ועדת הכספים, כנסת 22, פרוטוקול מספר 49, 2020-02-05 10:30

משה גפני: בוקר טוב.

משה גפני: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הכספים.

משה גפני: אני מתחיל את הדיון בסעיף הראשון בסדר היום: תקצובו של המיזם הלאומי לביטחון תזונתי.

משה גפני: רבים מחברי הוועדה, וכאלה שאינם חברי ועדה, ביקשו לקיים דיון על העניין הזה.

משה גפני: אני יודע שאנחנו נמצאים בתקופה שבה יכול משרד הרווחה, או יכולה הממשלה לומר שיש בעיות רבות, לא רק הביטחון התזונתי, יש בעיות רבות שנצטרך לדון בהן.

משה גפני: אכן ביקשתי מוועדת ההסכמות לקיים דיון עם החשב הכללי: מה הוא עושה בוועדת החריגים, מה קרה בינתיים מאז 1 בינואר, מה הוא עשה בוועדת החריגים, את מי הוא אישר, כמה הוא אישר, מה הם הנושאים שלא אושרו וכולי וכולי.

משה גפני: אני מחכה עכשיו לתשובה ואנחנו נקיים את הדיון הזה.

משה גפני: אני מקווה שוועדת ההסכמות תאשר את זה.

משה גפני: בעבר ערכנו דיון סוער כזה, שכל חברי הכנסת השתתפו בו.

משה גפני: מטבע הדברים כשיאשרו לנו אנחנו נקיים את הדיון הזה במלוא רמת הפיקוח שאנחנו יכולים לפקח על הפקידים שהיום מנהלים את הדברים.

משה גפני: מעבר לכל הדברים שאמרתי, אנחנו דנים על הביטחון התזונתי, שהוא פרויקט שמי שמוביל אותו מבחינת הממשלה הוא משרד הרווחה, שיש לו פרויקטים נוספים, ככל הנראה זה גם ייאמר כאן, אבל אנחנו מדברים על הביטחון התזונתי.

משה גפני: דיברנו גם על הילדים עם האלרגיה, שבסופו של דבר מצאנו להם תקציב, וזה עזר.

משה גפני: אני שומע גם דרישות שלום ממעונות, ממקומות כאלה, שיש סייעות שלא פוטרו בגלל זה ולילדים האלה יש פתרון.

משה גפני: גם אז היינו יכולים לומר: רגע, יש המון בעיות, זאת לא הבעיה היחידה.

משה גפני: אבל אנחנו דנים עכשיו על הבעיה הזאת.

משה גפני: אני כמובן אאפשר לדבר למי שהציע את הנושא לדיון.

משה גפני: נתחיל עם חבר הכנסת איציק שמולי, אתה הראשון שפנית בנושא הביטחון התזונתי – הפסקת המימון.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: אני מודה לך על עצם קיום הדיון.

איציק שמולי: מדובר בדיון באמת חשוב מאוד, הגם שאנחנו נמצאים בתקופת מעבר.

איציק שמולי: לכולנו ברור המחיר החברתי של השיתוק הפוליטי המתמשך במדינת ישראל, אבל זו באמת אחת העוולות הקשות ביותר.

איציק שמולי: אנחנו ממילא נמצאים במצב שבו מדינת ישראל מובילה בשיעורי העוני, וכאן במיזם הזה מדובר על אנשים ועל משפחות, בתוכן גם ילדים רבים, שנמצאים ברובד העמוק ביותר של העוני, הם ממש טובעים מתחת לקו העוני.

איציק שמולי: צריך להבין על מה אנחנו מדברים, אדוני.

איציק שמולי: מדברים על "פקקטה" 500 שקל: 250 שקל בתלושים, 125 שקלים בסל מזון של פירות וירקות ועוד 125 שקלים של מזון קשיח.

איציק שמולי: על זה מדובר.

איציק שמולי: כאשר באה ממשלת ישראל, גם אם זה בשם השיתוק הפוליטי ולא מתוך איזה רוע-לב, ובעצם מקפיאה מזה שמונה שבועות את הדבר הזה, זה ניתוק של בלון החמצן של אותן משפחות.

איציק שמולי: מה אנחנו נגיד לילדים האלה שהולכים היום לבית הספר בלי הזנה?

איציק שמולי: מה נגיד להם?

איציק שמולי: שיחזיקו את הבטן חזק חזק חזק עד שאנחנו הפוליטיקאים נסיים את משחק הכיסאות שלנו?

איציק שמולי: מה נגיד לאותם קשישים שקיבלו עוד פעם 6 שקלים עלובים לקצבה וחיים מ-1,500–2,000 שקל?

איציק שמולי: שיתאפקו וישמרו חזק חזק עד שנצליח לסיים את הבחירות האלה?

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, זו מדינה שהעיפה חלליות לירח.

איציק שמולי: זו מדינה שהפריחה את השממה.

איציק שמולי: זו מדינה שהיא מובילה בהייטק, בטכנולוגיה, במדע.

איציק שמולי: היא לא יכולה פעם אחר פעם לקחת את אותה קבוצה, את אותם ילדים, את אותן אוכלוסיות ולהוציא אותן ממעגל החיים, לנתק אותם מסיפור ההצלחה של מדינת ישראל.

איציק שמולי: אנחנו חייבים היום לקבל החלטה חד-משמעית, שהתקצוב של הפרויקט הזה יימשך.

איציק שמולי: זה דבר שכרוך בדיני נפשות.

איציק שמולי: אתם יודעים מה: זה החיים עצמם, לא מסע צילומים באפריקה, זה החיים עצמם – הילדים האלה והמשפחות האלה, שעכשיו אנחנו צריכים לדאוג להם.

איציק שמולי: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש, ובזה אסכם, שפעם אחרי פעם, למרות שיש פה שיתוק פוליטי, גם בעניין של הילדים עם האלרגיות, גם אתמול כשהתעוררה סוגיה על זריקה של ילדים, של פעוטות עם צרכים מיוחדים ממעונות שיקומיים, בכל פעם מחדש האוזן שלך קשובה והלב שלך רגיש לנושאים הללו.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אילן גילאון, בבקשה.

אילן גילאון: אדוני, ראשית, אני רוצה להודות לאבי דאבוש שמארגן את העניינים ולכל העוסקים האחרים במלאכה.

אילן גילאון: מדובר על האנשים הכי חלשים שישנם כאן.

אילן גילאון: אצלנו אומרים: "אל נא תרע לתמימים".

אילן גילאון: השכבה הכי חלשה של אנשים הם פה.

אילן גילאון: אני לא רוצה להודות לך על הדיון הזה.

אילן גילאון: אני רוצה להגיד לך שהדיון הזה כלל לא היה צריך להתקיים למען האמת.

אילן גילאון: זה דחיפות, שהמציאות יוצרת מצב – הדיון הזה כלל לא היה צריך להתקיים, אני ממש בוש ונכלם שאני בכלל צריך להגיע לכאן ולדון על פת הלחם של העניים, של התמימים, של המסכנים, של הכי מסכנים.

אילן גילאון: יש נטייה לומר שאצלנו שדה התעופה מלא בטסים לחוץ לארץ כי יש טיסות לואו-קוסט אבל האנשים האלה, 2 מיליון אנשים, לחלוטין לא נמצאים בדבר הזה.

אילן גילאון: לכן אני אומר שהכסף הזה חייב להימצא לפני שהוא נמצא למטוס לראש הממשלה ול-4 מיליארד לאינטל ולכל מיני תקציבים בסכומים כאלה.

אילן גילאון: אני יכול להציג 100 דברים שנקבעו כאן בוועדת העבודה והרווחה שהיו פחות חשובים מן הדבר הזה.

אילן גילאון: לכן אני אומר, חייבים למצוא את הפתרון ולא להמתין ולו דקה אחת.

אילן גילאון: 500 שקל למשפחה, שמסתכמים בתקציב של 30 מיליון שקל.

משה גפני: זה לא 30 מיליון שקל.

אורלי פרומן: 20 מיליון שקל של משרד הרווחה.

אילן גילאון: אנחנו בסך הכול נותנים לפחות מה שהיינו צריכים לתת להם מבחינת הביטחון התזונתי שאנחנו חושבים עליו.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: איימן עודה לא נמצא.

משה גפני: אורלי פרומן, בבקשה.

אורלי פרומן: בוקר טוב.

אורלי פרומן: אני מצטרפת לחבר הכנסת גילאון.

אורלי פרומן: הייתי רוצה להודות תמיד על דיון, אבל צר לי שהגענו למצב, אפילו בתקופה הפוליטית שבה אנו נמצאים, כשאין תקציב מדינה, אני מרגישה שיש איזו אטימות.

אורלי פרומן: איבדנו את הנשמה היתרה.

אורלי פרומן: בסדר, מה שבבסיס התקציב רץ 1/12.

אורלי פרומן: יש הנחיה לגבי הפרויקטים שאינם בבסיס התקציב, שהם לא רצים.

אורלי פרומן: אבל אחרי ההנחיה הכוללת עוברים ומסתכלים.

אורלי פרומן: אני אומרת את זה כמי שהייתה מנכ"לית במספר תקופות כאלה.

אורלי פרומן: רואים האם ההחלטה הגורפת היא הגיונית ומי הנפגעים ממנה.

אורלי פרומן: הנתון על 840,000 ילדים רעבים – זה נתון שפורסם הבוקר – לא יכול להתקבל על הדעת אצל אף בר דעת שיש לו נשמה, לא יכול.

אורלי פרומן: משרד הרווחה עם משרד האוצר היו צריכים להגיע לישיבת הממשלה, להפוך שם שולחנות ולהגיד: אנחנו לא ניתן לזה לקרות.

אורלי פרומן: ילדים היום הולכים לגן או לבית ספר ואין להם מה לאכול כאשר אחרים אוכלים?

אורלי פרומן: באמת איבדנו צלם של אנושיות.

אורלי פרומן: לכן, חברים, את הדיון הזה צריך לסכם במילה אחת: להחזיר את התוכנית.

אורלי פרומן: 20 מיליון שקלים של משרד הרווחה – על מה אנחנו מדברים?

אורלי פרומן: אל מול זה יש 35 מיליון שקל של תורמים ועוד 5 מיליון שקל של השלטון המקומי.

אורלי פרומן: תורמים צריכים לרחם על ילדי ישראל?

אורלי פרומן: זו חובתה הבסיסית של מדינת ישראל, לדאוג לאזרחיה, לדבר הכי בסיסי, וזה ביטחון תזונתי.

אורלי פרומן: חשוב לדעת שמתוך 11,000 המשפחות שנתמכות בפרויקט הזה, 50% מן המשפחות אלו אנשים עובדים.

אורלי פרומן: זאת אומרת, יש פה בעיה כפולה: שני בני הזוג עובדים ואינם מסוגלים בשכר שהם מרוויחים לכלכל את ילדיהם.

אורלי פרומן: אומרת אימא: אני צריכה לבחור האם לתת לו היום פרוסה עם גבינה או מרק עוף.

אורלי פרומן: מה זה, או-או?

אורלי פרומן: מישהו מהיושבים פה מתדיין עם עצמו או-או?

אורלי פרומן: אנחנו אומרים: גם וגם וגם וגם, וגם חלק גדול נזרק אחר כך לפח.

אורלי פרומן: אני מבקשת וקוראת מפה לממשלת ישראל ולראש הממשלה: תתעשתו.

אורלי פרומן: צריך לדאוג לאזרחים האלו שנמצאים במצוקה העמוקה הזאת ולילדים הרעבים ובאופן מיידי להחזיר את התקציב לכל שנת 2020.

אורלי פרומן: אחר כך ידברו גם על הגדלת התקציב, אבל באופן מיידי להחזיר את התקציב שעליו אנחנו מדברים, שאיננו גדול כל כך.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה לך, יושב-ראש הוועדה, על התשובה לפניות האלה ועל כינוס הוועדה הזאת.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני רוצה להקריא לכם מה הוא ביטחון תזונתי.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הוא מצב שמתקיים כאשר "לכל האנשים כל הזמן יש נגישות חברתית, פיזית וכלכלית למזון מספק, בטוח ומזין, בכמות מספקת לצרכיהם על מנת לקיים חיים פעילים ובריאים".

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זאת ההגדרה של ביטחון תזונתי.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מדינת ישראל עוד רחוקה מלספק את הביטחון התזונתי של אזרחיה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': המיזם הזה שאנחנו מדברים עליו פה הוא פסיק קטן ביכולת שלנו ובהתחייבות שלנו כמדינה לספק ביטחון תזונתי.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זה המינימום שבמינימום.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני שותפה לתחושה של חברי הכנסת עמיתיי, לתחושה של: על מה אנחנו מדברים למען השם?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': באמת, זה סכום כל כך פעוט, כל כך מגוחך, והוא כל כך משמעותי לאנשים, שזה מה שבאמת ישנה את החיים שלהם, בין היכולת לספק קצת פירות וירקות לשולחן שלהם, קצת אוכל.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': המיזם הזה בנוי בצורה כזאת שהוא מספק אוכל בריא, זה לא סתם.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': יש פה חשיבה איך אנחנו לא משתמשים בכסף הזה על מנת לקנות דברים שהם אוכל מזיק, טבק או דברים אחרים, אלא אוכל בריא ומזין.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זה באמת מה שמבדיל ונותן קצת אוכל בריא על שולחנם של האנשים הכי נזקקים והכי נצרכים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הדיון הזה צריך להיות קצר, לעניין.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': בואו נעביר את הדבר הזה ונעשה את כל מה שצריך כדי שהכסף הזה יועבר, לא היום אלא אתמול.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה.

משה גפני: הדיון הזה היה גם לפני ארבע שנים.

אורלי פרומן: עצוב מאוד.

מיקי לוי: זו מלחמה אין-סופית.

משה גפני: צריך לשנות את החוק.

משה גפני: החוק נותן כוח, עם הקריטריונים העלובים האלה.

משה גפני: בעניין הביטחון התזונתי – זה קריטריון עלוב.

משה גפני: פשוט לא להאמין שחברה מתורבתת חיה עם הקריטריון הזה.

אורלי לוי אבקסיס: וזה תמיד בסוף סדר העדיפויות של המושכים בחוטים.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: אל תיטעו, חברי הכנסת, לא היה קל לקיים את הדיון הזה.

אורלי לוי אבקסיס: נכון, הגיעו גם פניות של יחידים ליושב-ראש הוועדה, ולא נענו.

אורלי לוי אבקסיס: זה הזמן לשבח את החברים ששמו בצד את המחלוקות הפוליטיות, את השיוך לגרף הפוליטי והפעלנו את הסעיף בתקנון שמחייב את הוועדה להתכנס כדי לדון.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא היה קורה אם לא היינו משתפים פעולה – ימין, שמאל, מרכז, איך שתקראו לזה – כי זה נושא שבקונצנזוס.

אורלי לוי אבקסיס: זה התפקיד שלנו כאן.

אורלי לוי אבקסיס: אמשיך ואטען לגבי נושאים נוספים ופרויקטים נוספים של רווחה, של אנשים שנמצאים בקצה הרצף של החברה בישראל.

אורלי לוי אבקסיס: יש שם ילדים עניים וילדים רעבים וילדים שנמצאים בסיכון, והפרויקטים האלה תקועים בגלל הפלונטר הפוליטי.

אורלי לוי אבקסיס: אני מודה שחברי הכנסת ידעו לשתף פעולה ולהביא לכך שהדברים יזוזו, אבל לא נשיג כלום אם לא נצא מפה היום עם בשורה.

