ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 21, פרוטוקול מספר 9, 2019-08-05 16:30

יעקב מרגי: שלום לכולם.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: היום 5 באוגוסט 2019, ד' באב התשע"ט.

יעקב מרגי: הנושא הוא: היערכות לפתיחת שנת הלימודים תש"ף בחינוך המיוחד, בהשתתפות מנכ"ל משרד החינוך.

יעקב מרגי: אומר מספר מילים ולאחר מכן אעביר את רשות הדיבור למנכ"ל המשרד, שיושב איתנו כבר משעה 2, כבר בדיון הקודם, ונמצא גם בדיון הנוכחי.

יעקב מרגי: החינוך המיוחד היה על סדר יומה של ועדת החינוך לאורך כל הקדנציה של הכנסת העשרים.

יעקב מרגי: קצב הגידול בצרכים והגברת המודעות הקדימו בהרבה את תשתיות המדינה בתחומי החינוך המיוחד.

יעקב מרגי: השנה תחל רפורמה במחוז צפון, ולקראת השנה הבאה תיושם בכל הארץ.

יעקב מרגי: אני שמח ומודה על כך שהמשרד הצהיר שלמרות הקיצוץ הרוחבי שנדרשים משרדי הממשלה לעשות ולבצע, החינוך המיוחד לא יקוצץ, כפי שבחרו מספר מפלגות לשים את זה בקמפיין ההפחדה שלהן, ואני שמח שהמנכ"ל התחייב לכך שתקציב החינוך המיוחד לא ייפגע.

יעקב מרגי: המשרד חייב למצוא דרך – ואני אומר את זה טלגרפית ממש, מי שמכיר את הנושאים יבין בלי מילות קישור – לתמרץ רשויות מקומיות להקים בתחומן מוסדות לחינוך מיוחד, על המגוון הרחב והרצף של הלקויות.

יעקב מרגי: לצערנו הרב אני אומר, רק בדרך של תמרוץ אפשר יהיה להדביק את הפער ולצמצם את המחסור בבתי הספר לחינוך המיוחד, כפי שאמרתי, על כל רצף הלקויות.

יעקב מרגי: למרות ההתקדמות ושינוי השיח והשפה במערכת החינוך בכל הקשור לחינוך המיוחד, עדיין יש לעתים עקשנות להיצמד לבירוקרטיה, להוראות, ללוחות זמנים.

יעקב מרגי: הייתי משחרר קצת את הילדים המיוחדים והוריהם ומאפשר גמישות, והיא מתקיימת.

יעקב מרגי: אביא דוגמה אחת, שהיא לא הדוגמה היחידה – המועדים להגשת בקשות לוועדות השמה.

יעקב מרגי: הרי כל בר-דעת יודע שאם הורה, לעתים גם מסיבות אובייקטיביות, לא טיפל ולא הוגשה בקשה בזמן ועבר המועד, לא נחכה שנה שלמה, הילד לא יחכה שנה שלמה.

יעקב מרגי: לעתים המשרד מגלה גמישות ופותח.

יעקב מרגי: הבאתי דוגמה אחת, ויש עוד הרבה דוגמאות.

יעקב מרגי: ילדים מיוחדים גם כך מתמודדים ואנחנו צריכים להסיר את העדשה של הבירוקרטיה ולהסתכל עליהם נוכח פניהם ולתת להם את המענים הנדרשים להם.

יעקב מרגי: סוגיית המחסור במקצועות הפרה-רפואיים – לצערי הרב אני יכול לומר ביקורת קשה: התאפקתי בדיון הקודם כאשר מישהו הזכיר פה את נושא המועצה להשכלה גבוהה.

יעקב מרגי: רציתי לומר: בסדר, כשיבוא שר חינוך שהוא גם יו"ר המל"ג וירצה להתעסק עם המל"ג ולא יפחד מן המועדון הסגור, אז יהיה מענה.

יעקב מרגי: לצערי הרב אני אומר לכם, הנה אני אומר בגילוי אישי, לא היה נושא – והיו הרבה נושאים שנגענו בהם בוועדה בקדנציה האחרונה – שרצינו, נגענו ולא התקדמנו בו.

יעקב מרגי: כמעט בכל הנושאים הזזנו, ואמרתי בפתח דבריי: בזכות אותו שיתוף פעולה ואוזן קשובה של המשרד.

יעקב מרגי: אני אומר בצורה חד-משמעית: בכל הקשור למועצה להשכלה גבוהה, לוועדה לתכנון ותקצוב של המועצה להשכלה גבוהה, קיבלנו אוזן אטומה, לא אוזן כרויה, כאילו זה מגדל שן שמנותק מן העם, מנותק.

יעקב מרגי: אני שואל: במקצועות הפרה-רפואיים, כמה פעמים קיימנו דיונים על המחסור, שזה גורם לרגרסיה אצל אותם ילדים שכל כך הרבה משקיעים בהם?

יעקב מרגי: ופתאום למועצה להשכלה גבוהה אין מה לומר, הם לא מתערבים למנהלי המוסדות.

קארין אלהרר: יש להם חופש אקדמי.

יעקב מרגי: זה תירוץ שאפילו לא מתקבל בפתח האולם הזה.

יעקב מרגי: חופש אקדמי – המציאו אותו באמת לצורך אמיתי.

יעקב מרגי: אף אחד לא רוצה להתערב למועצה להשכלה גבוהה על התכנים שילמדו, ואילו תכנים בתוך כל קורס כזה או אחר.

יעקב מרגי: המדינה, הריבון לא יכול להכתיב אילו מקצועות הם בקשיים.

יעקב מרגי: ראינו, אתם יודעים, יש איזה מקצוע שאף אחד לא מכיר: משפטים.

יעקב מרגי: זוכרים?

יעקב מרגי: עורכי דין.

יעקב מרגי: שם יש הצפה בשוק, וזה לא מעניין אותם.

יעקב מרגי: מקצועות פרה-רפואיים, שזה דיני נפשות – הם משתפים פעולה עם מנהלי המוסדות האקדמיים לייקר את לימודי המקצועות האלה, לעקר את החוגים האלה.

יעקב מרגי: זה אות קלון על מצחה של המועצה להשכלה גבוהה, חדלות העשייה הזאת.

יעקב מרגי: וזה רק נושא אחד.

יעקב מרגי: יש עוד הרבה נושאים שהמשק והחברה הישראלית מבקשים לתקן בהשכלה הגבוהה, והם אטומים, הם בשלהם.

יעקב מרגי: אבל כשאיזו פקולטה או איזה קמפוס נכנס לקשיים כלכליים וצריכים את הסעד שלנו – אנחנו נמצאים שם.

יעקב מרגי: אנחנו הצלנו את האוניברסיטה העברית, הוועדה הזו, בקדנציה הקודמת, בכנסת העשרים הצלנו בתוכנית ההבראה.

יעקב מרגי: מי שמכיר את העשייה שם, תוכנית ההבראה כמעט ולא יצאה לפועל.

יעקב מרגי: נדרשנו ועשינו.

יעקב מרגי: אבל זה חד-צדדי.

יעקב מרגי: מגדל השן מנותק מן העם ומן הצרכים של המדינה.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, אנחנו לא נרפה, ואם צריך חקיקה אז אנחנו נוביל חקיקה.

יעקב מרגי: אחר כך הם בוכים: למה בחקיקה?

יעקב מרגי: כפי שהם לא רצו לתת נקודות זכות למשרתי המילואים פעם אחר פעם, פעם אחר פעם, אבל היו כל מיני דברים אזוטריים אחרים, ואני לא מזלזל בכלום, שם כן יש נקודות זכות.

יעקב מרגי: העברנו להם את זה מעל הראש בחקיקה.

יעקב מרגי: הם בכו: למה בחקיקה?

יעקב מרגי: הנה אני אומר להם: אם הם לא יפתרו את המצוקה בכוחות עצמם ולא יציפו את השוק – כן, שיציפו את השוק, נתמודד עם זה.

יעקב מרגי: מי ייתן מענה כאשר אנחנו יודעים שמדברים במחקרים על כך שכל ילד שלישי יצטרך מענה?

יעקב מרגי: מי ייתן לזה מענה?

יעקב מרגי: מאיפה נביא?

יעקב מרגי: מסין, מתאילנד, מהודו?

יעקב מרגי: אם זה לא ייפתר בזמן הקרוב באוניברסיטאות ובמוסדות להשכלה גבוהה, אנחנו נוביל חקיקה על הראש שלהם.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, ואמרתי, ואני מקדיש תשומת לב לנושא הזה כי זה בוער בעצמותיי, בוער בכל מי שמתעסק בסוגיית הילדים המיוחדים.

יעקב מרגי: אני תקווה שהרפורמות שנכונו לנו בחינוך המיוחד והשינויים הרבים יחלחלו במהרה – כפי שאמרתי בדיון הקודם – גם בחינוך החרדי וגם בחינוך בחברה הערבית, כי שם תהליכי החלחול אטיים מדי.

יעקב מרגי: גם אובייקטיבית בגלל שהחברות האלה לא מקבלות מהר, וגם בגלל שהמשרד, לצערי הרב, לא רואה לנכון לתת לזה קדימות.

