובנות.

ניצן הורוביץ: האירוע בפתח תקווה חד-משמעית לא היה צריך לקרות.

ניצן הורוביץ: רשמנו לפנינו את הדברים שאמרו נציגי משרד החינוך, גם המפקחת וגם נציגי המשרד, ואני מקווה שהעניין הזה ייבדק במהרה ויסתיים על הצד הטוב יותר.

ניצן הורוביץ: חוזר מנכ"ל שיצא, כפי ששמענו מחברת הכנסת קרן ברק, צריך להטמיע אותו במערכת, להפיץ אותו, להסביר לכל הצדדים שיש חוזר מנכ"ל, שיכירו אותו.

ניצן הורוביץ: כאן שמענו שלא מספיק מכירים אותו בבתי הספר, המורות לא יודעות וזה לא בסדר.

ניצן הורוביץ: הוא יצא ביוני בשנה שעברה, עבר מספיק זמן – צריך להפיץ אותו ולדאוג שכולם יראו שהוא מובן ומיושם.

ניצן הורוביץ: ושוב אני חוזר: לא לגעת בתלמידים, לא לשים עליהם ידיים, לא למדוד אותם עם סרגלים או עם כף יד.

ניצן הורוביץ: בכלל, עזבו, זה לא לעניין, לא מכובד, לא ראוי, צריך להוריד את זה מעל סדר היום.

ניצן הורוביץ: הדברים האלה פוגעניים.

ניצן הורוביץ: ושוב, אני מצטרף כאן בכל לב לדברים.

ניצן הורוביץ: העניין לא רק נוגע למערכת החינוך ולתלבושת של בנות.

ניצן הורוביץ: יש כאן עניין הרבה יותר רחב, של היחס כלפי נשים ושל מעמד האישה בחברה שלנו.

ניצן הורוביץ: הדרך להתמודד נכון עם הסיפור הזה היא על ידי חיזוק השוויון המגדרי, שצריך לבוא לידי ביטוי גם בתחומים נוספים: התחום הכלכלי, ייצוג במוסדות.

ניצן הורוביץ: זה רחב מאוד.

ניצן הורוביץ: אני רוצה שמן הדיון הזה ניקח את התובנות לגבי הצורך שלנו כחברה, שאנחנו רוצים שתהיה חברה מתקדמת, להטמיע ולהעמיק שוויון מגדרי, שזה אבן הבסיס.

ניצן הורוביץ: יש כמעט חצי אוכלוסייה גברים, קצת יותר מחצי אוכלוסייה נשים, ואם הדבר הבסיסי הזה של שוויון בין גברים ונשים, שוויון הזכויות, שוויון המעמד, שוויון הייצוג לא יהיה במקומות מרכזיים אז אנחנו נהיה חברה רעה שפוגעת בהרבה מבניה ובנותיה.

ניצן הורוביץ: באמירה הזאת אני מסיים את הדיון.

יבגני סובה: לגבי הסיור – אתה רוצה להכניס את זה?

יבגני סובה: יש אפשרות שאנחנו בכל זאת נערוך סיור?

ניצן הורוביץ: בהחלט.

ניצן הורוביץ: ועדת החינוך – אני כבר לא יודע אם זה יהיה בראשותי, כנראה לא.

ניצן הורוביץ: אני מקווה, אם הקואליציה תבחר סוף-סוף.

יבגני סובה: חברת הכנסת קרן ברק, גם את מצטרפת לבקשה לקיים סיור בבית הספר?

קרן ברק: בוודאי.

יבגני סובה: גם אנחנו נלמד דברים, נשמע את המנהלת.

ניצן הורוביץ: אני מצרף את זה גם לקריאה שלנו.

ניצן הורוביץ: הוזמנו על ידי רחל יעקובסון מן החינוך המיוחד לערוך סיור בבתי ספר של חינוך מיוחד.

ניצן הורוביץ: נרצה לסייר בבתי ספר של חינוך מיוחד ונערוך סיור גם באותו בית ספר.

יבגני סובה: אפשר לצרף את זה באותו יום.

יבגני סובה: תודה רבה.

ניצן הורוביץ: תודה רבה לכולם.

ניצן הורוביץ: הישיבה נעולה.