אורלי לוי אבקסיס: אציג היסטוריה קטנה וגם נעבור להצעות פרקטיות, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: המיזם עבר מספר שלבים של פיילוטים, ראשית מהג'וינט ואשל ירושלים.

אורלי לוי אבקסיס: אשל ירושלים כמיזם משותף.

אורלי לוי אבקסיס: הרחבה מ-40 ל-60 מיליון שקלים, שבתוכם יש כסף גם של תורמים, זה חלק הארי של התקציב, יש כסף של השלטון המוניציפלי, זאת אומרת כל עיירה שמשתתפת או מועצה כזאת או אחרת נותנת את חלקה.

אורלי לוי אבקסיס: בל נשכח שזה גדל, היום תודה לאל אנחנו מדברים על 48 רשויות מקומיות שלוקחות חלק בפרויקט הזה.

אורלי לוי אבקסיס: 11,000 משפחות – תזכרו: רק עם ילדים – שנמצאות ממש ממש בקצה, חלקם גם הורים עובדים.

אורלי לוי אבקסיס: לצערי הרב מסתבר שעבודה במדינת ישראל לא מחסנת מעוני ולא מוציאה מעוני.

אורלי לוי אבקסיס: האנשים שנכנסו לפרויקט הזה הם אנשים שעברו את כל המשוכות ואת כל המבחנים של ההכנסה ושל היכולת להם לספק את הדבר הבסיסי ביותר לקיום.

אורלי לוי אבקסיס: תחשבו על הילד הפרטי שלכם שאתם שולחים לבית הספר.

אורלי לוי אבקסיס: תחשבו מה הן אותן האופציות האחרות שיש לנו.

אורלי לוי אבקסיס: בואו נזכור גם את כבוד האדם, כאשר אותו הורה, אב למשפחה, גם אם חי בעוני, הולך עם הכרטיס.

אורלי לוי אבקסיס: הוא בוחר לעצמו מה נכון למשפחה שלו, הוא בוחר מה הוא יעשה ב-500 השקלים האלה בחודש.

אורלי לוי אבקסיס: חבר'ה, זה לא הרבה כסף אבל יש משפחות שבשבילן זה המון.

אורלי לוי אבקסיס: זה שהוא יכול לעמוד בקופה כמו כל אחד אחר ולשלם עם הכרטיס הזה בלי לחכות לחבילות שבהן יחליטו אם לשים לו קמח או לחם או ממרח השחר, כי הממרחים האחרים קצת יותר יקרים.

אורלי לוי אבקסיס: בואו נזכור שיש פה גם את העניין של ללכת עם הילדים וללמד אותם תרבות: ללכת עם רשימה מה צריך ומה לא.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו צריכים לזכור שהמיזם הזה לווה במחקר שהוכיח את היעילות שלו, את נחיצותו ואת האפקטיביות שלו.

אורלי לוי אבקסיס: אותו מחקר הביא למסקנה אחת ברורה: שהתקציב צריך לגדול ומספר הנהנים צריך לגדול.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להציע לעתיד לבוא: המיזם הזה חייב לעבור לאחריות מלאה של המדינה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא יכולים להיות תלויים בתקציבים שסימן שאלה גדול מאוד מרחף מעליהם, בין אם זה תורמים פרטיים, שאיננו יודעים מה הצפי, מה היכולת, מה האופק של אותן תרומות.

אורלי לוי אבקסיס: והמיזם הזה חייב להיות בבסיס התקציב, כך שגם אם יש פלונטר פוליטי וגם אם יש עיכובים כאלה ואחרים המיזם הזה צריך להיות מתוקצב בשוטף כמשהו בסיסי.

אורלי לוי אבקסיס: היום צריך לזכור שאין עוד הרבה מענים, אבל גם המענים האחרים, חלקיים ככל שיהיו, ניתנים רק ברשויות מקומיות מסוימות.

אורלי לוי אבקסיס: קחו למשל את מיזם ההזנה בבתי ספר – הוא חלקי, הוא רק במקומות שבהם יש יום לימודים ארוך והוא כלל לא קיים לילדים מכיתה ז' ומעלה.

אורלי לוי אבקסיס: האם ילדים מפסיקים לאכול כשהם עוברים לחטיבת הביניים?

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, המיזם של ההזנה נגמר בכיתה ו'.

אורלי לוי אבקסיס: ילדים עניים ממשיכים להיות עניים גם כשהם עלו לכיתה ז'.

אורלי לוי אבקסיס: אם אנחנו לא נותנים להם, לא את ההזנה בבית הספר ולא את הפרויקט הזה, שנותן את הבסיס למשפחה להחליט מה יתנו לילד, גם אם זה כריך – ולצערי הרב אנחנו יודעים שהתזונה של המשפחות העניות היא תזונה דלה.

אורלי לוי אבקסיס: לא נראה פה ילדים שמתים מרעב אבל בהחלט תזונה לא בריאה שאנחנו נשלם עליה אחר כך במערכת הבריאות, כי קל להשביע תיאבון עם פחמימות, עם לחם וממרח, עם לחם ומרגרינה אם צריך, הילד לא ימות אבל בהחלט הוא לא יקבל את כל אבות המזון.

אורלי לוי אבקסיס: דרך אגב, משרד הבריאות ממליץ לנו על הרבה מאוד צבעים בסלטים.

אורלי לוי אבקסיס: לכמה אנשים יש כסף לעשות שולחן כזה ערוך יפה וצבעוני?

אורלי לוי אבקסיס: אם אנחנו אומרים שזה בריא אז בואו נדאג לאלה שלא שפר עליהם גורלם, אבל זו חובתנו.

אורלי לוי אבקסיס: גם מבחינה כלכלית, ככל שנצמצם זה יהיה מניעה לעתיד.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, אני מסיימת בכך שאני רוצה לומר לך שאני פונה לוועדת ההסכמות כדי שלא נצטרך להביא עוד פעם חתימה של X חברי כנסת מתוך הוועדה כדי לאפשר את הדיון.

משה גפני: זה לא תלוי במספר חברי הכנסת שמבקשים.

משה גפני: צריך את ועדת ההסכמות.

משה גפני: אמרתי לך.

אורלי לוי אבקסיס: בוודאי, כל אחד מפה יפנה לוועדת ההסכמות כדי לזכור שיש עוד פרויקטים חשובים מאוד כמו תפעול תחנות לטיפול משפחתי, פרויקטים שעומדים בסימן שאלה ולא מתוקצבים, מרכזי קשר, פעולות התנדבות, מרכזי אלימות במשפחה, אסור לנו לשכוח: טיפול בשורדות זנות, מסגרת יום לבעלי מוגבלויות, התוכנית הלאומית לילדים בסיכון – יש שם פרויקטים שנמצאים בסכנה ולא מתוקצבים.

משה גפני: אם את אומרת את כל הפרויקטים אז הפרויקט הזה לא יהיה.

אורלי לוי אבקסיס: אני מציעה לעשות ועדה, שייתנו לנו דין וחשבון לגבי כל הפרויקטים הללו.

משה גפני: את זה ביקשתי.

אורלי לוי אבקסיס: על זה דיברנו.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מעלים את זה כדי שזה גם יירשם בפרוטוקול, שנזכור שהיום אנחנו מטפלים במשהו אבל אנחנו לא זונחים את כל אותם אנשים, שאם לא ניתן להם את השירות הזה דרך המדינה אז לא יהיה להם בכלל.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: פרופ' דב צ'רניחובסקי, יושב-ראש המועצה הלאומית לביטחון תזונתי, בבקשה.

משה גפני: אם אפשר, בקצרה.

משה גפני: יש הרבה דוברים.

דב צ'רניחובסקי: תודה, כבוד היושב-ראש וחברי הכנסת.

דב צ'רניחובסקי: רוב הדברים נאמרו.

דב צ'רניחובסקי: אני רוצה לומר שלפי הערכות שלנו – פה מדובר בפרויקט של 11,000 – יש 130,000 משפחות כאלה בישראל.

דב צ'רניחובסקי: התחלנו עם פרויקט ניסיוני כדי לשפר אותו במשך השנים, בתקווה שלא יהיה בכלל צורך בפרויקט כזה בישראל.

משה גפני: אין דבר כזה בעולם.

משה גפני: התורה אומרת: "כי לא יחדל אביון מקרב הארץ" ועלינו החובה לעזור להם ולא להפסיק פרויקט כזה.

דב צ'רניחובסקי: כדי לשפר אנחנו גם מנסים לראיין את המשפחות עצמן, שלא יושבות פה, אף אחת מהן לא יושבת פה.

שיר מימון: יש פה נציגי משפחות.

דב צ'רניחובסקי: סליחה, אני מתנצל.

משה גפני: לקחת סיכון גדול כשאמרת שלא נמצאים פה בכנסת כאלה.

משה גפני: כולם באים בסוף.

דב צ'רניחובסקי: מן הסתם.

דב צ'רניחובסקי: אומר רק שניים–שלושה משפטים, ובזה אני מסיים, שמנסים לייצג את המחקר שלנו מן המפגש עם המשפחות.

דב צ'רניחובסקי: יש כאן מחקר של המשרד עצמו, לפיו הביטחון התזונתי של המשפחות עלה בצורה מובהקת מבחינה סטטיסטית.

דב צ'רניחובסקי: יושבת פה החוקרת, ד"ר מירי אנדוולד.

דב צ'רניחובסקי: שביעות הרצון מהחיים עלתה לרמת שביעות הרצון הכללית של האוכלוסייה – זה מחקר לפי מיטב הכלים המדעיים.

דב צ'רניחובסקי: אבל בואו נעזוב לרגע את המספרים היבשים.

דב צ'רניחובסקי: אקרא עוד שלושה משפטים מתוך ראיונות שנערכו עם המשפחות עצמן.

דב צ'רניחובסקי: שלוש דוגמאות.

דב צ'רניחובסקי: "פותחים את הארונות ויש אוכל.

דב צ'רניחובסקי: למה זה נותן בי אושר?

דב צ'רניחובסקי: נותן קצת אוויר.

דב צ'רניחובסקי: רואה ארבעה מטרנה בבית ואני שקטה, רגועה וזה מביא לי אושר.

דב צ'רניחובסקי: " בואו נסת

דב צ'רניחובסקי: כל מעבר לפרוסת המזון.

דב צ'רניחובסקי: אימא אחת אמרה: "איזה כיף זה להיות מסוגלת לקנות מעדן או חטיף לילד ולא תמיד להגיד שאי אפשר.

דב צ'רניחובסקי: " אנחנו לא בעד חטיפים אבל בכל זאת, לתת לאנשים האלה קצת אור.

דב צ'רניחובסקי: אסיים באמירה השלישית של אחת המשתתפות: "אתה יודע שאתה מקבל איזשהו סכום, איזו עזרה ואתה מרגיש שיש מישהו שדואג לך ומסיר דאגה מסוימת.

דב צ'רניחובסקי: " אני חושב שצריך לראות את הצד האנושי של הדברים האלה, מעבר למזון.

דב צ'רניחובסקי: לכן הפרויקט הזה הוא הרבה מעבר לאספקת מזון גרידא.

דב צ'רניחובסקי: תודה רבה.

מיכאל מלכיאלי: תודה, אדוני היושב-ראש, אני רוצה קודם כול להודות לך על עצם קיום הדיון.

מיכאל מלכיאלי: כפי שנהגת גם בעבר לומר, היכולת של הכנסת היום להיכנס ולטפל בסיפור הזה היא מוגבלת, לצערנו הרב.

מיכאל מלכיאלי: זה מצטרף לעוד דברים חברתיים ממדרגה ראשונה שהכנסת לא יכולה, אין לנו סנקציות קשות מול משרד האוצר.

מיכאל מלכיאלי: זה מצטרף לנושא החינוך המיוחד שנידון כאן.

מיכאל מלכיאלי: אני חושב שאנחנו כחברי ועדה – ואני חושב שהיושב ראש צריך לעשות את זה בשם כולם – צריכים לפנות למשרד האוצר ולומר שיש דברים שבהם אנחנו בוועדה הזאת פֶה לאנשים שאין להם פֶה.

מיכאל מלכיאלי: להגיד לילד בדיוק מה שחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס אמרה, שעד כיתה ו' הוא כן ראוי ומכיתה ז' עליו להתארגן בכוחות עצמו – זה דבר שלא מתקבל על הדעת.

מיכאל מלכיאלי: אני מצפה שגם משרד האוצר, המשרד הרלוונטי, ייתן מענה לדבר הזה.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: ראש מועצת ירוחם, טל אוחנה, בבקשה.

טל אוחנה: תודה לכולם.

טל אוחנה: אני מבקשת להרחיב את היריעה ולהבין איך הדבר הזה משתקף בחייה של עיירה קטנה, בשמם של כל ראשי הערים, בעיקר בפריפריה החברתית והגיאוגרפית של מדינת ישראל, שכל מה שאנחנו נדרשים לו בחודשים האחרונים, כבוד הרב, הוא לכתת רגלינו אל משרדי הממשלה, אל משרד האוצר, בניסיון להציל התחייבויות שנחתמו ב-31 בדצמבר 2019.

טל אוחנה: התחילה שנת הכספים הנוכחית ואז הגיעו מכתבים חדשים מהחשבים של המשרדים: חברים, עצרו הכול, מה שנחתם אין לו תוקף.

טל אוחנה: אתם צריכים עכשיו לעבור תהליך מטורף של ועדת הסכמות וועדת מכרזים, להגיע לחשב הכללי ולהצדיק ולנמק למה צריך מדריכים לנערים בסיכון שמסתובבים ברחוב ולמה בישוב שנמצא בראש טבלת האבטלה לא צריך יותר מרכז תעסוקה.

טל אוחנה: תחכו עד שתהיה ממשלה.

טל אוחנה: בואו נדבר על הצרכים הבסיסיים.

טל אוחנה: אני אומרת לך כאן בכנות, כבוד הרב, אני את בעיית ירוחם פתרתי בעניין של ביטחון תזונתי.

טל אוחנה: אני כאן כדי לזעוק את זעקותיהם הרבות והגדולות של החברים שלי.

טל אוחנה: ירוחם אולי מספיק קטנה שיכולנו להביא תורם שיכסה את חלקה של המדינה.

טל אוחנה: זה לא אמור להיות כך, אבל לא הייתי מוכנה לישון לילה אחד בידיעה שאנשים לא יקבלו את מה שהם צריכים לקבל.

משה גפני: לא היית צריכה להגיד את זה.

משה גפני: הממשלה תראה פטור בזה שאת מוכשרת ודאגת לתורם.

מיכאל מלכיאלי: יתרימו אותך גם לערים נוספות.

טל אוחנה: ממש לא.

טל אוחנה: ירוחם היא פשוט עיר מספיק קטנה שפתרה את הבעיה.

טל אוחנה: אני רוצה לומר לך, הבעיה הזאת מתרחבת וגדלה כל יום.

טל אוחנה: כל יום מגיע אליי מכתב חדש שאומר לי: אין ביצוע של כספים.

טל אוחנה: חבר'ה, מה שהיה הוא שיהיה.

טל אוחנה: לא מדובר על דברים שהם מעבר לבסיס התקציב.

טל אוחנה: אומר לי מנכ"ל המשרד לפיתוח הנגב והגליל כשאני מדברת איתו על סגירתם של מרכזי הצעירים: זה בתוך ה-300 מיליון שקל לבסיס שלי, לא מעבר לזה.

טל אוחנה: ואומרים במשרד האוצר – אגב שיש להם יתרות של 4 מיליארד שקלים רק מינואר האחרון – שהם לא מוכנים לאשר את זה ושיש לחכות לספטמבר שתהיה ממשלה.