יעקב מרגי: לעתים קרובות אני שומע: קודם כול אנחנו מחויבים לממלכתי.

יעקב מרגי: הילדים לא יודעים איך נראה ממלכתי, ממלכתי דתי, חרדי, ערבי.

יעקב מרגי: הילד הוא ילד וצריך את המענים ואת ההזדמנות השווה.

יעקב מרגי: רבותי, אני מודה למנכ"ל המשרד שנמצא איתנו כאן ויציג את הנושאים.

יעקב מרגי: הטונים הגבוהים היו למועצה להשכלה גבוהה ולא לחינוך המיוחד, אבל הדברים נושקים זה לזה.

יעקב מרגי: המקצועות האלה נמצאים במצוקה.

יעקב מרגי: צריך לעשות הכול כדי שילד שצריך טיפול כזה או אחר, יקבל אותו, במיוחד שהמדינה יודעת לתקצב את זה והמדינה מגדירה את הצורך בזה.

קארין אלהרר: יש לי הצעה לסדר.

יעקב מרגי: לא עכשיו, אחרי שהמנכ"ל ידבר.

קארין אלהרר: לא, אבל שנייה, הצעה לסדר.

יעקב מרגי: אבל אני באמצע דבריי.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: לא רק את יודעת לומר "לא, רגע".

יעקב מרגי: אני באמצע.

קארין אלהרר: מותר לי כחברת כנסת לבקש הצעה לסדר?

יעקב מרגי: מותר לך.

יעקב מרגי: אני אחליט מתי תקבלי אותה.

קארין אלהרר: בסדר גמור.

קרן ברק: - - -

קארין אלהרר: מה, את העוזרת שלו עכשיו?

קארין אלהרר: הוא מסתדר לבד.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני מתנצל שהרמתי את עוצמת הטונים.

יעקב מרגי: בואו נחזיר אותם לרמה נמוכה.

יעקב מרגי: רבותי, אני רוצה להעביר את רשות הדיבור למנכ"ל המשרד.

יעקב מרגי: אבל לפני כן, מאחר וחברת הכנסת קארין אלהרר ביקשה הצעה לסדר, אני מקווה שזו תהיה הצעת לסדר הדיון, לא נאום.

קארין אלהרר: הצעה לסדר.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, מכיוון שבדיון הקודם כל הדוברים דיברו אחרי המצגת ובסופו של דבר לא היה זמן למנכ"ל להשיב על שאלות, אני מציעה שהפעם זה יהיה הפוך: ישמע אדוני המנכ"ל את השאלות או את ההערות ויתייחס אליהן.

יעקב מרגי: לא, יש לי הצעה יותר פרקטית, נעשה כך: חברי הכנסת יצמצמו בדבריהם, והאורחים שרוצים לדבר ניתן להם לדב.

יעקב מרגי: , נשמע את המנכ"ל, המצגת תהיה קצרה וטלגרפית.

יעקב מרגי: מאחר ואין לי דיון נוסף, אין לי בעיה, אנחנו לא מוגבלים בזמן ונקבל את התשובות.

יעקב מרגי: זה תלוי בכם:

יעקב מרגי: אם תאריכו בדברים – יהיה ארוך; אם תקצרו – יהיה קצר.

יעקב מרגי: נהיה ענייניים.

יעקב מרגי: אני לא דוחה שום דבר.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני המנכ"ל.

שמואל אבואב: אדוני היושב-ראש, בשנה שעברה 259,731 ילדים היו בחינוך המיוחד, כ-11% מכל הילדים היו בחינוך המיוחד.

שמואל אבואב: מה מתעתד להיות בשנה הקרובה?

שמואל אבואב: 259,000 בשנה שעברה יגדלו לכדי 269,400.

שמואל אבואב: חל גידול של 3.7% במספר הילדים בחינוך המיוחד במעבר מן השנה שעברה לשנה הזו.

שמואל אבואב: היכן הילדים יימצאו, באילו מסגרות?

שמואל אבואב: בשלושה מקומות: 65,000 ילדים יהיו בכיתות של החינוך המיוחד בבתי הספר הרגילים; 51,930 ילדים יהיו במסגרות חינוך מיוחד, בגנים ובבתי ספר שהם אך ורק של החינוך המיוחד; והשאר הם ילדים משולבים בכיתות הלימוד, בשילוב בשכיחות גבוהה יותר ובשכיחות נמוכה יותר.

שמואל אבואב: אלה המספרים.

שמואל אבואב: איך זה בהשוואה לגידול של כלל מערכת החינוך?

שמואל אבואב: כל מערכת החינוך גדלה ב-1.7% במעבר מן השנה שעברה לשנה הזו.

שמואל אבואב: החינוך המיוחד, כאמור, גדל פי שניים, ב-3.7%.

שמואל אבואב: זו היא תמונת המצב המתקבעת בשנים האחרונות – יש גידול טבעי במערכת ויש גידול פי שניים במערכת של החינוך המיוחד.

שמואל אבואב: אני רוצה להציג את תמונת המצב של התלמידים הילדים האוטיסטיים במערכת החינוך, שזה האתגר הגדול, אחד האתגרים הגדולים והרגישים שלנו.

שמואל אבואב: בשנת 2017 היו 14,102 ילדים אוטיסטים.

שמואל אבואב: תראו את הגידול: 15% במעבר ל-2018, 16% במעבר ל-2019, ובשנה הזו 22,000 ילדים בחינוך לאוטיסטים.

שמואל אבואב: רק הגידול הזה, של מעבר מן השנה שעברה לשנה הזו, ב-3,279 ילדים, רק זה – 280 כיתות חדשות שנפתחות.

שמואל אבואב: כל כיתה זה כמיליון שקלים.

שמואל אבואב: אני אומר את הדברים גם כדי שאנשי משרד האוצר יבינו מול אילו אתגרים גדולים מערכת החינוך ניצבת בבואנו לדבר על החינוך המיוחד בכלל והילדים האוטיסטים בפרט.

שמואל אבואב: איפה הילדים האוטיסטים יהיו?

שמואל אבואב: כפי שאתם רואים, הכחול מסמן.

שמואל אבואב: המצגת לא עולה.

שמואל אבואב: מה רציתי להגיד במצגת שלא עולה?

שמואל אבואב: בשנה הזו 12,000 ילדים יהיו בכיתות של חינוך מיוחד של ילדים אוטיסטים, ו-6,000 יהיו בכיתות הרגילות.

שמואל אבואב: אנחנו רואים את המגמה של שליש בשילוב ושני-שלישים בכיתות מיוחדות.

שמואל אבואב: המגמה ברורה מאוד.

שמואל אבואב: אנחנו חייבים להסתכל בעיניים פקוחות אל עבר המגמות ההולכות וגדלות.

שמואל אבואב: בשנה הזו אנחנו פותחים 405 כיתות נוספות בחינוך המיוחד.

שמואל אבואב: מה יתווסף בנוסף לכיתות בשנה הזו?

שמואל אבואב: הנגשה פדגוגית, זה מרכיב אחד.

שמואל אבואב: אנחנו נשקיע 50 מיליון שקלים בשנה הזו בהנגשה פדגוגית, באייפדים לילדים בחינוך המיוחד; הנגשת הטיולים – ילדים צריכים לצאת עם הכיתה לטיול, ובכדי להוציא את הילדים בחינוך המיוחד לטיול עם הכיתה הרגילה צריך להנגיש את האוטובוסים ואת כל מה שקשור; צריך להסדיר ספרי לימוד – זה הפרק הראשון שיושקעו בו 50 מיליון שקלים; החלק השני הוא הנגשת כיתות לכבדי שמיעה – בזה נשקיע ב-1,010 כיתות 30 מיליון שקלים: בתקרה אקוסטית, במזגן שקט, באיטום החלונות והדלתות ובמערכת הגברה מותאמת לכבדי שמיעה; המרכיב השלישי הוא הנגשת בית הספר כבית ספר נגיש לאוכלוסייה: הדרך הנגישה, הפיר של המעלית והשירותים לנכים.

שמואל אבואב: זה ייעשה ב-116 בתי ספר, בהיקף של 20 מיליון שקלים.

שמואל אבואב: מה יהיה בנוסף בשנה הזו?

יעקב מרגי: בכוונה אמרת: "הפיר של המעלית", ולא "המעלית"?

שמואל אבואב: כולל הכול.

יעקב מרגי: אני יודע למה אני אומר את זה.

שמואל אבואב: מבחינתנו הפיר כולל את כל המרכיבים, גם את ההכנה.

יעקב מרגי: הוא הבין את השאלה והוא עונה יפה.

יעקב מרגי: לא צריך לעזור לו.

שמואל אבואב: גם מי ששאל הבין את התשובה.

יעקב מרגי: אגיד לך למה שאלתי, כי בהרבה סיורים אתה רואה פיר, ואומרים: תקצבו אותנו על הפיר.

שמואל אבואב: בהסעות מה יקרה השנה, ומה השנה הזו שונה משנה שעברה?

שמואל אבואב: ראשית, יהיו 26,000 מסלולים.