טל אוחנה: הדבר הזה לא יכול להימשך.

טל אוחנה: לוקח לנו שנים למצוא אנשי מקצוע, חודשים להכשיר אותם.

אורלי לוי אבקסיס: השאלה אם הם ישלמו את זה רטרואקטיבית.

טל אוחנה: עכשיו צריך לשים הכול ב-hold כי מישהו לא עובר את ועדת ההסכמות.

טל אוחנה: כך לא יכוסה הגירעון של מדינת ישראל.

טל אוחנה: כשתהיה ממשלה תחליטו אתם במה אתם רוצים לקצץ.

טל אוחנה: עד אז, מה שהיה צריך להמשיך להיות.

טל אוחנה: מדובר בדיני נפשות.

טל אוחנה: אני מבקשת ממך, כבוד הרב, להילחם את מלחמת הצדק הזאת שלנו כפי שעשית בעבר.

טל אוחנה: תודה רבה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אמרתי קודם, בטח שמעת, פניתי לוועדת ההסכמות.

משה גפני: אני רוצה לקיים את הדיון עם החשב הכללי שידבר על כל הדברים האלה, שיגיד מה נותנים ומה לא נותנים.

טל אוחנה: על הכול.

משה גפני: ההתנהלות הזאת ואיפה שאנחנו נמצאים – זה משהו עלוב מאוד.

ינון אזולאי: שלום, אדוני היושב-ראש, ולכולם, יישר כוח על הדיון.

ינון אזולאי: אמנם ביקשנו אותו כבר לפני חודש.

ינון אזולאי: הנושא של המיזם הלאומי לביטחון תזונתי, אנחנו מדברים על 11,000 משפחות, ואומר פה הפרופסור שזה כבר הגיע ל- כמה?

דב צ'רניחובסקי: 130,000 משפחות.

ינון אזולאי: ל-130,000 משפחות שזקוקות.

ינון אזולאי: אנחנו מסתכלים על 500 שקלים – הרי אנחנו יודעים מה היקף הקניות שאנחנו עושים ביום-יום.

ינון אזולאי: 500 שקלים הרי זה סכום ממש זעום.

יורם מועלמי: אתה מדבר על קנייה שבועית ופה מדברים על סכום קנייה חודשית.

יורם מועלמי: צריך להבין את הפרופורציות: 500 שקל בשבוע לעומת 500 שקל בחודש.

ינון אזולאי: זה בדיוק מה שאני אומר.

משה גפני: יש פה הרבה חברי כנסת והרבה אורחים שרוצים לדבר.

משה גפני: אני מבקש לא לקיים דיאלוג.

משה גפני: בינתיים לא הייתה אפילו מחלוקת.

ינון אזולאי: זה לא מחלוקת.

ינון אזולאי: מדובר בסך הכול על 500 שקלים למשפחה.

ינון אזולאי: זה סכום זעום שאי אפשר להתקיים ממנו.

ינון אזולאי: אנחנו לא מדברים על חטיפים.

ינון אזולאי: אנחנו מדברים על לחם וחלב, ואפילו לחם עם מרגרינה שאי אפשר לקנות ב-500 שקל בחודש.

ינון אזולאי: בדרך לכאן, בתוכנית של רינו צרור הוא העלה לשידור אדם שנתמך מן התוכנית הזאת.

ינון אזולאי: רינו צרור שאל מה הוא רוצה.

ינון אזולאי: האדם סיפר על מצב המשפחה, עד כמה זה קשה בלי 500 השקלים האלה, שגם כך אנחנו אומרים שזה סכום זעום.

ינון אזולאי: שאל אותו רינו צרור: אם יושב-ראש ועדת הכספים עכשיו היה שומע אותך, מה היית אומר לו?

ינון אזולאי: האדם אמר:

ינון אזולאי: הייתי מבקש ממנו שינסה לעשות הכול כדי להחזיר את זה ושיילחמו בעוני.

ינון אזולאי: אבל מסכן אותו אדם, ומסכנים אותם אלה שיושבים פה.

ינון אזולאי: זה תמימות.

ינון אזולאי: הרי במשרד האוצר יושב החשב הכללי שעושה ככל העולה על רוחו.

ינון אזולאי: סליחה שאני אומר את זה – הוא עושה מה שהוא רוצה.

ינון אזולאי: הוא מסתכל עלינו ולועג לנו.

משה גפני: לא צריך להגיד כך.

ינון אזולאי: אני אגיד את מה שאני חושב להגיד, שלועגים לנו ולועגים לעם ישראל, לועגים לחברי הכנסת.

משה גפני: תשנה את החוק.

ינון אזולאי: נכון, אנחנו צריכים לשנות את החוק.

ינון אזולאי: כשאתה בא לשנות את החוק אז הם קופצים לך בהוצאה.

ינון אזולאי: תראה לי מה הם כן מסכימים?

ינון אזולאי: אנחנו יודעים מה הם עושים פה.

ינון אזולאי: ראינו מה הם עשו בכל דיוני התקציב שערכנו פה על כל ההעברות, וגם כשהעברנו משהו ואילו להם לא העברנו הם דאגו להעביר להם את זה בצורה אחרת, ואתה יודע בדיוק אל מה אני מתכוון.

ינון אזולאי: דבר אחרון שאני אומר, הפגיעה שאנחנו פוגעים במיזם הזה היא לא פגיעה רק באוכל.

ינון אזולאי: זה פגיעה בבריאות, אבל זה גם פגיעה בחינוך, כי ילד רעב לא לומד, וכשילד רעב לא לומד הוא הולך לחפש מאיפה להביא אוכל, וכשהוא הולך לחפש מאיפה להביא אוכל הוא הולך לפעמים גם למקומות לא כשרים, לגנוב.

ינון אזולאי: החינוך שלנו ירוד רק בגלל זה.

ינון אזולאי: הגיע הזמן שאנחנו ננער את משרד האוצר כמה שאפשר, עד כמה שביכולתנו על מנת לסייע קצת למשפחות האלה, כי אלה משפחות שמגיע להן בזכות ולא בחסד.

ינון אזולאי: הם שלחו אותנו לפה כדי להילחם בזכות ולא בחסד.

ינון אזולאי: מגיע לכם את זה.

משה גפני: תודה.

משה גפני: פרופ' רונית אנדוולט ממשרד הבריאות, בבקשה.

רונית אנדוולט: קודם כול, אני מברכת על הדיון הזה, אני חושבת שהוא דיון קריטי.

רונית אנדוולט: אנחנו שותפים למועצה לביטחון תזונתי בראשותו של פרופ' דב צ'רניחובסקי.

רונית אנדוולט: דאגנו שהתזונה תהיה בריאה.

רונית אנדוולט: אנחנו לא מזלזלים בתזונה בריאה כי יש לנו בעיות קשות מאוד.

רונית אנדוולט: ד"ר מירי אנדוולד ואנוכי פרסמנו מאמר שבדק את המצב הרפואי של המשפחות האלה, והם פי שניים או פי שלושה יותר חולים גם בסוכרת, גם במחלות לב וכלי דם ואחרות.

רונית אנדוולט: לכן לספק להם מזון בריא זה קריטי.

רונית אנדוולט: המזון שמסופק הוא מזון בריא.

רונית אנדוולט: התרומות הן של מזונות בריאים, לא מרגרינה אלא דברים באמת בריאים, בכדי שהם יהיו חזקים ובריאים ויוכלו ללמוד כפי שצריך.

רונית אנדוולט: לתזונה בריאה יש תפקיד משמעותי מאוד.

רונית אנדוולט: עם התלושים הם יכולים לקנות מה שהם רוצים, אבל אנחנו עושים תוכנית של חינוך תזונתי, שישתמשו בקטניות ובדגנים מלאים, בכדי שבאמת יהיו להם כלים להשתמש במזונות יותר בריאים, מתוך דאגה אמיתית לבריאות של האוכלוסייה.

רונית אנדוולט: כפי שדב צ'רניחובסקי אמר כאן, לא מדובר ב-11,000 משפחות אלא ב-150,000 משפחות.

רונית אנדוולט: אם כבר פותחים את הדיון, צריך להרחיב את הדיון לכל מי שזקוק וזכאי במדינה מתוקנת כמו שלנו לקבל תמיכה.

רונית אנדוולט: אנחנו ניתן את הגיבוי המקצועי התזונתי, והגיבוי הכלכלי באמת חייב לבוא מפה.

סעיד אלחרומי: תודה, אדוני היושב-ראש, על קיום הדיון החשוב הזה.

סעיד אלחרומי: הפרויקט הזה מצטרף למספר פרויקטים שתקועים בגלל המצב הפוליטי שאליו נקלענו, אבל זה לא אומר שלא צריך לטפל בנושאים חשובים מאוד כאלה, בנושא שנוגע לאלפי משפחות, או עשרות אלפי משפחות.

סעיד אלחרומי: אני מתייחס נקודתית למשפחות שכבר נמצאות בפרויקט, ל-11,000 משפחות.

סעיד אלחרומי: זה חוצה מגזרים.

סעיד אלחרומי: מדובר על משפחות שהן במצב הסוציו-אקונומי הכי נמוך שיכול להיות.

סעיד אלחרומי: הפגיעה תהיה קשה מאוד אם אנחנו לא נמהר ונפתור את הסוגיה.

סעיד אלחרומי: אל מי לא פנינו?

סעיד אלחרומי: גם לכבודו, גם למנכ"ל משרד הרווחה.

סעיד אלחרומי: הכול מתנקז אצל חשב משרד האוצר.

סעיד אלחרומי: אנחנו צריכים למצוא פתרון מהר מאוד.

סעיד אלחרומי: ועדת הסכמות – אתה, אדוני היושב-ראש, צריך להיכנס לזה בצורה חדה יותר.

סעיד אלחרומי: אני חושב שזה חוצה מפלגות.

סעיד אלחרומי: אין כאן פוליטיקה.

משה גפני: תגיד לי רק מה לעשות, אני מוכן להיכנס בכל הכוח.

משה גפני: תגיד לי מה.

סעיד אלחרומי: זה דבר שקשור – אני רוצה להרחיק לכת ולהגיד – גם לחיי אדם.

סעיד אלחרומי: משפחות כאלה, שמקבלות 500 שקלים לדברי מזון בסיסיים, אם אנחנו כחברי כנסת מכל המפלגות לא יכולים לקבל החלטה להעביר את זה אז חבל לנו על כל ההתכנסויות שלפעמים מחטיאות את המטרה, בלשון המעטה.

סעיד אלחרומי: תודה אדוני.

שני יהב: באו לפה משפחות ואולי כדאי לשמוע אותן.

משה גפני: האמת היא שאני מחפש עבודה אחרת.

משה גפני: את רוצה להחליף אותי כיושב-ראש הוועדה?

משה גפני: זה דווקא רעיון.

משה גפני: חשבת שלא אתן להם לדבר?

משה גפני: חברת הכנסת קרן ברק, בבקשה.

משה גפני: פשוט דילגתי על כמה שלא נמצאים.

קרן ברק: קודם כול, אני מברכת על הדיון.

קרן ברק: גם אני נרתמתי לפנייה של אבי דאבוש, שבאמת צריך להחזיר את התקציב למיזם הזה.

קרן ברק: לכן גם נעניתי לפנייה של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס שיזמה את הדיון הזה, הצטרפתי לפנייה שלה.

קרן ברק: אני חושבת שזה מיזם מדהים.

קרן ברק: למען גילוי נאות, בכובעי הקודם הייתי חלק ממי שיזם.

קרן ברק: העלינו כל מיני רעיונות איך להעביר את הכסף למשפחות.

קרן ברק: אז בכובעי הקודם הרעיונות שלנו היו קצת שונים אבל הסכומים נשארו אותם סכומים.

קרן ברק: בימים אלה צריך להגיד כל הזמן "למען גילוי נאות", אז הנה אני מודיעה: היה לי פה עניין אישי בכובעי הקודם.

קרן ברק: זה נולד בחבלי לידה מאוד מאוד קשים.

קרן ברק: פה צריך לתת את הקרדיט לחבר הכנסת חיים כץ, שהרים את הכפפה והלך על הפיילוט הזה.

מיכאל מלכיאלי: יש לך חסינות על הדבר הזה.

אורלי לוי אבקסיס: האומר דברים בשם אומרם מקדם את הגאולה.

אורלי לוי אבקסיס: חייבים לזכור לו גם את הדברים הטובים והחשובים שהוא עשה.

אורלי לוי אבקסיס: כל הכבוד, קרן.

קרן ברק: זה לגמרי נולד אצלו.

קרן ברק: היו אצלו הרבה מאוד פרויקטים.

קרן ברק: הוא הבין את החשיבות.

קרן ברק: אני אומרת עוד פעם בגילוי הנאות שלי: הוא לא בחר בפרויקט שאני ביקשתי אבל הוא בחר בפרויקט של כרטיסי המזון ועשה לדעתי מהלך מדהים ונתן בשורה.

קרן ברק: אין ספק שאנחנו חייבים לשמור על זה.

קרן ברק: אני פה כי אני חושבת שזה טיפה בים, אבל את הטיפה הזאת אנחנו חייבים לשמר מכל משמר.

קרן ברק: מכאן רק נלך ונגדל ונגדל, כי אנחנו רואים שכל מה שטענו לפני כן שלשם זה יוביל, שזה יוביל לחינוך טוב יותר ולתזונה בריאה יותר ולמשפחות שמרגישות טוב יותר, למדד העושר, כל מה שטענו לפני כן שלשם זה יוביל – זה באמת הוביל.

קרן ברק: אז הפרויקט הזה הוא הצלחה מסחררת ואנחנו צריכים לשמר ולהרחיב אותו.

קרן ברק: פה אני רוצה לבוא עם בשורה, אחרי שאמרנו את כל הברכות לחיים כץ.

קרן ברק: השר שנכנס לתפקיד לפני שבוע או שבועיים, השר אופיר אקוניס, זה אחד הנושאים הראשונים שהוא ביקש לתקצב.

קרן ברק: הוא ישב עם אנשי משרד האוצר ויימצא תקציב לשלושה חודשים.

קרן ברק: את זה אני יכולה להגיד, שוחחתי איתו.

קרן ברק: אני משוחחת איתו בכל יום כי יש לנו עוד כמה דברים שאנחנו עושים ביחד במסגרות אחרות.

קרן ברק: אני יושבת לו על הווריד בעניין הזה.

קרן ברק: הוא אמר שאפשר לומר את זה.

קרן ברק: הוא ישב עם אנשי משרד האוצר.

קרן ברק: יהיה תקציב לשלושת החודשים הקרובים.

משה גפני: השאלה אם זה פותר את הבעיה בגלל שיכול להיות שאחרים לא יתנו.

קרן ברק: התקציב יהיה ביחד עם משרד האוצר, בתיאום.

קרן ברק: זה הנושא הראשון שהוא נדרש אליו והוא יביא את הכסף.

קרן ברק: אנחנו גם צריכים לחשוב על הדלתא של אחרי שלושת החודשים.

משה גפני: כשאני דיברתי איתם הם אמרו לי שהם כנראה הולכים לכיוון הזה.

קרן ברק: הוא נתן לי אישור להגיד את זה.

משה גפני: אנחנו דנים בזה, בסדר גמור.

משה גפני: תודה.

משה גפני: מיה חממי, שהיא נתמכת, בבקשה.

מיה חממי: שלום לכולם.

מיה חממי: שמי מיה חממי.

מיה חממי: אני תושבת שדרות, אימא חד-הורית.

מיה חממי: אני נתמכת כרגע במיזם לביטחון תזונתי.

מיה חממי: אני באה בתור אימא שמייצגת את עצמה.

מיה חממי: באתי ממקום שאני לא יכולה להיות יושבת-ראש של איזו עמותה אבל אני באה ממקום שאכפת לי מכל האנשים שנתמכים במיזם הזה.

מיה חממי: כשקיבלנו הודעה שמפסיקים את המיזם זה מאוד היכה בי.

מיה חממי: כרגע אני לא מסוגלת לעבוד.

מיה חממי: עברתי צנתור בגלל המצב הביטחוני, הייתי בפוסט-טראומה, היה לי דופק מהיר, ומשם הכול הלך והידרדר.

מיה חממי: עבדתי הרבה שעות.

מיה חממי: כרגע אני לא יכולה, וכבר שנתיים אני מקבלת סיוע מן המיזם.

מיה חממי: עוד פעם, אני אישה שעבדה 12–13 שעות ביום במרפאת שיניים.

מיה חממי: כרגע אני מקבלת הבטחת הכנסה.

מיה חממי: גם כך זה כרוך בבירוקרטיה, שאני מתקשה לקבל את מה שמגיע לי לפי חוק בגלל שאני צריכה להמציא כל מיני אישורים, בגלל הרגל שלי שהיא לא בסדר בגלל רשלנות כלשהי.

מיה חממי: אני כבר בלחץ, לא מסוגלת כרגע לעבוד.

מיה חממי: כשלקחו לי ולעוד עשרות אלפי אנשים כמוני, במצב שלי, את הדבר הזה, זה קושי בלתי – אי אפשר להסביר את זה במילים.

מיה חממי: אני קצת מתרגשת כי בכל זאת לא בכל יום מתכנסים כך אנשים.

משה גפני: מבינים אותך לגמרי.

מיה חממי: באתי לומר את הזעקה שלי.

מיה חממי: קל וחומר, אני גם משדרות.

מיה חממי: עוד פעם, לא באתי במובן של פוליטיקה.

מיה חממי: באתי בגלל המיזם הזה.

מיה חממי: אבל אם כבר אני כאן, אכן קשה לנו מאוד.

ינון אזולאי: טיבי, לא כדאי לך פה להגיד נגד.

משה גפני: תשמע אותה, לא כדאי לך להגיד נגד, זה נכון.

קריאה: כולם בעד.

מיה חממי: אני מאוד טעונה, מאוד.

קריאה: תשחררי.

מיה חממי: אני אשחרר, בשביל זה באתי.

מיה חממי: אנחנו כבר רגילים לזה.

משה גפני: מיה חממי, הדברים שלך פשוט מזעזעים.

משה גפני: זה כתם על המדינה, גם שאת תושבת שדרות, גם כל הבעיות שתיארת, וגם להפסיק את הביטחון התזונתי – כתם על המדינה.

אורלי לוי אבקסיס: תשאל אותה על מה היא נאלצת לוותר.

אורלי לוי אבקסיס: בואי, שאנחנו נבין, על מה את נאלצת לוותר?

מיה חממי: יש לי שני ילדים בוגרים עם פוסט טראומה.

מיה חממי: לאחד מהם יש בעיה של לחץ בגולגולת.

מיה חממי: הוא היה בצבא ונשר, הוא לא יכול להמשיך.

מיה חממי: הוא לא יכול לעזור לי לקיים בית נורמלי כרגע, לא שהוא לא רוצה.

מיה חממי: אני לא יכולה לצאת לעבוד בגלל מצב כזה או אחר, שזה יכול להימשך חצי שנה עד שנה.

מיה חממי: אני לא חושבת שאשב בבית בחוסר מעש אבל בכל זאת כרגע אני לא יכול לצאת לעבוד.

מיה חממי: גם אם ארצה לעבוד בתחום מסוים בישיבה, אני לא יכולה.

מיה חממי: עוד פעם, בשדרות אי אפשר לצאת לכל מקום, גם אין הרבה מקומות שיקבלו אותי בגיל שלי ובמצב שלי.

מיה חממי: מבחינתי לא רואים אותנו, אפילו לא ממטר.

מיה חממי: כשהילד שלי מפחד ללכת לגן השעשועים ואני מפחד שירד מהבית, בגלל שאולי איזשהו קסאם ייפול או איזשהו בלון, זה מזכיר לי שלפני שבעה חודשים הילדים שלי, למזלי הטוב אף אחד לא היה בגן השעשועים כי שם נפל הקסאם.

מיה חממי: עכשיו אני חושבת אם הילד שלי יכול ללכת לבית ספר או לא, אם היה בלון לפני, או קסאם יום לפני, אם הוא יכול ללכת בכלל לבית ספר.

מיה חממי: ואז מתקשרים אליי מבית הספר ושואלים למה הבן שלי לא הגיע.

מיה חממי: למה?

מיה חממי: כי אני מפחדת לשלוח אותו.

מיה חממי: אז הכול כמכלול.

מיה חממי: בשדרות עוד יותר קשה.

מיה חממי: גם כך החיים לא קלים, כפי שאתם יודעים.

מיה חממי: אני לא באה ממקום שאני בוכה, אני אוהבת את שדרות, יש לי ראש עירייה מהמם, אני מאוד מעריכה ומעריצה אותו כי באמת יש עם מי לדבר על כל דבר.

מיה חממי: עד לפני שנתיים הייתי גם במיזם שנקרא "נושמים לרווחה".

מיה חממי: זה פרויקט מדהים שהסתיים עבורי לפני שבוע.

מיה חממי: עזרו לי ממש בצורה מדהימה, אנשים מדהימים, אבל זה לא מספיק לי ולעוד רבים כמוני.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אני מודה לך שבאת ואני מודה לך על הדברים שאמרת.

משה גפני: זה מביא לידי ביטוי את מה שכולנו חושבים.

משה גפני: חברת הכנסת אורית פרקש, בבקשה.

משה גפני: את חתומה על המכתב.

אורית פרקש הכהן: אני חתומה על המכתב.

אורית פרקש הכהן: אני מצטרפת לכל מה שנאמר אבל אין לי מה להוסיף מעבר לזה.

מיקי לוי: אני מצטרף לכל מה שנאמר.

מיקי לוי: אני לא רוצה לחזור על הדברים.

מיקי לוי: מי פה מהחשב הכללי?

מיקי לוי: עכשיו בגלל הגזרה של 1/12 נוצר קיצוץ וחסכו 4 מיליארד שקל בתקציב השוטף.

מיקי לוי: אם אתם רוצים, אעזור לכם ואומר מהיכן אפשר לקחת את הכסף הזה שדרוש.

מיקי לוי: לפני כחודש גם עצרנו עוד 66 מיליון שקל לאיזה מטוס שעוד לא טס בשמיים.

מיקי לוי: אתם רוצים שאגיד לכם עוד מקורות תקציביים?

מיקי לוי: אתם רוצים שאנחנו נקבע את סדר העדיפויות?

מיקי לוי: אין לנו בעיה לקבוע.

מיקי לוי: אדוני, גם במלחמה הגדולה שעשינו כולנו בסיום שנת התקציב הקודמת, שהובלתי אותה, בנושא החינוך המיוחד החרדי לא עמדו בהבטחות.

משה גפני: המוכר שאינו רשמי.

משה גפני: זה לא חינוך חרדי.

מיקי לוי: אני מקבל את התיקון.

מיקי לוי: לא עשו שום דבר.

מיקי לוי: כל ההבטחות ירדו לטמיון.

מיקי לוי: לא ועדה, לא הזמינו אותי.

מיכאל מלכיאלי: הבטיחו שיינתן מענה תוך שבועיים, קבעו זמן.

מיקי לוי: בגלל ה-1/12 קיצצו.

ינון אזולאי: מיקי לוי, אתה זוכר שאמרתי לך שזה לא יהיה, ואתה אמרת שאתה סומך עליהם.

מיקי לוי: אבל זה היה כבדרך אגב.

ינון אזולאי: אחר כך אתה שואל למה אני משתלח במשרד האוצר ובחשב הכללי.

מיקי לוי: אם אתם לא תתקצבו את זה אז חבריי ואני לא נעביר פה שום דבר.

מיקי לוי: אולי יש לכם עכשיו כוח עם 1/12, אבל כבר הוכחנו בסיבוב הקודם, בסוף שנת התקציב, שהפלתי את כל התקציבים של משרד האוצר.

מיקי לוי: לכו הביתה ותביאו את הכסף.

מיקי לוי: כרגע בגלל ה-1/12 נחסך כסף מכל מיני נושאים.

מיקי לוי: אל תספרו לנו סיפורים.

מיקי לוי: אם אתם רוצים, אקח את הדוחות הכספיים, אני יודע לקרוא אותם.

מיקי לוי: אני לא בא אליכם, אני מתנצל, זה לא מופנה אליכם, שירה.

מיקי לוי: תלכו לחשב, תלכו לרוני חזקיהו ותגידו שישיג כסף לעניין הזה, לא מחר אלא היום.

מיקי לוי: ועדת הכספים חיה, קיימת, נושמת.

מיקי לוי: הבחירות ייגמרו בצורה כזו או אחרת.

מיקי לוי: לכו ותעבירו את המסר לרוני חזקיהו, תביאו את הכסף מייד, מייד.

מיכאל מלכיאלי: המסרים הקודמים לא עזרו.

מיכאל מלכיאלי: ילדי החינוך המיוחד עדיין סובלים, זו האמת.

מיכאל מלכיאלי: שיקרו כאן פעם אחר פעם.

מיכאל מלכיאלי: על מי אתה בונה?

מיכאל מלכיאלי: שיעבירו למי?

אורלי לוי אבקסיס: היינו צריכים לעצור כבר אז את כל ההעברות, כשהייתה לנו יכולת.

מיקי לוי: חבר'ה, אני החזקתי את הקלפים אצלי, אני יודע, שכנעו אותי, אני מודה.

מיכאל מלכיאלי: הם שיקרו לנו, ישבו כאן ושיקרו לנו.

משה גפני: עם כל הכבוד, אף אחד לא תמים.

משה גפני: מישהו חושב אחרת?

מיכאל מלכיאלי: אני הייתי תמים.

מיכאל מלכיאלי: אני חשבתי שכן.

מיקי לוי: יש חיסכון, בגלל ה-1/12, של 4 מיליארד שקלים.

מיקי לוי: אם אתם רוצים אגיד לכם עוד כמה תקציבים.

מיקי לוי: לכו תבקשו, תגידו לרוני חזקיהו, אנחנו לא נותנים הוראה, שוועדת הכספים מבקשת לשים את הסכום הזה.

מיקי לוי: זה סכום מזערי לילדים רעבים.

מיקי לוי: זה מה שאנחנו רוצים.

מיקי לוי: אם לא ישימו את הכסף הזה – הבחירות נגמרות בעוד חודש, ואני לא רוצה להישמע מאיים.

מיכאל מלכיאלי: - - -

משה גפני: עובדת סוציאלית ענבל חרמוני מן ההסתדרות, בבקשה תתקרבי לשולחן.

ענבל חרמוני: אני עובדת סוציאלית ויושבת-ראש איגוד העובדים הסוציאליים.

ענבל חרמוני: אמרו פה הרבה דברים נכונים, חכמים, מובנים מאליהם, יש לומר.

ענבל חרמוני: אני לא רוצה לחזור עליהם.

ענבל חרמוני: אני רוצה לעשות לרגע זום-אאוט על הסוגיה הזאת.

ענבל חרמוני: שירותי הרווחה בישראל נמצאים במשבר שמדינת ישראל לא ידעה כמותו.

ענבל חרמוני: אנחנו נמצאים היום במצב שקרוב ל-1,000 משרות עומדות ריקות במחלקות לשירותים חברתיים של הרשויות המקומיות.

ענבל חרמוני: חלק מן הסיבה לסיפור הזה היא כי לעובדים אין כלים לתת ואיך לעבוד עם האוכלוסייה שנמצאת במצוקה.

ענבל חרמוני: הסיפור הזה הוא באמת ללכת לקצה של הקצה.

ענבל חרמוני: אנחנו כבר בקיצוצים.

ענבל חרמוני: דרך אגב, שומעים פתאום משם קיצוץ, משם קיצוץ.

ענבל חרמוני: אף אחד לא טורח להבהיר מה באמת קורה, שזה חמור בפני עצמו.

ענבל חרמוני: אבל הסיפור הזה של הביטחון התזונתי זה ללכת לקצה של הקצה, לפגוע באוכלוסיות המוחלשות ביותר ולגרום גם לעוד עובדים סוציאליים – למשל הפרויקט "נושמים לרווחה", מה שסיפרה מיה, פרויקט שמי שמפעיל אותו בשטח זה עובדים סוציאליים.

ענבל חרמוני: מה שקורה הוא שמדינת ישראל השאירה בחזית את אותם עובדים סוציאליים, כל האחריות על הכתפיים שלהם, אבל אין להם משאבים, אין להם מה לתת.

ענבל חרמוני: התסכול גדול מאוד מאוד מאוד.

ענבל חרמוני: עוד מעט כבר לא יהיה יותר על מי להטיל את האשמה, שזה על העובדים השטח, כי הם כבר לא נמצאים שם.

ענבל חרמוני: צריך לקחת בחשבון שכל מכה כזאת מורידה עוד את שירותי הרווחה, שנמצאים במצב ירוד ומזעזע ממילא.

ענבל חרמוני: אני רוצה להגיד עוד דבר אחרון, ברשותך.

ענבל חרמוני: המשפחות האלה לא מסכנות והאנשים האלה לא מסכנים.

ענבל חרמוני: אלה אנשים שהם גיבורים והם מסתדרים עם החיים הרבה יותר טוב ממני ומהרבה אנשים אחרים שיושבים פה.

ענבל חרמוני: הטרמינולוגיה, להגיד על האנשים האלה שהם מסכנים, לא מקובלת עליי בכל מקרה ואני בטוחה שחברותיי וחבריי העובדים הסוציאליים שיושבים פה מסביב, וגם המשפחות עצמן, יסכימו איתי.

ענבל חרמוני: אלה אנשים לא מסכנים.

ענבל חרמוני: אלה אנשים שהם הרבה יותר גיבורים, אמיצים ותפקודיים מהרבה אנשים שיושבים פה, ובוודאי בממשלת ישראל ובכנסת ישראל.

ענבל חרמוני: לכן אני מבקשת להוציא את המילה "מסכנים" מן הלקסיקון.

ענבל חרמוני: מדובר בגיבורים.

משה גפני: הוצאנו את המילה.

משה גפני: תודה רבה.

מיקי לוי: אני מסכים למשפט האחרון שלך.

מיקי לוי: אנחנו עובדים קשה גם בשביל זה.

ענבל חרמוני: אז אתם גיבורים, אבל קצת פחות.

מיקי לוי: לא, לא, אנחנו לא גיבורים.

מיקי לוי: אנחנו עושים את עבודתנו.

ענבל חרמוני: אמרתי שהם גיבורים.

מיכאל מלכיאלי: המסכנים הם חברי ועדת הכספים, שעומדים מול משרד אוצר ולא מצליחים להתקדם מולם בכלום.

ענבל חרמוני: לא, שולחים את האנשים האלה לספוג את כל האש.

משה גפני: גברת, תעזבי את הטרמינולוגיות האלה, זה לא רלוונטי.

משה גפני: כל אחד צריך לעשות את עבודתו.

משה גפני: אנחנו עושים את עבודתנו.

משה גפני: אם אנחנו לא עושים אותה נכון לא מצביעים עבורנו.