שמואל אבואב: צריך להבין, כל מסלול – צריך לדייק אותו ולהתאים אותו, לראות שהאוטובוס מתאים.

שמואל אבואב: במסלולים הללו נסיע 52,000 ילדים.

שמואל אבואב: בנוסף יהיו לנו 33,000 מלווים, שצריכים להתאים למשימה.

שמואל אבואב: מה חדש?

שמואל אבואב: המלווים של התלמידים בגני הילדים בחינוך המיוחד והסדרה של מערך הסעות לתלמידים בשילוב.

שמואל אבואב: לפני שנה דובר רבות על העניין, שילדים שמצטרפים לשילוב, זה לא מגובה בהסעות.

שמואל אבואב: ההשקעה תהיה כ-1.2 מיליארד שקלים במערך ההסעות.

שמואל אבואב: אני רוצה להראות את הגידול התקציבי בחינוך המיוחד וברור שהוא ימשיך במגמה הזאת.

שמואל אבואב: בשנת תשע"ט התקציב היה 7.5 מיליארד שקלים.

שמואל אבואב: בשנה הזו התקציב הוא 11.4 מיליארד שקלים.

שמואל אבואב: היינו צריכים לסיים מהלך של 50,000 ילדים, להעביר אותם בוועדת ההשמה בשנה הזו בכדי להתאים לכל ילד את מוסד החינוך המתאים לו.

דסטה גדי יברקן: האם זה מה שהגדיל את הכמות?

שמואל אבואב: לא.

שמואל אבואב: סיימנו השנה את כל המערך של ועדות ההשמה – תיכף אדבר על הרפורמה – בהיקף של כ-50,000 ילדים.

שמואל אבואב: החוק שנחקק בשנה הזו, מה הוא אומר לגבי הדברים שהשתנו במהלך השנה?

שמואל אבואב: התחלנו את הפיילוט בצפון.

שמואל אבואב: בפיילוט בצפון – שאחר כך אפשר יהיה להרחיב לגביו – ניגשו לוועדת הזכאות והאפיון.

שמואל אבואב: אני רוצה להסביר: הוקמו ועדות ייחודיות, שנקראות ועדות זכאות ואפיון, שהן ועדות שמאופיינות, בשונה מן הוועדות של העבר, בכך שיש שם איש מקצוע שקם למלאכת יומו בבוקר ועד ערבו של היום והוא עוסק אך ורק בנושא של התאמת השמת הילדים למסגרת הנכונה וללכת לראות מה קורה איתם.

שמואל אבואב: עברו בוועדות של הזכאות והאפיון 10,491 ילדים.

שמואל אבואב: החוק אומר שאנחנו צריכים להסדיר פתרון לכל אחד.

שמואל אבואב: לכל רואי השחורות משנה שעברה, כל אלו שאמרו שזה לא יכול להיות – מתוך 10,491 ילדים שהיו בוועדות השמה, רק 74 לא קיבלו את הזכאות.

שמואל אבואב: כל השאר – הוועדות אישרו את הזכאות.

שמואל אבואב: לכן מה תמונת המצב בשנה הקרובה בצפון?

שמואל אבואב: אם זה יעבוד נכון, זה יהיה תכלית ההגשמה בשנה הבאה, תשפ"א, במערכת כולה.

שמואל אבואב: מתוך 10,000 ילדים שעברו את הוועדות, 3,365 יהיו בכיתות חינוך מיוחד בבית ספר רגיל, דהיינו בכיתות של חינוך מיוחד בבית ספר רגיל; 4,042 יהיו משולבים בתוך הכיתות; ו-2,717 יהיו בגנים ובבתי ספר שהם רק חינוך מיוחד.

שמואל אבואב: הבחירה של ההורים, הסכמת ההורים וראיית ההורים עין בעין את מה שוועדת האפיון קבעה קרתה ב-99% מן המקרים.

שמואל אבואב: 93 הורים לא בחרו עדיין את סוג המסגרת לילדיהם.

שמואל אבואב: זאת אומרת שאנחנו רואים פה בגדול – אין שאלה, כל דבר הוא עולם ומלואו, אין פה מה לדבר, הורה אחד שלא שיבצנו את הילד שלו זה דבר משמעותי שמדיר שינה מכל המשפחה, אין מה לדבר, אבל המגמה של ראייה של ההורים ביחד עם הוועדות נותנת לנו אופטימיות שזה מתווה נכון.

שמואל אבואב: בנוסף לכך, וללא קשר לחינוך המיוחד, ועם קשר עבותות לחינוך המיוחד, אנחנו משקיעים בשנה הזו 260 מיליון שקל בבתי הספר.

שמואל אבואב: במה?

שמואל אבואב: בשעות הכלה – 135 מיליון שקלים; בתקציב שקלי למנהלי בתי הספר בכדי שיוכלו לתרגם את זה לסל של שירותים וסל של מערך שמותאם לילדים המורכבים.

שמואל אבואב: נכנס כבר ב-90% מבתי הספר רכז השתלבות, שזו תהיה משימתו, לשם הוא יוכל להקדיש את תשומת לבו.

שמואל אבואב: לא רק, אבל הוא יהיה מיועד לדבר הזה; ומרחבי הכלה – כפי שדיברנו בישיבה הקודמת, אנחנו מקצים לזה 20 מיליון שקלים.

שמואל אבואב: הכוונה היא לאט-לאט להכניס בבתי הספר חדרי הכלה.

יעקב מרגי: כל זה למחוז צפון?

שמואל אבואב: לא.

שמואל אבואב: מה שאמרתי עד עכשיו מיועד לכלל הארץ.

שמואל אבואב: אנחנו רואים פה מרחבי הכלה במגדל העמק ובבית ספר קציר במועצה אזורית ובשדרות וכיוצא באלה במכלול המקומות.

שמואל אבואב: מה באשר לבינוי?

שמואל אבואב: עד השנה הזו בנינו, כפי שאתם רואים בצבע הסגול, 70 כיתות, 73 כיתות, 64 כיתות.

שמואל אבואב: בשנה שעברה יצאנו לדרך עם בנייה של 300 כיתות.

שמואל אבואב: בשנה הבאה ייבנו עוד 300 כיתות.

שמואל אבואב: אנחנו רוצים להגיע למצב שתוך ארבע–חמש שנים נגמור בניית 1,150 כיתות.

שמואל אבואב: למה זה כל כך חשוב?

שמואל אבואב: כי זה מנגיש את מוסד החינוך ליד הילדים וזה נותן מענה לצרכים שהלכו ונערמו בשנים האחרונות.

שמואל אבואב: על אף העובדה שיש לנו אתגר – לא כל ראש רשות מקומית רואה עין בעין את הצורך להקים בית ספר.

שמואל אבואב: הוא אומר:

שמואל אבואב: עם כל הכבוד, אני לא משרד החינוך, אני לא רואה את הראייה הכלל-אזורית, אני מסתכל על השטח המוניציפלי שלי.

שמואל אבואב: אנחנו עוברים רשות, רשות.

שמואל אבואב: כל מי שעוקב, בכל ישיבות הסטטוס כמעט ואין לנו רשויות מקומיות, לעומת מה שהיה לפני שנתיים ושלוש שנים, שבהן אנחנו לא מצליחים לבנות את מוסדות החינוך של החינוך המיוחד שצריכים להיבנות.

יעקב מרגי: ואם יהיו כאלה, יהיו סנקציות כלפיהם?

שמואל אבואב: אני מעריך שלא נגיע למצב שצריך להשתמש בסנקציות.

יעקב מרגי: כפי שהוא מוותר על כיתת חינוך מיוחד אולי הוא יוותר על דברים אחרים שאתה נותן לו.

שמואל אבואב: בטרם הצורך להגיע לסנקציות צריך לפתור את זה.

שמואל אבואב: אני רוצה לסכם בכדי לא לגזול זמן רב.

שמואל אבואב: אנחנו באתגר גדול מאוד בחינוך המיוחד.

שמואל אבואב: מי שרואה את עבודת המשרד, רבותי, אנחנו מ-6 בבוקר ועד 11 בלילה עוברים שֵם-שֵם.

שמואל אבואב: קל להגיד: 50,000, אבל בסוף למצוא את הדבר הנכון, בהסכמה עם ההורים, במקום המתאים – זו משימה מורכבת.

שמואל אבואב: הילדים העצמאיים יודעים לעשות את זה, זה פשוט: ילד הולך לבית ספר.

שמואל אבואב: ילד שהוא בחינוך המיוחד – זה כרוך במורכבות שמחייבת רגישות רחבת-היקף.

שמואל אבואב: לא תמיד זה ניכר, לא כל פעם אנשים רואים את זה, אבל המאמץ גדול מאוד.

שמואל אבואב: אני מקווה מאוד שהרפורמה שאנחנו הולכים אליה, לצד ההבנה במשרד האוצר שאנחנו הולכים לעידן אחר, החינוך המיוחד הולך לעידן אחר – המגמות, ההיקפים, הצרכים: זה לא משהו בשולי מערכת החינוך, וגם מתוך ראייה חברתית, למקסם את כל המאמץ האפשרי בכדי לשלב את הילדים במקום שזה ניתן, בלי להפר את האיזון של הכיתה ואת כל אורחות חיי בית הספר.