ענבל חרמוני: לא קשור.

ענבל חרמוני: אמרתי רק: לא לקרוא להם מסכנים.

משה גפני: אנחנו עושים את מה שאפשר לעשות בנתונים הקיימים.

משה גפני: האמיני לי, אנחנו נמצאים בעצם בפגרת בחירות כאשר יש לנו עבודה אחרת.

ענבל חרמוני: לא זלזלתי.

משה גפני: לדיון הזה תראי כמה חברי כנסת הגיעו.

ענבל חרמוני: זה מצוין ונהדר.

ענבל חרמוני: זה לא מה שאמרתי.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: מוטי יוגב, בבקשה.

מרדכי יוגב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, ותודה רבה על כך שהגיעו לכאן כל כך הרבה חברי כנסת מכל סיעות הבית.

מרדכי יוגב: אין פה מי שהוא נגד, חבר הכנסת אחמד טיבי, כולנו בעד.

אחמד טיבי: עכשיו אני נאלץ לומר, כדי שלא תהיה אי-הבנה, יקירי, הוא שאל אותי מה עשה לי אתמול בלילה אבי ניסנקורן ואמר לי שעל כל הצעה שלי תהיה הצבעה נגד ולכן זה יצא כך.

אחמד טיבי: אני מתנצל אם הייתה אי-הבנה.

מרדכי יוגב: כולנו באמת בעד החובה המוסרית הבסיסית, כפי שהציגה כאן גם יושבת-ראש איגוד העובדים הסוציאליים וכפי שאמרו אחרים, כולל אנשים מן השטח, ראש עיריית ירוחם טל אוחנה ואחרים.

מרדכי יוגב: צורך בסיסי חיוני שגם למדינה יש בו חלק וחובה.

מרדכי יוגב: הוא מוטל על משרד הרווחה, אבל לא יעלה על הדעת שמשרד האוצר ישלוט בכיפה ויסרס מענה לצורך חיוני כזה, כמו גם צרכים חיוניים נוספים שהוצגו פה על ידי חבריי.

מרדכי יוגב: הבעיה שלנו, איך אנחנו משיגים את אותם מנופים כדי שהדבר הזה יקרה, איך הוא יקרה, איך נמלא את אותה חובה בסיסית, וכפי שנאמר פה גם על ידי יושב-ראש המועצה לביטחון תזונתי יש צורך הרבה יותר גדול, יותר מפי עשרה מן הנאמר.

מרדכי יוגב: לכן אני חושב – אתה רואה פה את הנוכחות – שיש צורך, או שאנשי משרד האוצר יבינו לבד, וזה המסר שגם אמר פה חברי חבר הכנסת מיקי לוי.

מרדכי יוגב: תבינו לבד ותתחילו להכין את התקציב הנדרש לאותם פרויקטים חיוניים.

מרדכי יוגב: זה הראשון כפיילוט.

מרדכי יוגב: בואו נחשוב על עוד שלושה או עשרה פרויקטים חברתיים חיוניים כאלה, שהם לפעמים עניין של חיים ומוות.

מרדכי יוגב: שמענו פה על מקרים פשוטים, כמו של שדרות כך יש מקרים שונים, כל מקרה הוא לגופו של עניין והוא קשה.

מרדכי יוגב: גם אני מכיר משפחות שבהן הילדים הולכים עם כאב שיניים לבית הספר, אז בוודאי שגם אין להם כוח לאכול, הם לא יכולים ללעוס כי גם את טיפול השיניים הם לא זכו לקבל, וכך זה בכל המגזרים.

מרדכי יוגב: בשורה התחתונה, תחשוב אתה.

מרדכי יוגב: אין חכם יותר ממך פה בניהול ועדת הכספים.

משה גפני: אני לא חכם יותר מכם.

משה גפני: אנחנו נמצאים בצרות גדולות.

מרדכי יוגב: יכול להיות שיש צורך לקיים פה ישיבה בכל שלושה ימים, בדרך שאני קיימתי בוועדות המשנה שטיפלתי בהן, בכל שלושה חודשים, למשל בוועדת המשנה לשיפור שירותי הבריאות בפריפריה או בוועדת המשנה ליו"ש ודברים אחרים.

מרדכי יוגב: בעוד שלושה ימים לדרוש מן החשב הכללי, ולאחר מכן ממנכ"ל משרד האוצר, ולא רק מן הרפרנטים, גם מן הממונה על התקציבים וסגנית הממונה על התקציבים, לדרוש מכולם להתייצב פה, גם משר האוצר, לצורך העניין, למרות שאנחנו בתקופת בחירות, ואנחנו נתייצב פה ונבין מהם יחד, קבל עם ועֵדה, לא להסתפק ברפרנטים אלא לזמן ישיבה בתחילת השבוע הבא, ביום ראשון הקרוב.

משה גפני: מוטי יוגב, אתה יודע, אני לא יכול כמו בימים רגילים לקבוע ישיבה ביום ראשון ולקיים דיון על מה שאני רוצה.

מרדכי יוגב: תהיה על זה הסכמה.

מרדכי יוגב: נמצא פה חבר הכנסת ניסנקורן, יושב-ראש ועדת ההסכמות.

מרדכי יוגב: נדמה לי שעל הדברים הללו יש הסכמה.

משה גפני: מוטי יוגב, אתה יכול להגיד.

משה גפני: זה בסדר, אבל הישיבה לא תתקיים.

משה גפני: אגיד לך למה.

משה גפני: פניתי לוועדת ההסכמות בבקשה לדעת מה עושה ועדת החריגים של החשב הכללי.

משה גפני: ביקשתי ואני מקווה שאקבל הסכמה.

משה גפני: ברגע שיש הסכמה אני צריך ארבעה ימים כדי לכנס את הוועדה.

משה גפני: הדבר הזה עומד על סדר היום אבל הוא רק עכשיו התחיל.

משה גפני: אני מקווה שנתקדם בזה.

מרדכי יוגב: את המינימום הנדרש.

משה גפני: אי אפשר להגיד "תערוך ישיבה ביום ראשון".

משה גפני: הלוואי וזה היה המצב.

מרדכי יוגב: אני אומר לחברי חבר הכנסת אבי ניסנקורן.

מרדכי יוגב: אנחנו צריכים להיפגש ולהגיע לתוצאות.

משה גפני: עד היום כשביקשתי מאבי ניסנקורן לערוך דיונים כאלה, שהם דיונים חשובים, קיבלתי הסכמה ממנו וממיקי זוהר.

משה גפני: אני מקווה שגם פה זה יהיה.

משה גפני: זה יהיה דיון קשה, זה לא יהיה דיון פשוט.

טל אוחנה: כבוד הרב, רק שההחלטה בגין מה הוא שירות חיוני ומה הוא לא שירות חיוני תהיה אצל נבחרי הציבור ולא אצל אנשי הציבור, שאני מלאת הערכה אליהם.

משה גפני: גם אני מלא הערכה, במיוחד שיש להם הרבה כוח.

משה גפני: בסדר, אם הדיון הזה יתקיים לפחות נדע ונוכל לקבוע איזשהו סדר עדיפות.

רן מלמד: שלום.

רן מלמד: הייתי רוצה לקחת את הדיון למקום שהוא אולי פרקטי וגם לשאול שאלות, שאולי בעזרתך אפשר יהיה לקבל תשובות.

רן מלמד: ב-21 בינואר קיבלתי תשובות בכתב מאנשי משרד הרווחה, שאמרו: "קיימנו הרבה פגישות בנושא, הצלחנו לגייס 4 מיליון שקלים נוספים כדי לתת לתוכנית זמן".

רן מלמד: אף אחד מן המפעילים לא יודע על כך עד היום שום דבר, לא ידוע שכסף הועבר.

רן מלמד: בהמשך לאותה התכתבות קיבלתי אמירה נוספת: "אנחנו עושים פתרון ביניים, שהמשמעות שלו לדאוג להמשך תקצוב התוכנית עד סוף הבחירות, ולאחר מכן להכניס את הכסף לתקציב של משרד הרווחה".

רן מלמד: כאשר שאלתי כמה זמן זה ייקח, אמרו לי: "זה ייקח שבועיים, ובתום השבועיים אנחנו נדאג לעשות את הפעולות הבירוקרטיות".

רן מלמד: ברור לך, אדוני, שהשבועיים עברו.

רן מלמד: כסף לא רואים.

רן מלמד: ממה שאני יודע, משרד האוצר מתנגד לתוכנית.

רן מלמד: מה שמשרד האוצר עושה, הוא בעצם ממסמס את התוכנית כדי לא לתקצב אותה.

רן מלמד: אני חושב שפה יש לקות.

רן מלמד: המקום לקבוע אם תוכנית מן הסוג הזה צריכה להיות או לא צריכה להיות הוא רק של אנשי המקצוע במשרד הרווחה.

רן מלמד: אנשי משרד האוצר צריכים לעזור למשרד הרווחה להפעיל אותה ולא לשים מקלות בגלגלים.

רן מלמד: עוד שני משפטים, בבקשה.

רן מלמד: האחד, 4 מיליון שקלים מספיקים אולי לחודשיים.

רן מלמד: תזכרו שכבר בחודש ינואר המשפחות לא קיבלו את הכסף.

רן מלמד: בחודש פברואר סביר להניח שהן גם לא יקבלו את הכסף.

רן מלמד: זה אומר שצריך לדאוג לפתרון הבעיה מהר.

רן מלמד: אני חושב שצריך לתקצב בין 8–12 מיליון שקל.

רן מלמד: הארגונים יודעים להביא את החלק שלהם.

רן מלמד: משפט אחרון: אני מחזיק פה סרטון מדיון בוועדת הכספים בשנת 2003.

רן מלמד: מכל האנשים שיושבים פה יש רק שניים שהיו באותו דיון: טמיר כהן ואתה אדוני היושב-ראש.

רן מלמד: זה היה דיון עם ויקי כנפו, כאשר יושב-ראש הוועדה היה הירשזון, שבו אתה אדוני היושב-ראש וחברי כנסת נוספים אמרתם: "אנחנו רואים שאנחנו עושים טעות, וטעויות צריך לתקן".

רן מלמד: את הטעויות של 2003 עוד לא תיקנו.

רן מלמד: אני ממש מבקש ומתחנן בפניך - - -

משה גפני: אני לא הייתי היושב-ראש.

רן מלמד: לא, אתה היית חבר כנסת.

רן מלמד: היושב-ראש היה הירשזון.

רן מלמד: אבל אתה מופיע ומדבר בישיבה.

רן מלמד: אשמח להראות לך.

רן מלמד: אני מתחנן ממך, תדרוש את התשובה, קודם כול מה קורה עם 4 מיליון השקלים, אם יש אותם או אין אותם.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, אני חושבת שכל מי שיושב בחדר הזה מסכים ומבין את החשיבות של המיזם הזה.

עאידה תומא סלימאן: מיותר לחזור ולבקש ממשפחות – למרות שהקול שלהן הוא הכי חשוב במקרה הזה, אבל אני חושבת שכולנו מסכימים.

עאידה תומא סלימאן: עכשיו צריך לנסות להבין את אפקט הדומינו שנקלענו אליו, שמשליך לא רק על הפרויקט הזה אלא גם על פרויקטים אחרים.

עאידה תומא סלימאן: בשבוע–שבועיים האחרונים אני מקבלת שיחות טלפון מעובדים סוציאליים בשטח, ממדריכי נוער, מכל מיני אנשים שמקבלים התרעות מן הרשויות המקומיות שבהן הם עובדים שהם עלולים להיות מפוטרים כי הפרויקטים שלהם עדיין לא קיבלו מימון.

עאידה תומא סלימאן: למשל הפרויקטים של טיפול באלימות דרך הרשות למאבק באלימות, סמים ואלכוהול – הקיצוץ הגדול שעשו בוועדת החריגים לתוכנית הזו משליך גם כן בצורה חמורה מאוד על השטח, על העובדים הסוציאליים, על הנוער שאמור לקבל את השירות הזה.

עאידה תומא סלימאן: בנוסף לכך, אני מנסה לבדוק ולהבין – 62 מרכזי טיפול בנפגעות תקיפה מינית בארץ, עדיין מסומן בסעיף התקציב שלהם אפס.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברים על הוסטל ועל דירות מעבר.

עאידה תומא סלימאן: בסופו של דבר התוכניות הללו שמופסקות פוגעות באוכלוסייה הכי חלשה.

עאידה תומא סלימאן: יסתיימו הבחירות, נחזור לכנסת, נרצה לאשר תקציב – נצטרך לאסוף את השברים ואת התוצאות של העיכובים בתקציבים הללו ויהיה מצב אפילו חמור יותר בבעיות שאנחנו מטפלים בהן.

עאידה תומא סלימאן: לא יכול להיות שהכול מתנקז אצל אנשי המקצוע במקרה הזה.

עאידה תומא סלימאן: לא מובן לי, כאשר מדברים על 1/12, למה.

עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שיש פרויקטים שהם פיילוט, אבל לפחות להמשיך בפרויקטים, ב-1/12, עד שנחליט שסדרי העדיפויות הם אחרים וצריך פרויקטים אחרים.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שצריך לקיים את הדיון.

עאידה תומא סלימאן: אני מקווה שוועדת ההסכמות תאפשר לך, כבוד היושב-ראש.

משה גפני: אז נקיים את הדיון הזה, בוודאי.

עאידה תומא סלימאן: לקיים אותו על מכלול הפרויקטים, למרות שזה פרויקט חשוב מאוד, אבל גם שאר הדברים חשובים.

משה גפני: ביקשתי מוועדת החריגים לקיים דיון על כל הנושאים.

משה גפני: הרי הם דנים.

משה גפני: יש שהם מאשרים ויש שהם לא מאשרים.

משה גפני: זה לא על פרויקט מסוים.

משה גפני: גדעון כרוך, מנכ"ל לקט ישראל, בבקשה, אם אפשר בקצרה כי אנחנו רוצים להתקדם.

גדעון כרוך: מאוד בקצרה, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת.

גדעון כרוך: יש לי רק שני דברים, כי נאמרו פה הרבה מאוד דברים חשובים, שאני מקווה שיפלו על האוזניים הנכונות והקשובות.

גדעון כרוך: קודם כול, יש פה אי-שוויון בסיסי, שצריך לחשוב האם זהו מחיר הדמוקרטיה.

גדעון כרוך: כלומר, יש פה אנשים שמשלמים את מחיר הדמוקרטיה יותר מאשר אחרים.

גדעון כרוך: אני חושב שזו בעיה בפני עצמה שצריך לקחת בחשבון.

גדעון כרוך: דבר שני, אתם מדברים פה על 500 שקל של תמיכה.

גדעון כרוך: בואו נסתכל על הפירוט, מה זה ה-500 שקל: 160 שקלים ממומנים על ידי הממשלה, 45 שקלים ממומנים על ידי הרשויות המקומיות, והשאר על ידי העמותות, ביניהן גם לקט ישראל.

גדעון כרוך: זה התסכול הגדול שלנו.

גדעון כרוך: זאת אומרת, האם העמותות יותר מוכשרות ויותר יכולות לגייס את הכספים האלה מאשר הממשלה?

משה גפני: אתה לא יודע כמה נכון אמרת – אנשים שמשלמים את מחיר הדמוקרטיה, על פי רוב זה החלשים.

גדעון כרוך: אני רוצה להצטרף גם לדבריו ולקריאה של חברי רן מלמד.

גדעון כרוך: אם מתקצבים, צריך לתקצב את זה נכון, לתת לחצי שנה.

גדעון כרוך: אנחנו יודעים שתהליך הרכבת הממשלה ייקח זמן, זו הדמוקרטיה.

גדעון כרוך: צריך לתקצב את זה למינימום שישה חודשים – 10 מיליון שקלים, זה הכול.

גדעון כרוך: תודה.

אורית פרקש הכהן: רציתי בכל זאת להביא איזו זווית.

אורית פרקש הכהן: בהמשך למכתב שהצטרפתי אליו, רציתי לומר משהו בפרספקטיבה של שנה בוועדת הכספים, אדוני היושב-ראש.

משה גפני: את עושה סיכומים עכשיו?

אורית פרקש הכהן: סוג של.

אורית פרקש הכהן: כן.

אורית פרקש הכהן: אלה בחירות שלישיות אז תרשה לי לשקף לך את התחושה שלי.

אורית פרקש הכהן: ישבנו בוועדת הכספים שעות על שעות לדון בהעברות תקציבים של מיליארדי שקלים.

אורית פרקש הכהן: כל פעם כשאנחנו עורכים דיונים מן הסוג הזה, כמעט תמיד זה נוגע לאותם נושאים: זה נוגע לאוכלוסיות מוחלשות, זה נוגע לחינוך מיוחד במוכש"ר, זה נוגע לילדים עם אלרגיות, עכשיו זה נוגע למיזם תזונתי.

אורית פרקש הכהן: לי ברמה האישית זה משקף תמונה שלא הייתי מודעת אליה.

אורית פרקש הכהן: לכסף גדול תמיד יש דחיפות, תמיד יש בהילות.

אורית פרקש הכהן: אגף התקציבים ומשרד האוצר והממשלה דוחפים אותנו לאשר את התקציבים בבהילות רבה, כי אם לא אז המדינה קורסת – מיליארדים לתחבורה, מיליארדים לפרויקטי תשתיות, מיליארדים למשרד הביטחון.

אורית פרקש הכהן: כפי שאתה יודע, אני גם תומכת בדברים האלה.

אורית פרקש הכהן: אבל למה תמיד כשמגיעים לנושאים האלה, של האוכלוסיות המוחלשות, ודרך אגב גם של אנשי עוטף עזה, של הקולות האלה, שהם קולות של אוכלוסיות, מה שנקרא: פחות כסף גדול בחיים שלנו, תמיד אותו סיפור.

אורית פרקש הכהן: הם לא בבסיס התקציב, הם רודפים אחרי הממשלה משנה לשנה, כמו עניים בפתח.

אורית פרקש הכהן: בעיניי זה סיפור של אובדן סדר עדיפויות לאומי.

אורית פרקש הכהן: בעצם בהתנהלות הזאת שאני חווה של הממשלה בוועדת הכספים איבדנו את תשומת הלב לסדר עדיפויות אמיתי.

משה גפני: אני לא אוהב את המשפט הזה בגלל שאת היית שותפה, בעניין עוטף עזה, כאשר אנחנו נלחמנו נגד הממשלה כדי לתת סיוע למסעדנים ולבעלי האולמות שפשטו את הרגל בעוטף עזה.

משה גפני: אנחנו עשינו את זה.

אורית פרקש הכהן: אדרבה.

משה גפני: את רוצה שאביא לך את כל הרשימה?

משה גפני: הילדים עם האלרגיות – הממשלה גם לא נתנה את זה.

משה גפני: נלחמנו על זה וקיבלנו.

ינון אזולאי: כשרואים מישהי כמו ראש עיריית ירוחם שאומרת להם "אני מגייסת כסף" – אתה מבין, היא חזקה ומגייסת כסף – אז הם מרשים לעצמם.

ינון אזולאי: וכל הכבוד לה.

אורית פרקש הכהן: בדברים שלך רק חיזקת אותי.

משה גפני: אורית פרקש הכהן, אני מקבל את מה שאת אומרת, אבל עלול להתקבל הרושם שאנחנו מסכימים עם הדרך הזאת, של לעזור לחזקים.

משה גפני: לא.

אורית פרקש הכהן: לא, חס וחלילה, להיפך.

אורית פרקש הכהן: ניסיתי לומר שבעבודת הוועדה הזו אנחנו תמיד דוחפים פילים ומפעילים לחצים ו"מתאבדים" תמיד על הנושאים האלו.

אורית פרקש הכהן: למה?

אורית פרקש הכהן: גם בנושא עוטף עזה, אני רוצה להזכיר לך, עד שאתה לא יזמת "על הראש" של הממשלה את התקנות, רק אז פתאום הגיעו וסידרו את זה, רק כשהצגנו לרשות המסים תקנות של פיצויים.

אורלי לוי אבקסיס: גם לגבי הילדים עם האלרגיות, אנחנו סימנו את הכסף מתקציב הכנסת, השאלנו מן התקציב של הפעילות השוטפת של הכנסת כדי לפתור את הבעיה של הילדים עם האלרגיות בגנים.

ינון אזולאי: גם מצאנו את הפתרונות, גם הבאנו להם את הכסף.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שבושה וחרפה שכך מתנהל משרד האוצר, עם חשבים, עם כלכלנים, כמי שיש לו את כל היכולת.

אורלי לוי אבקסיס: להזיז תקציב של מיליונים בודדים הם לא מסוגלים עד שאנחנו, חברי הכנסת, מסמנים להם מאיפה לאיפה?

אורלי לוי אבקסיס: מישהו פה מתרשל בתפקידו.

אורית פרקש הכהן: להיפך.

אורית פרקש הכהן: ההערה שלך – לזה התכוונתי.

משה גפני: שלא יתקבל הרושם כאילו אנחנו מקבלים שיש לעזור לחזקים ולא לחלשים.

משה גפני: זה לא בדיוק הצד של ועדת הכספים.

אורלי לוי אבקסיס: כשרוצים כסף הם מביאים את המנכ"ל ואת החשב הכללי ואת כולם.

משה גפני: אני מסכים איתך.

משה גפני: אורלי לוי אבקסיס, תני לה להשלים.

משה גפני: אני רוצה להגיע עכשיו לנציגי הממשלה.

אורית פרקש הכהן: הביקורת שלי היא פחות כלפי הדרג המקצועי של אגף התקציבים, אתה מכיר אותי, אלא יותר כלפי מי שאחראי על המדיניות, כלפי שר האוצר.

אורית פרקש הכהן: יש שר אוצר.

אורית פרקש הכהן: שר האוצר החליט שהוא לא עוסק בענייני המשרד – שיתכבד ויפנה את מקומו.

אורית פרקש הכהן: לא ייתכן שאנחנו יושבים פעם אחר פעם, אנחנו מסתכלים לאנשים האלה בעיניים ואומרים להם: ממשלת מעבר.

אורית פרקש הכהן: אז מה אם זו ממשלת מעבר?

אורית פרקש הכהן: יש שר אוצר.

אורית פרקש הכהן: אם אפשר לדחוף לנו ספינים כאילו מספחים מחר בבוקר את בקעת הירדן אז אפשר לטפל במיזם של ביטחון תזונתי.

אורית פרקש הכהן: זאת האמירה שלי, שלא מופנית כלפיך, אדוני היושב-ראש, אלא נובעת מן התסכול העמוק שלי, שיש ממשלה שלא עסוקה בסדר עדיפויות חברתי אזרחי.

אורית פרקש הכהן: דווקא בגלל שאני מן העולם של התשתיות ושל האנרגיה ושל הנושאים האלה, אני אומרת לך שבעניין הזה נפתחו לי העיניים פה בוועדה.

אורית פרקש הכהן: זו ביקורת וזו נקודה שמעידה על חולשתה של הממשלה.

אורית פרקש הכהן: הדברים שעשינו כאן

אורית פרקש הכהן: בוועדה הם בעזרתך, הם בעזרת כולנו.

אורית פרקש הכהן: כל פעם שהם לא מתייחסים אתה אומר: אני כותב תקנות.

אורית פרקש הכהן: מפעילים לחץ על שר האוצר.

אורית פרקש הכהן: זה לא צריך להיות כך כי הכסף שאנחנו מדברים עליו – אתה יודע היטב כמוני שאנחנו מעבירים עשרות מיליארדי שקלים.

אורית פרקש הכהן: אורלי לוי אבקסיס חברה איתי בוועדה המשותפת של כספים וביטחון, שם בכלל אני לא רוצה אפילו לפתוח את הפה לגבי הקלוּת שבה עוברים שם מיליארדי שקלים, מעבר לזה אני לא יכולה להגיד, ועם תקציבי הכיבוד שלהם מה אנחנו יכולים לעשות.

משה גפני: זה דווקא סיכום חלקי, בגלל שזה לא הסיכום המלא על כל השנה בוועדת הכספים.

אורית פרקש הכהן: כרגע עשיתי לך סיכום חלקי.

חנן פריצקי: אני מנהל אגף התקציבים במשרד העבודה והרווחה.

חנן פריצקי: אנחנו נמצאים בעולם של תקציב המשכי.

חנן פריצקי: זה תקציב מאתגר מאוד מבחינתנו.

חנן פריצקי: אנחנו צריכים לתת מענים לעשרות שירותי רווחה, כפי שאתם יודעים.

חנן פריצקי: כל הנושאים האלה הם בסדרי הגודל הכי מרכזיים של מדינת ישראל.

חנן פריצקי: הפרויקט הספציפי שעליו מדובר הוא פרויקט שלא נמצא בבסיס תקציב המשרד, הוא תקציב תוספתי.

אורית פרקש הכהן: למה הוא לא בבסיס התקציב?

אורית פרקש הכהן: למה כל הנושאים האלה תמיד הם לא בבסיס התקציב?

אורית פרקש הכהן: זה שאלת הבהרה.

אורית פרקש הכהן: תמיד כל הנושאים האלה הם לא בבסיס התקציב.

אורית פרקש הכהן: כל שנה צריך לתקצב אותם מחדש.

ינון אזולאי: לו לא אכפת שזה יהיה בבסיס התקציב, מה אכפת לו, תביאי לו עוד, אבל זה פיילוט.

משה גפני: אני אומר לכל חברי הוועדה: אני רוצה להתקדם לסיכום.

משה גפני: בדיון הזה אני לא הולך לפתור את הבעיות של מדינת ישראל.

משה גפני: יש המון בעיות.

משה גפני: אני רוצה לדבר על הפרויקט הזה.

משה גפני: על זה החברים ביקשו את הדיון, על זה גם אני ביקשתי את הדיון – שתיפתר עכשיו הבעיה של הביטחון התזונתי.

משה גפני: יש הרבה מאוד בעיות, ותיכף נשמע מפריצקי, הוא יגיד לנו את כל הבעיות שיש במשרד הרווחה.

משה גפני: על זה נקיים דיון אחר.

משה גפני: אני מקווה שנקבל את האישור ונקיים את הדיון עם החשב הכללי, עם כל מה שנלווה לעניין.

משה גפני: אני רוצה עכשיו פתרון לביטחון התזונתי, זהו, שאני אוכל להגיד לך כשתעשי סיכום: הנה, גם את זה הסדרנו.

משה גפני: יש הרבה דברים שהסדרנו.

אורית פרקש הכהן: אבל הביקורת שלי היא למה הם צריכים להיות פה כעניים בפתח בצורה לא מכבדת.

משה גפני: בגלל שאנחנו עניים בפתח.

אורית פרקש הכהן: לא, אנחנו לא.

אורית פרקש הכהן: זה עניין של סדרי עדיפויות.

משה גפני: את תעברי גם 30 בכנסת, כמוני, ובעזרת השם את תראי איך אנחנו עניים בפתח בתקופה כזאת.

משה גפני: זה לא תקופה שאני יכול להתקשר בטלפון לחשב הכללי ולהגיד לו: תשמע, אתה רוצה בשבוע הבא א', ב', ג'?

משה גפני: לא ניתן לך.

אורית פרקש הכהן: לשר האוצר.

משה גפני: לשר האוצר.

משה גפני: מה זה משנה.

משה גפני: זה לא המצב.

משה גפני: הכול בידיים שלהם והם יכולים לעשות מה שהם רוצים.

משה גפני: אני רוצה פתרון לפרויקט הזה.

משה גפני: בבקשה.

חנן פריצקי: לכן, כפי שאמרתי, המצב מורכב יותר בסיפור זה.

חנן פריצקי: יחד עם זה, אנחנו עסוקים כל הזמן בתעדוף פרויקטים ואנחנו נתעדף את הפרויקט הזה.

חנן פריצקי: כרגע המענה שאנחנו יכולים לתת, כפי שהזכירו פה, מדובר על 4 מיליון שקל על מנת לתת פתרון כרגע עד שנראה איך להגיע בסופו של יום לתקציב סופי.

משה גפני: זה לא מספיק.

משה גפני: זה רק לחודשיים.

אורלי לוי אבקסיס: אתם מודעים לכך שלפני ספטמבר כנראה לא יהיה פה תקציב מדינה מאושר בגלל הפלונטר הפוליטי?

אורלי לוי אבקסיס: זה אומר שגם בתחילת שנת הלימודים הבאה לא יהיו לנו התקציבים האלה.

אורלי לוי אבקסיס: אתם מודעים לזה?

אורלי לוי אבקסיס: כאשר אתם נותנים פתרון לחודשיים זה לא פותר כלום.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו ניכנס לאותה סיטואציה, נצטרך עוד פעם להפעיל את התקנון ולא נמצא שום דבר.

אורלי לוי אבקסיס: זה מין טחנות טוחנות.

חנן פריצקי: אנחנו מודעים לכל הפרויקטים.

חנן פריצקי: יחד עם זה, אנחנו צריכים במסגרת העדיפויות שלנו לתעדף דברים.

משה גפני: חנן פריצקי, תקשיב לי בבקשה.

משה גפני: עוד לא החליפו אותי בראשות הוועדה אז בבקשה תקשיב לי.

משה גפני: 4 מיליון שקל זה לא מספיק.

משה גפני: אני יודע את הבעיות, אני יודע את הכול.

משה גפני: זה לא מספיק.

אורלי לוי אבקסיס: העלויות לחודש הן 5.5 מיליון שקל.

משה גפני: אני יודע.

משה גפני: אני מבקש שיהיה יותר כסף, ואני רוצה שהכסף יתבצע, ושהוא יתבצע מייד.

משה גפני: אני מבקש שזה לא יהיה 4 מיליון שקל אלא קצת יותר.

משה גפני: אז נעשה את החשבון לכמה חודשים זה.

משה גפני: בסוף החודשים האלה נראה מה קורה במדינה ואז נקיים דיון נוסף.

משה גפני: אבל 4 מיליון השקלים האלה תלויים גם בכך שהרשויות המקומיות יתנו את חלקן ושהתורמים יתנו את חלקם.

משה גפני: זה תמונת המצב.

משה גפני: אני מבקש תשובה.

אילן גילאון: בכל התקציב, אדוני, לא ראיתי שכאשר מדובר על ביטחון יש את החוסר הזה.

אילן גילאון: דווקא לביטחון תזונתי אין את הכסף.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זה סכום מגוחך.

חנן פריצקי: אני מהישיבה פה נוסע לתל אביב לפגישה עם השר, שבה אנחנו צריכים לתעדף את הפרויקטים שלנו.

חנן פריצקי: הבקשה שלך נשמעה.

חנן פריצקי: נראה מה נוכל לעשות.

איציק שמולי: חנן, כמה כסף יש בסעיפי הרזרבה של המשרד אחרי ההעברות התקציביות האחרונות?

חנן פריצקי: אין לנו ברזרבה ולו שקל.

משה גפני: אל תשאל את השאלה הזאת.