שמואל אבואב: ילד זכאי להימצא בסביבת ילדים בני גילו, ואנחנו רוצים לראות אותם יוצאים לטיול והולכים לחוגים והולכים לתנועת נוער.

שמואל אבואב: בכדי לעשות את כל זה צריך פתיחות, התמדה והבנה שאנחנו הולכים למדיניות חברתית שמשלבת את הילדים בכל מקום שרק ניתן.

יעקב מרגי: תודה, אדוני המנכ"ל.

יעקב מרגי: כפי שאמרתי בתחילת דבריי, העשייה רבה, אבל כנראה הקצב גדול ויש עוד פערים משנים קודמות.

יעקב מרגי: אין ספק שזה מחייב.

יעקב מרגי: חשבנו שבקדנציה הזו נוכל לשים קצת בצד את החינוך המיוחד.

יעקב מרגי: הוא יהיה על סדר היום של הוועדה.

יעקב מרגי: אם אני אהיה בוועדה בקדנציה הבאה אז בוודאי, נושא החינוך המיוחד לא ירד מסדר היום, כפי שהיה בכנסת העשרים.

יעקב מרגי: הרפורמה – עינינו נשואות לתהליך היישום.

יעקב מרגי: כולנו תקווה שזה יהיה תואם את כוונתנו הטובה וכוונת המחוקק ושהחששות יתבררו רק כחששות.

יעקב מרגי: בצדק יש חששות – כשמדובר בילדים מיוחדים צריך לחשוש, צריך להיכנס לכל שינוי בחרדת קודש כי חיי היום-יום של הילדים המיוחדים ושל הוריהם הם עולם אחר מאשר של הורים וילדים שאין להם שום קושי והכול מובן מאליו.

יעקב מרגי: לכן אנחנו צריכים להיות שם.

יעקב מרגי: המשרד צריך להיות שם בשבילם, אנחנו צריכים להיות שם.

יעקב מרגי: אני מסכים איתך, כל ילד הוא עולם בפני עצמו וכשמציגים מספרים אפשר לחשוב שזה טיפול אחד שהולך כך ונגמר.

יעקב מרגי: שמעתם רק על מחוז צפון:

יעקב מרגי: 10,000 שעברו בוועדות זכאות ואפיון – שם כל ילד הוא פרויקט בפני עצמו, ולאחר מכן לתפור לו את חליפת הטיפול והתקצוב התואם והמערכת שתקלוט אותו, וכל זה במעקב.

יעקב מרגי: אני חוזר על דברי הברכה והתודה לגברת ד"ר אורנה שמחון שאירחה אותנו בצפון והיא הותנדבה, כך נקרא לזה, בחקיקה שמחוז הצפון יהיה הראשון שיוביל את זה.

יעקב מרגי: כולנו תקווה שזה יהיה הצלחה, גם יתאם לציפיות.

יעקב מרגי: נידבתי אותך – לא היית בישיבה הקודמת – שאת תהיי המנטורית לשאר המחוזות בתשפ"א.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: מיכאל ביטון – יצא.

יעקב מרגי: אחמד טיבי – נדלג עליך.

יעקב מרגי: קארין אלהרר, בבקשה.

קארין אלהרר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

קארין אלהרר: אדוני המנכ"ל, שמעתי את הדברים.

קארין אלהרר: אני לא מתכחשת לעובדה שנעשים מאמצים כבירים.

קארין אלהרר: ועדיין, אדוני, אומר מספר מצומצם של נושאים שלא קיבלו מענה הולם.

קארין אלהרר: יש מענה, אבל המענה לא מתאים לכולם.

קארין אלהרר: נושא הטיפולים הפרה-רפואיים – זה לא משהו של לגעת בכוכבים.

קארין אלהרר: זה המהות של שילוב תלמידים.

קארין אלהרר: בלי הטיפולים הפרה-רפואיים אתם גוזרים על ההורים שלהם בעצם לקחת אותם לחינוך המיוחד.

קארין אלהרר: כשאומרים לילד: בוא תשתלב, אבל אין מטפלים פרה-רפואיים שנותנים מענים, אז מה עשינו?

קארין אלהרר: ואין מטפלים פרה-רפואיים.

קארין אלהרר: לצערי המחסור קיים לא רק בפריפריה, שם הוא חמור אלפי מונים, אלא קיים מחסור גם במרכז.

קארין אלהרר: זה דבר שהוא באמת בלתי סביר והוא בעיניי היתדות החזקות של שילוב מלא ואמיתי.

קארין אלהרר: נושא הבינוי – נכון, הנגשות אקוסטיות של כיתות הן הנגשות לא יקרות ומהירות יחסית, וזה קורה יותר.

קארין אלהרר: כשמדובר בהנגשות פיזיות, המצב רחוק מאוד מלהשביע רצון.

קארין אלהרר: אדוני המנכ"ל, אני מדברת על מקרה אחד, שהוא מקרה בוחן עבורי.

קארין אלהרר: עוד ב-2015 כשקיימנו ישיבת הכנה לשנת הלימודים, ציינתי מקרה של ילדה בבית שמש שמסתייעת בכיסא גלגלים, שצריכה לעלות בכל יום 36 מדרגות כדי להגיע לבית הספר שלה, בהלוך ובחזור.

קארין אלהרר: אציין שעד היום מ-2015 עברו ארבע שנים.

יעקב מרגי: המדרגות נמצאות בתוך בית הספר?

קארין אלהרר: הן בכניסה לבית הספר.

קארין אלהרר: בית הספר עדיין לא נגיש.

קארין אלהרר: זה מלמד אותי על בעיה קשה מאוד.

קארין אלהרר: לא בכדי היושב-ראש שאל אותך על האבחנה בין פיר המעלית לבין המעלית, כי גם כשיש פיר מעלית זה לא פותר את עניין המעלית.

קארין אלהרר: בלשכה שלי אני מקבלת אין-ספור פניות לגבי מעליות, שאומרים להם: "רגע, מזמינים", ולא נדבר על התסבוכת בין השלטון המקומי לבין משרד החינוך, דבר שלא נפתר.

קארין אלהרר: נותנים הרשאה להתחייב, לעירייה אין כסף.

קארין אלהרר: הדבר הזה רק הולך ומרחיק את הפתרון האמיתי.

קארין אלהרר: שלא נדבר על הורים עם מוגבלויות שרוצים ללוות את ילדיהם לבתי הספר וזה לא תמיד קורה כי הכניסה לבית הספר לא נגישה.

יעקב מרגי: תודה.

קארין אלהרר: רגע, אפשר להמשיך?

קארין אלהרר: הייתי קצרה מאוד בדיון הקודם.

יעקב מרגי: ועכשיו ארוכה מאוד.

יעקב מרגי: עוד דקה.

קארין אלהרר: אני אומרת דברי טעם.

יעקב מרגי: כולם אומרים דברי טעם.

קארין אלהרר: דבר נוסף הוא הפרוטוקולים של הוועדות.

קארין אלהרר: אנחנו מקבלים תלונות שהורים לא מקבלים פרוטוקולים של הוועדות.

קארין אלהרר: זה בניגוד לחוק.

קארין אלהרר: זה לא טובה שעושים למישהו אלא זה פשוט בניגוד לחוק.

קארין אלהרר: אני מבקשת שירועננו הוראות החוק בכל הוועדות, כי זה פשוט דבר שלא מתקבל.

קארין אלהרר: בנושא ההסעות, תלמידים רבים – אני לא יודעת אם זה קשור להוצאת תלמידים לרשות קטנה או בשל נושא ההסעות, זה איפשהו נופל באמצע – אומרים להם שבגלל ההסעות לא מוציאים אותם.

קארין אלהרר: רשות אומרת: אני דואגת קודם לבני עירי, שזה לגיטימי והגיוני, אבל העניין הוא שהתלמידים שזקוקים לשירותי החינוך בעיר הקטנה לא יוצאים ולא מקבלים את המענה הראוי, וזה דבר שאף הוא לא מתקבל על הדעת.

קארין אלהרר: באמת אין זה סוד שיש עלייה תלולה מאוד במספר האבחונים שניתנים במדינת ישראל.

קארין אלהרר: אפשר לחלוק אם זה טוב או רע, אבל זה המצב.

קארין אלהרר: משזה המצב – המשרד מחויב לתת מענה לתלמידים.

קארין אלהרר: יש הרבה מאוד תלמידים באזור - - - שאין להם מענים, גם בצפון.

קארין אלהרר: הייתי באזור - - -

יעקב מרגי: לא צריך לפרט.

יעקב מרגי: אמרת את הנקודה, היא ברורה.

יעקב מרגי: אין לנו זמן, ואחר כך תלינו על כך שאין תשובות.

קארין אלהרר: אני לא בונה על כך שנגיע לתשובות היום.

קארין אלהרר: מה לעשות, אני ריאלית.

קארין אלהרר: אני רק מבקשת בעניין הזה – דיבר כאן מישהו בדיון הקודם על הקשר בין החינוך לרווחה.