משה גפני: אני מבקש לא להסתפק ב-4 מיליון שקל, אני מבקש מאוד.

משה גפני: נושא הביטחון התזונתי – יכול להיות שאתה תגיד - - -

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, אני חושבת שהכתובת לא נכונה.

אורלי לוי אבקסיס: אתה פונה למשרד הרווחה, זאת אומרת שמשרד הרווחה יצטרך לקחת מפרויקט כואב מאוד אחר.

אורלי לוי אבקסיס: למה אנחנו לא פונים למשרד האוצר?

אורלי לוי אבקסיס: מאיפה הם ייקחו?

אורלי לוי אבקסיס: מנערות בזנות?

אורלי לוי אבקסיס: מפעוטות בסיכון?

אורלי לוי אבקסיס: מה יותר כואב?

משה גפני: אין בעיה, תיכף נדבר עם האנשים של החשב הכללי.

אורלי לוי אבקסיס: למשרד האוצר יש רזרבות.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה תשנו.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו פונים למשרד הרווחה במקום למשרד האוצר ואנחנו נותנים להם רשת הגנה כי אנחנו לא באים אליהם בטענות?

אורלי לוי אבקסיס: מכל מקום שמשרד הרווחה ייקח זה יהיה כואב.

משה גפני: אורלי, אבל לא קיבלת עכשיו רשות דיבור, עם כל הכבוד.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אנחנו באים בטענות למשרד הרווחה במקום למשרד האוצר.

משה גפני: אני לא בא בטענות, לא שמעת ממני שום טענה.

אורלי לוי אבקסיס: ממי הם ייקחו ברווחה?

אורלי לוי אבקסיס: בואו נהיה אינטליגנטים.

אורלי לוי אבקסיס: מאיפה הם ייקחו?

משה גפני: חנן פריצקי, אני חוזר על בקשתי.

משה גפני: זו בקשה של כל חברי הוועדה.

משה גפני: צריך יותר זמן כדי להתמודד עם הדבר הזה.

משה גפני: אנחנו מבקשים לתעדף עכשיו את הביטחון התזונתי ביותר מ-4 מיליון שקלים.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני רוצה להצטרף לבקשה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: הרי בסופו של דבר יהיה תקציב במהלך 2020.

אורלי לוי אבקסיס: הוא יהיה רטרואקטיבי.

אורלי פרומן: עד שיהיה ייקח זמן.

משה גפני: תנו לבן אדם לדבר, ריבונו של עולם.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני עדיין עומד על דעתי.

אברהם (אבי) ניסנקורן: יהיה תקציב במהלך שנת 2020 כי מדינת ישראל חייבת תקציב.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אנחנו מבינים שזה לא בבסיס ולכן יש פה בעיה, אבל יש פה אוכלוסייה קשת-יום ומדובר פה על 4 מיליון שקל, או קצת יותר, לחודש במהלך החודשים האלה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אתם לא יכולים לתקצב כבר את כל שנת 2020 אבל החשב הכללי מצפה לבקשה לוועדת החריגים.

אברהם (אבי) ניסנקורן: הוא אמר שהוא יראה את זה בחיוב אם תגיע אליו בקשה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: כל עוד לא מגיעה בקשה ממשרד העבודה והרווחה הוא לא יעשה את זה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: לכן אני חושב שכרגע זה לפתחו של משרד הרווחה, שהוא יעביר בקשה לחשב הכללי.

אורלי לוי אבקסיס: כלומר אפילו לא ביקשו עדיין מהרווחה?

רן מלמד: אני מחזיק מסמך שאומר שביקשו.

אברהם (אבי) ניסנקורן: דיברתי עכשיו עם החשב הכללי.

אברהם (אבי) ניסנקורן: זה מתואם כמובן עם גפני, שגם דיבר היום עם החשבות הכללית.

משה גפני: לא דיברתי עם החשב הכללי.

משה גפני: אמרו לי שהחשב הכללי נמצא בחו"ל.

משה גפני: עכשיו הוא מודיע שהוא כנראה קבע איתי פגישה.

משה גפני: דיברתי עם הסגנית שלו.

משה גפני: ביקשתי את הכסף הזה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: דיברתי עם החשב הכללי עצמו.

אברהם (אבי) ניסנקורן: הוא אמר לי שהנושא הזה רגיש.

אברהם (אבי) ניסנקורן: הוא אמר לי: כל עוד לא הגישו לי בקשה אני לא יכול לאשר.

משה גפני: עכשיו הוועדה תגיש בקשה פורמלית.

אורלי לוי אבקסיס: משרד הרווחה עד עכשיו לא הגיש בקשה לתקצוב?

משה גפני: מה את רוצה?

משה גפני: אמרת שלא נדבר נגד הרווחה.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר צריך להגן עליהם אני אגן עליהם, אבל כאשר הם לא עושים את עבודתם לא אגן.

אורלי לוי אבקסיס: האם משרד הרווחה לא הגיש בקשה לתקצוב?

חנן פריצקי: זה לא מה שנאמר.

חנן פריצקי: נאמר שלא הוגשה בקשה לוועדת חריגים.

חנן פריצקי: ועדת חריגים היום היא ועדה שכל תקציב אליה צריך לצאת ממקום כלשהו.

חנן פריצקי: לא הוגשה בקשה כי לא היה תקציב לעניין.

חנן פריצקי: כאשר אין תקציב – אנחנו לא הגשנו בקשה.

אורלי לוי אבקסיס: אם חברי הכנסת לא היו דואגים אתם לא הייתם עושים את תפקידכם, את המינימום הדרוש?

אורלי לוי אבקסיס: האם תגידו למשרד האוצר שאין בעיה?

חנן פריצקי: היום אי אפשר לעשות שום פעולה בלי להפנות אותה לוועדת החריגים.

חנן פריצקי: אנחנו לא העברנו פנייה כאשר אין לנו תקציב.

קרן ברק: הוא אומר שהוא לא מתכוון להגיש, שזו לא הפרוצדורה.

קרן ברק: הוא סתם אמר משהו כדי לגלגל הלאה.

משה גפני: בסדר, בשביל זה אנחנו פה מקיימים דיון.

אברהם (אבי) ניסנקורן: הרי כל מה שבבסיס – לא צריך להגיש בקשה כי זה כבר בבסיס.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אתם לא נותנים לי לסיים.

אברהם (אבי) ניסנקורן: עם כל הכבוד לכל חברי הכנסת, אני לא הפרעתי לאף אחד לדבר.

אברהם (אבי) ניסנקורן: כל מה שבבסיס לא צריך לבקש כי זה בבסיס.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אנחנו מדברים פה על תוספת, שהעוול הראשוני הוא שהיא בכלל לא בבסיס.

אברהם (אבי) ניסנקורן: משרד הרווחה ומשרד האוצר לא סיכמו בתקציב 2018–2019 שהדבר הזה יהיה בבסיס.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אם היו מסכמים שזה בבסיס לא היינו יושבים פה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: מראש סיכמו שזה תוספת שהיא לא בבסיס.

ינון אזולאי: הכול עובר לוועדת חריגים.

ינון אזולאי: אפילו הבסיס עובר לוועדת החריגים.

משה גפני: ינון אזולאי, זה לא בסדר.

משה גפני: אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

משה גפני: אני לא מסכים לזה.

ינון אזולאי: חבל שלא קוראים לי אורלי לוי...

אברהם (אבי) ניסנקורן: כל מה שבבסיס הוא אוטומטית 1/12 בצמוד למדד.

קריאה: לא.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני אומר את עמדתי.

אברהם (אבי) ניסנקורן: בסדר?

טל אוחנה: יושבים פה חבר'ה של החשב הכללי ואומרים שזה לא נכון.

טל אוחנה: על הכול צריך את ועדת החריגים.

משה גפני: תיכף אבקש מנציג החשב הכללי להגיד.

אברהם (אבי) ניסנקורן: בסדר, תנו לי להשלים את הדברים שלי ואחר כך תגידו לא.

אברהם (אבי) ניסנקורן: החשב הכללי לא יכול לגבי תוספת שבבסיס להגיד שהוא לא נותן אותה, הוא לא יכול.

אברהם (אבי) ניסנקורן: מה שהוא 1/12 בבסיס – ניתן.

אברהם (אבי) ניסנקורן: לא משנה אם זה אישור פורמלי או לא פורמלי – זה פורמלי.

אברהם (אבי) ניסנקורן: כל מה שהוא 1/12 עובד ממודד, אחרת לא היה לנו תקציב, לא הייתה לנו בכלל פעילות.

אברהם (אבי) ניסנקורן: הפעילות ממשיכה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: שורש הבעיה הוא מה שלא בבסיס.

אברהם (אבי) ניסנקורן: זאת תוספת שהיא לא בבסיס.

אברהם (אבי) ניסנקורן: בשביל שהחשב הכללי בכלל ידון בזה בוועדת החריגים – ולזה בדיוק יש את ועדת החריגים – הוא צריך לקבל בקשה מן המשרד.

אברהם (אבי) ניסנקורן: כל עוד המשרד לא מבקש החשב הכללי לא יכול לדון.

אברהם (אבי) ניסנקורן: הוא לא ייזום דיון בעצמו.

אברהם (אבי) ניסנקורן: עד עכשיו המשרד לא ביקש.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני חושב שזה מונח כרגע בפתחי המשרד ושר הרווחה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: הם צריכים להחליט שזה מספיק חשוב, עם כל המורכבות של משרד הרווחה, ואנחנו מכירים את המורכבות, לקחת את הנושא הזה, שעלותו לא גבוהה, ולהחליט שהם מבקשים ועדת חריגים בנושא הזה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני אומר שברגע שתוגש פנייה לוועדת החריגים החשב הכללי יראה את זה בחיוב.

אברהם (אבי) ניסנקורן: הוא אמר לי את זה בצורה פורמלית עכשיו.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: נציג החשב הכללי, בבקשה, מר לנדו.

גל לנדו: שלום.

גל לנדו: אני רכז רווחה בחשב הכללי.

גל לנדו: לגבי תקציב המשכי – כפי שחנן פריצקי אמר, אנחנו מתנהלים לפי תקציב המשכי מכוח סעיף 3(ב).

גל לנדו: זה אומר: תקציב 2019 ממודד.

גל לנדו: צריך לזכור שתקציב 2019 נקבע בסוף שנת 2017.

גל לנדו: זה ברמת כלל המדינה, כלומר זה סך מגבלת ההוצאה שמותר למדינה להוציא.

גל לנדו: זה מחולק 1/12 לכל חודש נתון.

גל לנדו: זה יוצר פחות או יותר בסביבות 40 מיליארד שקל בחודש.

גל לנדו: גם לגבי פעילויות שנמצאות בבסיס התקציב, הן לא מאושרות אוטומטית.

גל לנדו: כל פעילות צריכה להגיע לוועדת החריגים, למעט החזרי חוב, שכר, תשלומים לפי חוק, כמו גמלאות שונות של ביטוח לאומי וכדומה, אבל גם התקשרויות, שירותים שונים שהם לא מכוח חקיקה ראשית ונמצאים בבסיס התקציב צריכים להגיע לוועדת החריגים ולקבל את אישורה.

גל לנדו: החלוקה, על אף שמחלקים את זה 1/12 ברמת כלל תקציב המדינה, זה לא אומר בהכרח שכל משרד מקבל את הנתח שלו ב-2019 ממודד, כי יש משרדים שהצורך שלהם עלה באופן לא פרופורציונלי למדד, נגיד:

גל לנדו: השתתפות המדינה בתקציב הביטוח הלאומי עולה הרבה יותר מקצב המדד, וכך גם השתתפות המדינה בתקציב מערכת הבריאות, בתקציב משרד החינוך, בתקציב משרד הביטחון.

גל לנדו: לכן מן הסתם זה פוגע במשרדים אחרים.

גל לנדו: אני יכול להגיד שמשרד הרווחה מתועדף.

משה גפני: תודה על התיאור הכללי.

משה גפני: זה בסדר.

משה גפני: אתה יכול לדבר על הביטחון התזונתי?

משה גפני: בבקשה.

משה גפני: את כל הדברים האחרים אנחנו מכירים, עשינו שיעורי בית כבר לפני שנים רבות.

משה גפני: לגבי הביטחון התזונתי.

גל לנדו: משרד הרווחה מקבל במסגרת התקציב ההמשכי תעדוף גבוה מאוד מבחינת משרד האוצר.

משה גפני: תגיד לי, אתם הולכים לפריימריז, שאתה עכשיו אומר לי מה משרד האוצר עושה?

משה גפני: גל לנדו, בבקשה, אני מבקש תשובה.

משה גפני: הבנו את כל הדברים: משרד האוצר הוא המשרד הכי טוב שיש על פני הגלובוס.

משה גפני: בסדר גמור, סיימנו את החלק הזה.

משה גפני: עכשיו אני רוצה לדעת: יש פרויקט שנקרא הביטחון התזונתי.

משה גפני: אני רוצה לדעת איפה החשב הכללי עומד עם הפרויקט הזה.

משה גפני: לא עם המשרד אלא עם הפרויקט.

גל לנדו: בנוגע לפרויקט הזה, במסגרת התקציב הניתן למשרד הוא צריך לעשות תעדוף.

גל לנדו: ככל שתוגש בקשה, כפי שחבר הכנסת ניסנקורן אמר, ועדת החריגים תדון בזה, ואני מאמין שיימצא - - -

משה גפני: אומר חנן פריצקי שהוא לא יכול להגיש בקשה, המשרד לא יכול להגיש בקשה מכיוון שאין לעניין הזה תקציב.

משה גפני: איך מתגברים על זה?

גל לנדו: בסוף המשרד יצטרך לעשות תעדוף במסגרת התקציב שניתן לו.

גל לנדו: כל תקציב שיינתן כרגע למשרד יבוא על חשבון משרד אחר.

מיקי לוי: שיוציא מהם דחוף היום, נראה.

גל לנדו: אין לממשלה עודפים היום.

משה גפני: אבי ניסנקורן, הבנת את מה שהוא אומר?

משה גפני: לפי החשב הכללי, משרד הרווחה - - -

מיקי לוי: תן לי להבין, לא הבנתי.

מיקי לוי: אתה רוצה שמשרד הרווחה יעשה עכשיו שינוי בסדר העדיפויות שלו?

מיקי לוי: זה בדיוק מה שאורלי לוי אבקסיס אמרה.

מיקי לוי: שייקח מזנות?

מיקי לוי: שייקח מנשים מוכות?

מיקי לוי: ממה?

קריאה: אדוני היושב-ראש, אין הבור מתמלא מחולייתו.

משה גפני: אומר נציג החשב הכללי דבר פשוט: הוא לא מוסיף כסף.

משה גפני: שמשרד הרווחה ייקח מנשים מוכות, או לא חשוב ממי, ויעביר לביטחון התזונתי.

אורלי לוי אבקסיס: זה מה שאמרתי לכם מן ההתחלה.

אורלי לוי אבקסיס: למה אנחנו לא באים למשרד האוצר?

אורלי לוי אבקסיס: זה מהות הבעיה.

משה גפני: אני רק רוצה להבין מאיפה 4 מיליון השקלים מגיעים.

חנן פריצקי: בדיוק מאיפה שאמרת.

חנן פריצקי: אנחנו מחפשים בתוך תקציב המשרד, מתעדפים פרויקט א' על חשבון פרויקט ב'.

חנן פריצקי: זה מה שאנחנו עושים כל הזמן.

משה גפני: החשב הכללי לא יודע להעביר כסף לדבר הזה?

גל לנדו: אנחנו בשנה ללא תקציב.

גל לנדו: אין עודפים בתקציב המדינה.

גל לנדו: כל העדפה למשרד בהכרח תבוא על חשבון משרד אחר.

משה גפני: אז אין כסף לעניין הזה?

אורלי לוי אבקסיס: גפני, אתה זוכר שהיה פה דיון בעבר.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא נכון.

אורלי לוי אבקסיס: הם מחויבים להוציא לפחות את מה שהוצא בשנה הקודמת, כולל את מה שתוקצב מעבר לבסיס.

אורלי לוי אבקסיס: לכן יש לכם עודפים.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר אתם אומרים שאין עודפים אתם משקרים לוועדה ועושים מניפולציות במספרים.

אורלי לוי אבקסיס: לפי חוק התקציב בשנה שאין תקציב אתם מחויבים להוציא את מה שהוצא בשנה שעברה, כולל התוספות.

אורלי לוי אבקסיס: הם עושים מניפולציות על הוועדה.

משה גפני: אורלי, אני לא מסכים.

משה גפני: פריצקי, אתה יכול להגיד לי: מה שביקשתי ממך, שזה יהיה יותר מ-4 מיליון שקל – אתם מגישים בקשה למשרד האוצר?

משה גפני: מה אתם עושים?

חנן פריצקי: עד נכון לרגע זה שהגעתי לפה התכוונו למצוא 4 מיליון שקל ולתעדף אותם מתוך תקציב המשרד.

משה גפני: זה לא מספיק.

אורלי פרומן: צריך לתקצב לחצי שנה.

חנן פריצקי: אני שומע את הבקשה שלך.

חנן פריצקי: אמרתי: מכאן אני נוסע לתל אביב להיפגש עם השר.

משה גפני: אתם מגישים בקשה למשרד האוצר, לחשב הכללי?

חנן פריצקי: נגיש בקשה לוועדת החריגים ברגע שיהיה לנו מקור תקציבי.

חנן פריצקי: ועדת החריגים מבחינתנו זה הליך טכני ברגע שנמצא תקציב לעניין.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני, ועדת חריגים – זה אומר:

אורלי לוי אבקסיס: רק אחרי שהמשרד מצא תקציב, אז הם רוצים שיאשרו להם את התקציב.

אורלי לוי אבקסיס: לא, אדוני, צריך להכניס כסף מן האוצר.

משה גפני: בסדר, אבל מה הסיסמאות האלה עכשיו?

משה גפני: אני רוצה לנסות להגיע לפתרון.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא סיסמאות.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא ניקח מפעוטות בסיכון, לא ניקח מנערות בזנות.

משה גפני: אתם תקיימו דיון בוועדת החריגים בעקבות הבקשה של חנן פריצקי?

גל לנדו: כן.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: מי נמצא פה מאגף התקציבים?

אורלי לוי אבקסיס: הוא צריך לסמן לכם את המקור התקציבי?

משה גפני: יעל אגמון, הנה את.

משה גפני: סוף-סוף יש מישהו שיכול לפתוח את הארנק.

אורית פרקש הכהן: גם משרד הרווחה לא ביצע מיליון דברים, כפי שראינו.

משה גפני: נציגת אגף התקציבים, מה שהולך לקרות הוא שככל הנראה – אני מכיר את משרד הרווחה, ואם חנן פריצקי אומר שהם יביאו את הכסף אז הם יביאו את הכסף.

משה גפני: הם יביאו את הכסף וזה יהיה על חשבון פרויקטים אחרים שנמצאים במשרד הרווחה, פרויקטים חיוניים, שהם לכל הדעות חברתיים מן המדרגה הראשונה.

משה גפני: זה יפגע באנשים הכי חלשים בחברה הישראלית.

משה גפני: אני שואל אותך: האם אגף התקציבים יכול לתת חלק מן הכסף?

יעל אגמון: אני רכזת רווחה באגף התקציבים.

יעל אגמון: כפי שגם גל לנדו וגם חנן פריצקי הסבירו, אנחנו נמצאים בשנה ללא תקציב.

משה גפני: אמנם אנחנו חברי כנסת אבל אם מסבירים לנו לאט אנחנו מבינים מהר.

משה גפני: הבנו איפה אנחנו נמצאים.

משה גפני: עכשיו אני שואל אותך: תגידי, לאור כל הנסיבות שקרו, האם אתם מוכנים לתת חלק מן הכסף?

משה גפני: הרי אתם חוסכים כסף כל הזמן.

יעל אגמון: לאור כל הנסיבות שקרו, אין רזרבות במסגרת תקציב המשכי.

אורלי פרומן: לא יכול להיות, זה לא הגיוני.

אורלי פרומן: גם תקציב 2019 לא מוצה, גם ב-2020 חצי שנה לפחות לא מוצה.

אורלי פרומן: לא הגיוני שאין רזרבות.

אורלי פרומן: אל תספרו לנו סיפורים.

אורלי פרומן: לא יכול להיות.

אורלי לוי אבקסיס: מה הוא חוק התקציב לגבי שנה שבה עדיין לא נקבע תקציב?

אורלי לוי אבקסיס: האם זה ההוצאות של השנה שעברה?

אורלי לוי אבקסיס: היה פה ויכוח, והייתה פה מיכל עבאדי.

אורלי לוי אבקסיס: בסוף אני צדקתי והכספים האלה, שדובר שם במיליארדים, היו.

אורלי לוי אבקסיס: היו שם עודפים והצלחנו להעביר אותם לפרויקטים חשובים.

משה גפני: מה התשובה?

משה גפני: התשובה היא שלילית: אגף התקציבים לא מוכן לתת כסף לביטחון תזונתי.

יעל אגמון: אגף התקציבים לא יכול לתת.

משה גפני: לא רוצה לתת.

משה גפני: הוא יכול.

משה גפני: תיקחו אותי כמתנדב לאגף התקציבים ל-10 דקות, אביא לכם את הכסף.

משה גפני: 4 מיליארד שקל אתם חוסכים בחודש.

אורית פרקש הכהן: לדעתי גם במשרד הרווחה.

אורית פרקש הכהן: לא באמת התרשמתי מכמה שהם מנצלים את התקציבים שלהם ועושים את העבודה.

משה גפני: בסדר, לא חשוב.

משה גפני: חבר הכנסת אייכלר, הגעת מאוחר אבל ביקשת לדבר.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להתייחס לנושא שהוא ממש אותו הנושא, נדמה לי שאפילו אותם אנשים – חנן פריצקי בוודאי היה.

ישראל אייכלר: בוועדה לפניות הציבור, שלא קיימת לצערי כבר כמעט שנה, דנו בנושא שנקרא סלי המזון, שזה בדיוק אותם אנשים של ביטחון תזונתי.

ישראל אייכלר: בכל שנה הייתה בעיה עם זה.

משה גפני: העברנו כסף לסלי המזון.

ישראל אייכלר: נכון.

ישראל אייכלר: לשבחכם - - -

משה גפני: לשבחם של כל חברי הוועדה.

ישראל אייכלר: אחרי הרבה הרבה מאמצים ועוול גדול מאוד שנעשה בכל שנה, שלא מתקצבים את זה בבסיס, נמצאו, אפילו בשנה שעברה כשהיינו בפגרת בחירות אישרו 18 מיליון שקלים לסלי המזון.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זה רק אומר שיש כסף.

ישראל אייכלר: השנה פניתי גם לשר האוצר וגם לשר הרווחה, כולל החדש, ואמרתי שלא ייתכן שעכשיו אנחנו מגיעים לפני פסח ושוב אותו סיפור, אנחנו נהיה במצב של בחירות, שלא ייתנו לפחות את מה שניתן בשנה שעברה ובשנים קודמות.

ישראל אייכלר: אם אני שומע בדיון הזה שאין כסף, קראתי בעיתון שחסכתם בחודש אחד 4 מיליארד שקלים במשרד האוצר.

ישראל אייכלר: נכון?

משה גפני: אמרתי את זה.

ישראל אייכלר: אז מי יגיד לי ש-18 מיליון שקל ועוד 4 מיליון שקל אין לכם?

ישראל אייכלר: אי אפשר להגיד למשרד הרווחה להביא מתקציבו, כפי שאמרו היושב-ראש והחברים, כי יש שם דברים חשובים מאוד, מאוד מאוד חשובים, וחסרים.

ישראל אייכלר: יש לנו הרבה ויכוחים עם חנן פריצקי בוועדה שלנו, האם משרד הרווחה נועד לתת רווחה או רק לבנות כלים ממשלתיים ופקידים שצריכים לעשות את זה אבל לא את התקציב עצמו?

ישראל אייכלר: בסופו של דבר הוא נעתר, וגם משרד האוצר נעתר.

ישראל אייכלר: יעל אגמון, את היית שם בשנה שעברה?

ישראל אייכלר: כן, סליחה שלא הזכרתי את שמך.

ישראל אייכלר: הבאתם 18 מיליון שקלים.

ישראל אייכלר: אני בסך הכול מבקש שמה שהיה בשנה שעברה יהיה גם השנה.

משה גפני: רבותי, אני מבקש לסכם.

משה גפני: פריצקי, רצית להגיד עוד משהו?

חנן פריצקי: לא.

משה גפני: אני רוצה לסכם כדלהלן.

משה גפני: ראשית, אני מבקש שזה יהיה לא 4 מיליון שקל אלא יותר, בגלל שעם 4 מיליון שקל אנחנו לא מגיעים לשום מקום.

משה גפני: צריך להגיע לאיזו נקודת זמן במהלך השנה הזאת, אם זה מסתיים, שאנחנו נוכל לקיים דיון מבעוד מועד ושלא יהיה פער כזה שפתאום אין כסף.

אורלי פרומן: תנקוב בחצי שנה.

משה גפני: אני לא רוצה להגיד סתם זמן.

משה גפני: פריצקי הבין, הוא יודע מה ההשלכות אם זה לא יקרה.

משה גפני: הוא יודע, הוא מכיר את זה והוא עתיר ניסיון בעניין.

משה גפני: אני מבקש שתיפנו לוועדת החריגים, לחשב הכללי, ותבקשו ממנו – וזה חוסך מאיתנו את הפנייה, שהוא לא יגיד אחרי זה, כפי שהוא אמר לאבי ניסנקורן, שלא פנו אליו.

משה גפני: לפנות לחשב הכללי ולבקש את האישור לעניין הזה.

משה גפני: דבר נוסף שאני מבקש ודורש בשם הוועדה, שהממונה על התקציבים, שאגף התקציבים יוסיף כסף לעניין הזה.

משה גפני: אני רוצה לבקש מהתורמים ואני רוצה לבקש מן השלטון המקומי להגדיל את התקציב שהם נותנים בגלל המצב הפוליטי שאנחנו נמצאים בו מבלי שיש תקציב למדינה, שהתורמים ייתנו עכשיו יותר כסף ושהשלטון המקומי ייתן יותר כסף ממה שהוא נותן בשנה רגילה.

אורלי פרומן: המדינה מבקשת נדבות?

אורלי פרומן: מה אנחנו מבקשים?

אורלי פרומן: חברים, 10 מיליון שקלים, זה מה שאנחנו צריכים לדרוש כרגע מן הממשלה.

אורלי פרומן: אנחנו לא מתביישים לבקש נדבות מן הרשויות המקומיות?

משה גפני: הבנתי.

משה גפני: מה לעשות, אני מוכן להתבזות בשביל המשפחות האלה.

משה גפני: זה הכול.

משה גפני: אני יודע עם מי אני עוסק.

משה גפני: תבואו אתם במקומי, דברו עם אגף התקציבים ותראו על מה מדובר.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נדרשים לעזור להם - - - אנחנו נבחרי הציבור.

משה גפני: לא הוועדה מבקשת אלא אני מבקש.

משה גפני: הפרויקט מורכב משלושה גורמים: משרד הרווחה, דהיינו תקציב ממשלתי, תורמים מוגדרים מאוד והשלטון המקומי, 40 וכמה רשויות מקומיות.

משה גפני: לעת הזאת, שאנחנו נאלצים לקיים את הדיון הזה, אנחנו מתבזים בכל הדיון הזה.

משה גפני: אנחנו חברה – אני לא רוצה להגיד מילים קשות – נוראה.

משה גפני: שמעתם את מיה משדרות, שמעתם על מה אנחנו מדברים.

משה גפני: הכתם לא יימחה.

משה גפני: לאור הבקשה שלי – זה לא כל הוועדה, יש מי שאומרים שביזיון לבקש את זה.

אילן גילאון: כל הדיון הזה הוא ביזיון.

אורית פרקש הכהן: לפחות לחצי שנה.

אורלי לוי אבקסיס: לא להאמין על אילו סכומים מדברים בוועדת הכספים.

משה גפני: היות ומדובר על פרויקט משותף, חנן פריצקי בשם משרד הרווחה יעשה את כל מה שנדרש בעניין הזה, על כל פנים להגדיל את ה-4 מיליון שקל.

משה גפני: הוא יפנה גם לחשב הכללי, הוא יפנה למשרד האוצר.

משה גפני: אני פונה לגורמים הנוספים שהם חלק מן הפרויקט הזה ואני פונה לאגף התקציבים ומבקש שתוסיפו כסף.

משה גפני: יש 4 מיליארד שקל.

קרן ברק: לא תבקש.

קרן ברק: תדרוש.

משה גפני: אני יכול לדרוש עד מחר בלילה.

משה גפני: מה דעתך?

אילן גילאון: הוועדה תפנה למי שצריך.

אילן גילאון: אנחנו דורשים את הכסף לפרויקט הזה.

אילן גילאון: אני לא מבין למה אין.

משה גפני: תגיע עת שאנחנו נעשה - - -

קרן ברק: הם לא יכולים לעשות מה שהם רוצים, זה לא עובד כך.

קרן ברק: צריך לדרוש.

אילן גילאון: לא ראיתי אף פעם שתפסו את שר האוצר במרתף של משרד האוצר והפקידים הרביצו לו מכות.

אילן גילאון: הם לא קובעים פה.

אילן גילאון: אתה מבין?

אילן גילאון: זה הכול.

אורלי לוי אבקסיס: אילן גילאון, לצערי הרב אנחנו הפכנו להיות פיקציה והם הקובעים.

אורלי לוי אבקסיס: הם אפילו יושבים פה ולא נותנים דיווח כפי שצריך.

אורלי לוי אבקסיס: נוח לעשות "וי": היינו פה, שתקנו, נתנו לדיון לעבור.

אילן גילאון: זה תמיד אותו הדבר.

משה גפני: אני מבקש ודורש שאגף התקציבים יוסיף כסף לפרויקט הזה כדי שנוכל לדעת בתוך שלושה–ארבעה ימים האם הפרויקט הזה מתחדש, כמה כסף יש לו.

משה גפני: אגף התקציבים לא יעמוד מן הצד.

משה גפני: בוויכוח בין החשב הכללי לבין אגף התקציבים מי אשם בבעיות האלה, בעניין הזה אנחנו יודעים מי האשם.

משה גפני: החשב הכללי ישתף פעולה.

משה גפני: אם הוא לא ישתף פעולה אז נגיד שהוא אשם.

משה גפני: משרד הרווחה ישתף פעולה.

משה גפני: עכשיו צריך את אגף התקציבים.

משה גפני: אתם לא יכולים לעמוד מן הצד ולהגיד: אין לנו עודפים.

משה גפני: מה זה "אין לנו עודפים"?

משה גפני: תיקחו אותי כמתנדב לעשר דקות, אביא לכם את העודפים.

משה גפני: תודה רבה, אני מודה לכולם על הדיון.