קארין אלהרר: צריך להיות גם קשר בין החינוך לרווחה.

קארין אלהרר: אנחנו יכולים להכין תוכנית שהיא מעבר לשנה הקרובה או לשנתיים הקרובות.

קארין אלהרר: ילד שאובחן ככל הנראה יהיה קשה לצאת מזה, אז יש להתכונן בהתאם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אחמד טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: אדבר בקצרה.

אחמד טיבי: יש אי-שוויון בין מערכת החינוך העברית לבין מערכת החינוך הערבית הכללית, על אחת כמה וכמה כאשר מדובר על החינוך המיוחד.

אחמד טיבי: אזכיר בקצרה חלק מדוח מיוחד, נדמה לי הדוח הראשון הכתוב, שהוכן על ידי "קשר – הבית של המשפחות המיוחדות".

אחמד טיבי: הוא סוקר את מערך החינוך המיוחד בחברה הערבית.

אחמד טיבי: הבעיה המרכזית שהוצגה בדוח, אדוני היושב-ראש, מכובדי המנכ"ל, היא הפגיעה בזכויות הילד הערבי בעל הצרכים המיוחדים עקב מדיניות הקצאות מפלה שאינה מותאמת לצרכים.

אחמד טיבי: בדוח דובר על הזנחה מערכתית מתמשכת של החינוך המיוחד הערבי, המתבטאת בהקצאת משאבים מקצועיים וכוח אדם איטית שמפגרת אחר הגידול בצרכים.

אחמד טיבי: אחדות מן ההקצאות מתבצעות על פי קריטריונים בלתי ענייניים ובלתי שוויוניים.

אחמד טיבי: יש למשל בעיות באיתור ואבחון.

אחמד טיבי: גם שילוב של ילדים עם צרכים מיוחדים בחינוך הערבי הרגיל הוא בעייתי.

אחמד טיבי: עקב מחסור במסגרות ובאנשי מקצוע בחינוך המיוחד הערבי נפוצה נטייה להתחנכות במסגרות בעברית, דבר שפוגע למשל בלשון, בשפה, בפרקטיקה על חשבון שפת אם.

אחמד טיבי: יש ליקויים חמורים בחקיקה, בנהלים, ביישומים בתחום האיתור והאבחון וההשמה, כפי שאמרתי.

אחמד טיבי: אין ספק שהפער שקיים בין שתי המערכות הכלליות, קיים עוד יותר בחינוך המיוחד.

אחמד טיבי: יש לתת דגש יתר על אבחון מקצועי, תקציבים ומסגרות מיוחדות.

יעקב מרגי: בסטנדרטים של אחמד טיבי זה היה יענו בקצרה.

יעקב מרגי: .. גדי יברקן, בבקשה.

דסטה גדי יברקן: גם אני אקצר בדבריי.

דסטה גדי יברקן: אני רוצה להעלות כמה נקודות.

דסטה גדי יברקן: לא נראה לי – יכול להיות שהמנכ"ל יתקן אותי – המענה לפעוטות עם צרכים מיוחדים רפואיים במעונות היום וגם בגילאי לידה עד שלוש.

יעקב מרגי: זה לא בתחום מערכת החינוך, זה לא הדיון היום.

יעקב מרגי: אנחנו דנים על ילדים מגיל שלוש ומעלה.

דסטה גדי יברקן: מצוין.

דסטה גדי יברקן: אני חושב שעדיין זה אותה מערכת.

יעקב מרגי: אתה שואף לשלמות.

יעקב מרגי: בסדר.

דסטה גדי יברקן: יש המון ילדים שנשארים בבית כתוצאה מכך שעדיין לא קיבלו פתרון.

דסטה גדי יברקן: אשמח לקבל תשובה.

דסטה גדי יברקן: דבר נוסף, יש ילדים עם צרכים מיוחדים במרכזי קליטה של עולים.

דסטה גדי יברקן: איך המערכת מתארגנת, גם להתמודד עם קשיי השפה וגם כשזה שילוב של מערכת הבריאות ומערכת הרווחה?

דסטה גדי יברקן: איך אתם מתארגנים בנושא הזה?

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: גברת גורודצקי, בבקשה, בקצרה.

אורה גורודצקי: אני אימא לשתי ילדות עם נכות פיזית.

אורה גורודצקי: הן משולבות בחינוך רגיל במשך כל השנים.

אורה גורודצקי: אחת עולה לכיתה ו' ואני כבר ארבע שנים מבקשת בשבילה פדל חשמלי עם שלט רחוק בשירותים.

אורה גורודצקי: ארבע שנים אני פונה לעירייה ואני לא מקבלת את זה.

אורה גורודצקי: אני מודה מאוד למשרד החינוך על כך ששתי הבנות שלנו, אחת קיבלה מחשב נייד והשנייה קיבלה אייפוד, אבל הבעיה היא שלא מתירים להן לקחת את זה הביתה אז הן לא יכולות לעשות שיעורי בית.

אורה גורודצקי: יש לי עוד ילדה בכיסא גלגלים, שהייתה כאן ואחרי שישבה שעתיים כבר לא יכלה להישאר, היא מסתובבת בפרוזדור.

אורה גורודצקי: היא עולה לכיתה י' השנה.

אורה גורודצקי: כבר שלוש שנים אין כיתה נגישה בתיכון בלוד, אין מעלית.

אורה גורודצקי: לא משלבים אותה בטיולים באופן שווה, לא נותנים לה הקלות בבגרויות, יש בלגן שלם בבית הספר הזה.

אורה גורודצקי: אני מבקשת מאוד לקבל סיוע.

יעקב מרגי: חשבתי שתדברי על משהו כללי.

יעקב מרגי: בעיות פרטניות – אפשר לטפל בהן.

יעקב מרגי: אני גם יכול להגיע לקונגרס ולהתלונן למה לא נתנו לי לדבר.

אורה גורודצקי: - - -

יעקב מרגי: אלה בעיות קשות שמצריכות טיפול.

יעקב מרגי: אני מציע לך להעלות את זה על הכתב ולהעביר את זה למנכ"ל המשרד וזה יטופל.

יעקב מרגי: זה לא הפורום המתאים.

יעקב מרגי: אם כל אחד יתחיל פה להציג בעיות פרטניות - - -

רויטל לן כהן: היא מעלה את זה על הכתב.

יעקב מרגי: היא לא העלתה על הכתב, אליי היא לא שלחה מכתב.

יעקב מרגי: אליך אולי היא שלחה מכתב.

רויטל לן כהן: גם אליך שלחו.

יעקב מרגי: אני אומר לך שלא.

יעקב מרגי: את רוצה להחליט מה הגיע אליי ומה לא הגיע אליי?

יעקב מרגי: תאמיני לי, מתוך אלפי הפניות, אני יודע מה הגיע אליי ומה לא הגיע אליי, אני מעורב אישית בכל פנייה.

אורה גורודצקי: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה לך.

יעקב מרגי: חבר הכנסת טל רוסו, בבקשה.

טל רוסו: בשבוע שעבר סיירנו בצפון, ראינו את הפיילוט המרשים בעין המפרץ.

טל רוסו: השאלה היא מה המשמעויות להרחיב את זה לכל הצפון, לכל המגזרים, ואחרי זה כמובן לכל הארץ ובכל המגזרים.

טל רוסו: מה המשמעויות?

טל רוסו: מה לוחות הזמנים?

טל רוסו: מה העלויות?

טל רוסו: מה התוכנית?

יעקב מרגי: במשפט אחד: התיקון לחוק החינוך המיוחד מלכתחילה לא היה צריך להפלות.

יעקב מרגי: בעיקרון זה חל על כל הזרמים בחינוך ללא אפליה, פרט למוסדות הפטור, שזה סטטוס אחר, אבל גם לגבי המוכש"ר, גם לגבי החינוך הממלכתי, הממלכתי-דתי, החרדי, והמגזר הערבי בוודאי בתוך זה.

יעקב מרגי: לכן מלכתחילה היה אסור להפלות בחינוך המיוחד בין הזרמים בחינוך, כל שכן שנאמרה אמירה, וחבל שהיו צריכים בכלל לעתור לבג"ץ כדי שיישמו את מה שהיה מובן מאליו על פי חוק.

יעקב מרגי: המנכ"ל יענה לך תשובה.

טל רוסו: מה התוכנית?

יעקב מרגי: המנכ"ל יענה תשובה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת ג'בארין, בבקשה.

יוסף ג'בארין: גם אני הייתי שותף לסיור בצפון ואני מסכים שמה שראינו שם היה באמת מרשים.

יוסף ג'בארין: התקווה שלנו, שזה באמת יהיה המודל בכל מקום.

יוסף ג'בארין: התקווה שהבענו באותו סיור, שהחוק יעזור לצמצם פערים בחינוך המיוחד בין המרכז לפריפריה, ובטח בין יהודים וערבים.

יוסף ג'בארין: אני תמיד מדבר על אותה אפליה משולשת כשזה מגיע לתלמידים הערבים בחינוך המיוחד: גם כחלק מן החינוך הערבי, גם כחלק מקבוצות מוחלשות, אבל גם כמיעוט בתוך החברה הערבית שסובל אולי גם מהדרה פנימית בתוך החברה עצמה.

יעקב מרגי: אמרתי את זה בסמוי בפתיחת דבריי, אמרתי שבחברות האלה זה מחלחל אובייקטיבית לאט יותר, וגם המשרד צריך פה לתת יותר.

יוסף ג'בארין: זה בדיוק הנקודה, שזה אולי מחייב את המשרד לעשות פעילות יותר של outreach בקרב האוכלוסייה הערבית.

יוסף ג'בארין: אני מדגיש כאן את מה שהדגשתי באותו סיור, שבדרך כלל בקרב קבוצות מיעוט בעולם, ולדעתי גם בקרב הקהילה האתיופית, יש אבחון-יתר לחינוך המיוחד של תלמידים בקבוצות מיעוט.

יוסף ג'בארין: בחברה הערבית הבעיה הפוכה – יש תת-אבחון, גם בגלל קושי של משאבים, גם בגלל היעדר אנשי מקצוע, מחסור בהתמחויות בנושא, גם בשל היעדר או מחסור רציני במקצועות הפרה-רפואיים.

יוסף ג'בארין: לכן אני חושב שהסתכלות רחבה ליישום החוק בקרב החברה הערבית מחייבת לראות את כל הבעיות הללו ולמצוא את המענה להן.

יוסף ג'בארין: אגב, לגבי מקצועות פרה-רפואיים, אני מפנה את תשומת לב המנכ"ל ואנשי משרד החינוך שהיום יותר ויותר סטודנטים ערבים לומדים את המקצועות הללו באוניברסיטאות ברשות הפלסטינית וחשוב להכין אותם כדי שייקלטו בתוך מערכת החינוך הערבית.

יוסף ג'בארין: לא תמיד נמצאים בידם כל הכלים הנדרשים אבל חשוב לראות את זה, לראות פוטנציאל שיכול לקדם את מערכת החינוך המיוחד.

יעקב מרגי: סליחה, ברשותך: כפי שקורה במקצועות אחרים, פה מקשים ללמד, ואנשים מוכנים ללמוד ברמה גבוהה, בעומס לימודי רב, ושם לפעמים לומדים יום אחד בשבוע או יומיים בשבוע, והאבסורד הגדול, שאחר כך משרד החינוך מכיר בהם.

יעקב מרגי: כך היה במשרד הבריאות עם המקצועות הרפואיים.

יעקב מרגי: אבל מה לעשות.

יצחק פינדרוס: מה אומר החוק?

יעקב מרגי: פעם היו אומרים: תדבר ללמפה.

יצחק פינדרוס: מי שלמד בקנדה בבית ספר מקצועי וקיבל תעודה מקצועית לא אקדמית יכול ללמד היום במדינת ישראל.

יעקב מרגי: והמל"ג ממשיך להערים קשיים.

יוסף ג'בארין: שלא אובן לא נכון: לא התכוונתי להגיד משהו נגד בתי הספר.

יוסף ג'בארין: במקצועות הפרה-רפואיים יש קושי להתקבל ללימודים גבוהים בישראל, לכן יש רבים שלומדים בחו"ל, ולדעתי זה דווקא קאדר מצוין שצריך לקלוט אותו.

יעקב מרגי: אני רק מלין על עצמי, לא מלין עליהם.

יוסף ג'בארין: הערה אחרונה שהיא נכונה, דבר שאני שומע לא רק בחברה הערבית אבל בעיקר בחברה הערבית, שרבים מן המורים שמקבלים תלמידים בשילוב לא קיבלו הכשרה איך להתמודד עם המצב הזה.

יוסף ג'בארין: פתאום יש להם תלמידים מן החינוך המיוחד.

יוסף ג'בארין: זה מחזיר אותנו לסוגיה של הכשרת מורים, שלא כל כך עסקו בה בחוק החינוך המיוחד וצריך לתת עליה את הדעת.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: זה קיבל התייחסות מיוחדת ברפורמה.

יוסף ג'בארין: זה בינתיים עוד לא מיושם.

יעקב מרגי: כנראה לא הקשבת לכל הסקירה בצפון.

יעקב מרגי: חברת הכנסת עומר ינקלביץ', בבקשה.

עומר ינקלביץ': תודה רבה, אדוני.

עומר ינקלביץ': תודה רבה על הסיור, הוא היה באמת מרתק.

עומר ינקלביץ': עלו הרבה נקודות.

עומר ינקלביץ': אני יודעת שהזמן קצר מאוד, אז אני רוצה בבקשה להעלות את הנקודה של האיתור המוקדם, שגם דיברנו עליה בסיור בצפון.

עומר ינקלביץ': צריך להקפיד לבנות בתוכנית הזאת איתור מוקדם בשלב של הגן.

עומר ינקלביץ': אני רואה שיש ילדים חכמים מאוד שפשוט קל לפספס אותם.

עומר ינקלביץ': הם לא צפים על פני השטח במבדקים הרגילים, וחבל לפספס אותם.

עומר ינקלביץ': שמעתי נתון לגבי דיסלקציה, שאחד מתוך חמישה ילדים סובל מדיסלקציה ובעצם לא מצליחים לאתר אותם.

עומר ינקלביץ': המחקרים, כפי שדיברנו כאשר היינו בצפון, מוכיחים שניתן לפתור את הבעיה על ידי טיפול בשלב מוקדם ועל ידי עבודה מדויקת.

עומר ינקלביץ': ההתערבות הנכונה מאוד מאוד קריטית ומשמעותית פה.

עומר ינקלביץ': דבר נוסף, כשהילדים משולבים, אני חושבת, לפי מה שראינו, שאין באמת התאמה מדויקת ללקויות, כלומר הטיפול לא מדויק ונוצר מצב שהילדים מתפספסים, וחבל על כך.

עומר ינקלביץ': שוב אני אומרת, המחקר אמר שבגיל מוקדם ניתן לגרום לטיפול במוח בחלק מן המקרים.

אורלי פרומן: את זה צריך מגיל לידה, שזה יהיה תחת משרד החינוך.

עומר ינקלביץ': זו נקודה שהעלינו, ושוב אני רוצה להגיד שכאשר יש לקות מסוימת, בסוף אין באמת להורה בחירה, כי בסוף הסל שניתן בשילוב הוא סל מופחת.

עומר ינקלביץ': הבקשה והתקווה היא שהסל יהיה גדול מספיק כדי שכן תהיה בחירה בצורה מדויקת.

עומר ינקלביץ': בנוגע לפרה-רפואי, גם יש מקומות מסוימים – ועוד פעם, יכול להיות שזה דיון עומק שצריך להיכנס אליו – אבל יש מקומות שכבר לומדים לפרה-רפואי והיום לא מקבלים בסוף את התעודה.

עומר ינקלביץ': זה דיון שצריך להיערך מול המערכת.

יעקב מרגי: מאותה סיבה.

עומר ינקלביץ': צריך לטפל בזה.

עומר ינקלביץ': יש כבר מורות שסיימו את לימודי הטיפולים הפרה-רפואיים ולא קיבלו תעודה.

עומר ינקלביץ': נושא קיפוח הגננות – אני מקווה שנדבר עליו ביום רביעי.

יעקב מרגי: ביום רביעי ייערך דיון מיוחד.

עומר ינקלביץ': לגבי הפריפריה חברתית – אני רוצה לומר שבצפון דיברתי על נושא הפריפריה החברתית ואז ניגשה אליי נציגת החרדים והגישה לי חוברת.

עומר ינקלביץ': ראיתי שבפיילוט באמת יש רצון לשלב את הפריפריה החברתית: חרדים, ערבים, דרוזים ובדואים בצורה מאוד יישומית ומשמעותית.

עומר ינקלביץ': כולי תקווה שבכל הארץ זה ייעשה באופן שוויוני, בצורה מדויקת ונכונה.

עומר ינקלביץ': תודה רבה.

יעקב מרגי: כדי שזה יקרה, זה צריך להיות בתוך המחוזות הגיאוגרפיים, לא במחוז ייעודי.

יעקב מרגי: הרהרתי בקול, שישמע מי שצריך לשמוע.

יעקב מרגי: גברת קלינגר, בבקשה.

לירון קלינגר: תודה.

לירון קלינגר: אני קצת מתרגשת.

לירון קלינגר: בהתחלה חשבתי פשוט להעלות את הקושי של הבן שלי כהורה לילד עם צרכים מיוחדים.

לירון קלינגר: ככל שחזרתי ובדקתי מסתבר שהיום, לצערי, אני מדברת בשמם של 2,044 ילדים בחינוך המיוחד.

לירון קלינגר: אני מדברת על חברת בית אקשטיין – שירותי חינוך, שהיא חברה בע"מ למטרת רווח, היא לא עמותה, ובעצם היא מוסד מוכר שאינו רשמי.

לירון קלינגר: היום יש לנו שתי מערכות חינוך מיוחד: מערכת החינוך של משרד החינוך למוסדות מוכרים ורשמיים ומערכת מוסדות מוכרים שאינם רשמיים, אשר אינם מפוקחים, הם לא נכנסים ל"אופק חדש" ומתוקצבים ב-33% פחות ממערכת החינוך הרשמית.

לירון קלינגר: נתון מפתיע שגיליתי כשחפרתי בדוחות, גם הדוחות הפיננסיים של חברת בית אקשטיין וגם במשרד החינוך, הוא שלמרות שהם מתוקצבים פחות ולמרות שהם לא נמצאים עדיין ב"אופק חדש", יש להם רווח נקי לאחר מס של 12 מיליון שקלים בשנה.

לירון קלינגר: הנתון הזה בלתי נתפס כי הקשיים שאני חווה אל מול בית הספר שבו הבן שלי סיים כבר שנה שלישית הם שאין תקציבים: אין טיפולים פרה-רפואיים כי אין תקציבים, אין מורים כי המורים לא מקבלים "אופק חדש" ולא משתלם להם להגיע ובהזדמנות הראשונה הם בורחים, יש שם תחלופה מטורפת של כוח אדם, אין טיפולים פרה-רפואיים.

לירון קלינגר: נתון נוסף – אני מסתכלת על הדפים כדי שלא אפספס אף נקודה חשובה – נכון לשנת 2018 סך העובדים ברשת החינוך הזו - - -

יעקב מרגי: גברתי, הם לא נמצאים כאן לתגובה.

יעקב מרגי: גם אם היו – לא הייתי נותן להם להגיב.

יעקב מרגי: אני לא רוצה להיכנס.

יעקב מרגי: תקשיבי: יכול להיות שיש להם תרומות, יכול להיות שהייתה להן קרן גדולה והיא לאט-לאט נאכלת.

יעקב מרגי: זה לא דיון רציני.

יעקב מרגי: זה שיש להם יתרה – גם אני רוצה שכל מה שמשולם על הילדים יושקע בילדים, לא על מכוניות, אבל מה לעשות, צריך תקורה.

יעקב מרגי: אני לא בא להגן על בית אקשטיין, שלא תביני אותי לא נכון, אבל זה לא דיון רציני.

יעקב מרגי: את מעלה כאן נתונים שאי אפשר להתמודד איתם.

לירון קלינגר: הכול נמצא ברשת בנתונים של החברות.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: זה לא הדיון.

יעקב מרגי: צריך להיות הוגן.

רויטל לן כהן: הטענות הן למשרד ולא לבית אקשטיין.

יעקב מרגי: סליחה, את הבנת כך.

יעקב מרגי: אני שמעתי משהו אחר.

יעקב מרגי: מה את רוצה?

יעקב מרגי: כל אחד שומע איך שהוא רוצה.

לירון קלינגר: אני רוצה להבהיר את הנקודה.

לירון קלינגר: אתה צודק, הם לא כאן להגן על עצמם.

לירון קלינגר: אני מדברת בשם הבן שלי ובשם הילדים.

לירון קלינגר: מה שקורה הוא, הרי אחרי ועדות ההשמה, מתי שנקבעה הזכאות, אין לי בעצם אפשרות לערער על השיבוץ.

לירון קלינגר: בני נשלח לבית הספר על פי שיבוץ של העירייה, כי שם יש מקום.

לירון קלינגר: בתי הספר מלאים, יש להם הגבלה של מספר תלמידים.

לירון קלינגר: מה שקורה, שאין לנו אפשרות לערער.

לירון קלינגר: אני יודעת ואני רואה, ואגב יש לי גם מסמך רשמי מבית הספר של הבן שלי שהם לא יכולים לספק לו את מערכת התמיכה שהוא זקוק לה.

לירון קלינגר: יש לי מכתב רשמי מהם שהם באמת לא מסוגלים לעמוד בזה כי אין להם כוח אדם, וכי כוח האדם שלהם לא מספיק איכותי וחסר ניסיון.

לירון קלינגר: הם גם לא מספקים להם הדרכה, ליווי ותמיכה.

לירון קלינגר: יש לי את הכול בכתובים.

לירון קלינגר: מה שקורה הוא שהבן שלי מקבל חינוך סוג ב'.

לירון קלינגר: סליחה על הבוטות, אני לא רוצה להגיע לכל מיני דרמות זולות, אבל הבן שלי לא מתקדם.

לירון קלינגר: הוא לא יהיה אזרח מועיל בחברה.

לירון קלינגר: יש לו פוטנציאל אבל שום תוכנית התערבותית לא נעשתה בשלוש השנים שהוא נמצא שם, שום תוכנית לימודים אישית לא נעשתה.

לירון קלינגר: טיפולים פרה-רפואיים הוא לא מקבל.

לירון קלינגר: הוא מקבל חצי שעה בשבוע לכל הכיתה ביחד.

לירון קלינגר: חסר שם צוות, הם מאחדים כיתות כי חסרים צוותים.

לירון קלינגר: אסור.

לירון קלינגר: אמורים להיות מחנכת ואיש צוות הוראה על שמונה ילדים.

לירון קלינגר: לפעמים הם מאחדים שתיים–שלוש כיתות ביחד כי אין צוותים.

לירון קלינגר: המחנכת שלו סיימה בסוף החודש לעבוד.

לירון קלינגר: אין עם מי לדבר.

לירון קלינגר: זו המציאות שלנו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רבותי, אני שוב אומר, זו פנייה פרטנית שצריכה ללמד על הכלל.

יעקב מרגי: אני מקווה שגורמי המקצוע במשרד שומעים את הדברים וייקחו את זה לתשומת ליבם.

יעקב מרגי: חברת הכנסת אורלי פרומן, בבקשה.

אורלי פרומן: ערב טוב לכולם.

אורלי פרומן: קודם כול, שאפו גדול לכל אנשי החינוך באשר הם ברחבי הארץ על עבודת קודש יום-יומית מאוד מאוד לא פשוטה.

אורלי פרומן: דבר שני, אדוני המנכ"ל, אני מסתכלת על הנתון שהראית ואני שמחה לראות שיותר מ-50% מן התלמידים יהיו משולבים בשנה הקרובה.

אורלי פרומן: אבל אני רוצה להאיר את הבעייתיות שפה נזרקה, ואולי אחדד אותה.

אורלי פרומן: הבעיה היא לא הכשרת המורים לחינוך המיוחד לקראת שילוב.

אורלי פרומן: הבעיה היא היערכות של המורים והכנה של המורים בחינוך הרגיל לקבל את הילדים המשולבים לתוך המסגרות, ושם יש פער מאוד מאוד מאוד גדול ואתגר גדול.

אורלי פרומן: זה לא מובן מאליו למורה בחינוך הרגיל לקבל ילד משולב, עם כל הצרכים שלו.

יעקב מרגי: מי שלא מכיר את הסעיפים ברפורמה יכול לחשוש.

יעקב מרגי: אבל בסדר.

אורלי פרומן: זה בא מן השטח.

קטי קטרין שטרית: אני גם מצטרפת אליה לפנייה הזאת.

קטי קטרין שטרית: אני שומעת את זה מן המורים עצמם.

אורלי פרומן: האמן לי: חם מן השטח.

יעקב מרגי: השאלה אם את שומעת ממורה שעבר את השתלמות או את ההדרכה.

יעקב מרגי: את לא יכולה לשמוע.

קטי קטרין שטרית: כי זה אף פעם לא מספיק.

רויטל לן כהן: גם בצפון.

יעקב מרגי: רויטל לן כהן, הרבה זמן לא היית בוועדה אבל אני מבקש: בלי קריאות ביניים.

אורלי פרומן: הנקודה השנייה היא שיבוץ הילדים.

אורלי פרומן: לצערנו הילדים של החינוך המיוחד, הן המשולבים והן הלא משולבים, הם האחרונים להיות משובצים במהלך השנה.

אורלי פרומן: הילד הרגיל – בסביבות אפריל–מאי יודע איפה הוא הולך ללמוד, או ביולי אחרי ערעורים.

אורלי פרומן: אני בטוחה, אני פשוט יודעת כי רק בינואר עזבתי את המערכת של השטח, שבשעה זו יש הרבה מאוד הורים שלא יודעים מה השיבוץ של הילד שלהם ל-1 בספטמבר.

אורלי פרומן: אני יודעת את המורכבות של כל הוועדות, אבל פעם אחת צריך לעשות איזושהי תוכנית.

אורלי פרומן: דווקא הילדים האלה נשארים האחרונים.

אורלי פרומן: זה לא הוגן, לא פייר.

אורלי פרומן: אני קוראת את הקריאה שלהם.

אורלי פרומן: אני קוראת גם את הקריאה למשרד ולרשויות.

אורלי פרומן: אי אפשר שהילדים ימשיכו לנסוע בפקקים של מדינת ישראל במשך שעה וחצי כי בית הספר שמתאים לאותו ילד נמצא במרחק שעה וחצי מביתו.

אורלי פרומן: דווקא הם צריכים לנסוע הכי פחות.

אורלי פרומן: כל אחד מאיתנו הרי סובל מן הפקקים במדינה.

אורלי פרומן: צריכה להיות פה ראייה מרחבית, וראשי הרשויות צריכים להבין שזה זכות שיהיה בית ספר לחינוך מיוחד בעיר שלהם.

אורלי פרומן: זה לא עונש, זה זכות, והילדים האלה זכותם ללמוד בקהילה, זכותם ללמוד עם החברים שלהם ולפגוש אותם בשעות אחר הצוהריים בגינה השכונתית.

אורלי פרומן: הם לא צריכים לנסוע שעה וחצי לבית הספר.

אורלי פרומן: צריכה להיות איזו ראייה מרחבית של ערבות הדדית של רשויות שנמצאות במרחב גיאוגרפי.

יעקב מרגי: ראש המועצה האזורית מטה אשר אירח אותנו.

יעקב מרגי: בכל בית הספר המיוחד שלו יש בסך הכול שלושה תלמידים מן המועצה האזורית שלו, את כל השאר הוא מארח.

יעקב מרגי: הוא רואה בזה גאווה, הוא מתגאה בזה.

אורלי פרומן: מצוין, אבל אתה יודע שיש גם הרבה אחרים.

אורלי פרומן: נושא המלווים בהסעות – זה כמעט אותה תופעה כמו הסייעות.

קטי קטרין שטרית: אורלי, ראית את הנייר שלי?

קטי קטרין שטרית: בינתיים את הולכת בעקבותיו ממש סעיף, סעיף.

יעקב מרגי: רובי ריבלין היה אומר משהו על זה.

יעקב מרגי: הוא היה אומר תמיד: חדשים מקרוב באו.

יצחק פינדרוס: - - -

אורלי פרומן: נושא המלווים – זה כמו הבעיה של הסייעות: איכות האנשים, אין הכשרה, באים/לא באים.

אורלי פרומן: להשאיר ילד ללא ליווי בחינוך המיוחד – שומו שמיים.

אורלי פרומן: נושא ההנגשות – אדוני המנכ"ל, אני מבקשת יום אחד כשיהיה לך גם זמן לזה, אני יודעת שאתה עמוס, לבחון את הפרוצדורה של ההנגשה, שבסוף ב-31 באוגוסט יש אטרף ברשות המקומית כי הפיר ישנו אך המעלית איננה, כי הנגשת השמע לא הושלמה.

אורלי פרומן: כל מה שקורה – יש משהו בתהליך בין המשרד לרשות המקומית ולהיפך שלא מאפשר היערכות.

אורלי פרומן: כי בעצם באפריל–מאי כולם כבר יודעים איפה הילדים ילמדו בשנה הבאה.

אורלי פרומן: דבר אחרון, לסיכום, אני סומכת עלייך, אורנה שמחון ידידתי, מנהלת מחוז צפון, שהוטלה עליך הובלת הפיילוט של החינוך המיוחד.

אורלי פרומן: אני סומכת עליך כי את אשת מקצוע.

אורלי פרומן: אני סומכת עליך שתציפי, את והצוות שלך, את כל הבעיות לפני שהפיילוט הזה מתרחב, כדי שכאשר הוא יתרחב הוא באמת ילך לכיוון הנכון.

אורלי פרומן: אני אומרת מראש: תודה לך ולצוות שלך.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת ינון אזולאי.

יעקב מרגי: אתה רוצה לדבר אחר כך?

יעקב מרגי: יעקב טסלר, בבקשה.

יעקב טסלר: גם אני מבקש לדבר אחר כך.

יעקב מרגי: יש לי סדר ברשימה.

יעקב מרגי: אל תנהלו אותי.

יעקב מרגי: בסדר, אין בעיה.

יעקב מרגי: יצחק פינדרוס.

יצחק פינדרוס: אני רוצה להתחיל בנושא הפיילוט בצפון.

יצחק פינדרוס: לא הייתי בסיור אז יכול להיות שזה עלה ואני מתנצל מראש.

יצחק פינדרוס: לבנות שנמצאות בחינוך החרדי – בנים שנמצאים בפטור בכלל יש להם סיפור, נדבר עליהם עוד מעט, אבל בנות – אין להן בעצם לאיפה לערער.

יצחק פינדרוס: כאשר באים למחוז צפון, הוא אומר: זה לא אני.

יצחק פינדרוס: המחוז החרדי אומר: אני לא יודע מה עושים עם הדבר הזה כי הבן הזה אף אחד לא יודע מי בדק אותו ומי הביא אותו, היה צריך לשלוח אותו אולי לאיזשהו מקום, אז עכשיו אף אחד לא יודע מי מטפל בו, והם בעצם מול ועדת האפיון, לא יודעים למי לערער.

יצחק פינדרוס: כאשר מגיע ילד חרדי אין לו בעצם למי לערער, זה דבר אחד.

יצחק פינדרוס: דבר שני, אתה מודע לזה, אדוני יושב-ראש הוועדה, אבל צריך לזה פתרון, כל הילדים שמשולבים במוסדות הפטור, כאשר אין שילוב במוסדות הפטור אבל הם היו דרך הסייעות האישיות שנמצאות, ברגע שנכנס תיקון 11 גם את זה אין להם, אז הם בעצם נשארים כאילו בלי שום דבר.

יצחק פינדרוס: כל ילדי השילוב שנמצאים פיזית, גם בירושלים, במוסדות הפטור, בעצם משנה הבאה אין להם איפה להיות.

יצחק פינדרוס: באשר לגננות בחינוך המיוחד – אנחנו נדבר על זה.

יצחק פינדרוס: אני רק רוצה להוסיף משפט אחד על מה שאמרת קודם על נושא הפרה-רפואי.

יצחק פינדרוס: יש היום, גם במגזר הערבי, יש היום בחוק, בתיקון ובהוראת שעה של הוועדה, מכירים בלימודים של כל מי שהגיע מצרפת ומקנדה.

יצחק פינדרוס: אין סיבה בעולם שמשרד החינוך – והאמן לי, יש דרך, אדוני המנכ"ל, לא דרך המל"ג, יש לך מערכת שיכולה להכיר בתארים.

יצחק פינדרוס: תכירו בתארים המקבילים, מצדי גם של הרשות הפלסטינית, גם של קנדה וגם של בית יעקב, ואז פתרתם את הבעיה.

יצחק פינדרוס: תעזבו את המל"ג.

יצחק פינדרוס: יש לכם בחוק דרך סלולה, שאתה המנכ"ל יכול מחר בבוקר לבצע את זה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יפה בן דויד, בבקשה.

יפה בן דויד: אנחנו נכחנו פה בעשרות ישיבות שהתקיימו בנושא הזה, ובאמת החששות היו רבים.

יפה בן דויד: אני חייבת לציין – בדרך כלל כשאתה עדיין לא יודע מה הולך להיות אז החשש גדול, אבל ככל שהזמן מתקרב החשש צריך לקטון.

יפה בן דויד: לצערי הרב, אני חייבת לומר שהחשש שלי לא רק שלא קטן אלא אפילו גדל.

יפה בן דויד: מה שאתם ראיתם, חברי הכנסת, ולקחו אתכם לסיור בעין המפרץ בבית ספר של החינוך המיוחד, זה בדיוק מה שהילדים הללו, שנמצאים במסגרת החינוך המיוחד, כאשר הם יעברו וישולבו לבתי הספר הרגילים הם לא יקבלו.

יפה בן דויד: זו האמת לאמיתה.

יפה בן דויד: אנחנו ראינו פה – אני לא מתרשמת ממצגות.

יפה בן דויד: גם כשאני באה למשרד החינוך – הם פעמים רבות באים עם מצגות.

יפה בן דויד: מצגות זה הצגה אחת גדולה.

יפה בן דויד: אנחנו באים עם דברים מן השטח.

יפה בן דויד: הוכחנו כמה דברים.

יפה בן דויד: ביקשנו הרבה נתונים אולם עד היום לא קיבלנו אותם.

יפה בן דויד: מה ראינו?

יפה בן דויד: מתעסקים בתשתיות, מתעסקים בברזלים, מתעסקים במבנים.

יפה בן דויד: מה הדבר הכי חשוב?

יפה בן דויד: חברים, אם לא יהיו לכם עובדי הוראה מוכשרים, שהוכשרו לקבל את הילדים של החינוך המיוחד, כל מה שעשיתם פה ירד לטמיון.

יפה בן דויד: ואת זה לא עשיתם.

יפה בן דויד: לכנס עובדי הוראה יום אחד ולתת להם מעין סקירה מה הולך להיות – חברים, זה לא הדרכה.

יפה בן דויד: גם 30 שעות, כאשר הם יצטרכו להשתלם בבתי הספר – זה לא הדרכה.

יפה בן דויד: מורה לחינוך מיוחד הלך ולמד, וגם גננת לחינוך מיוחד השקיעה ארבע שנים.

יפה בן דויד: ואתם מצפים שעובדי הוראה תוך זמן קצוב מאוד יוכלו לקבל את הילדים האלה?

יפה בן דויד: אני אומרת לך, אדוני, אצה רצה הדרך לאנשים.

יפה בן דויד: זה רק עניין של תקציב.

יפה בן דויד: לא עשו שום דבר בנושא הזה, עם כל הדברים שרוצים לעשות.

יפה בן דויד: אני חוזרת ואומרת: נבואה ניתנה לשוטים, אני לא מתכוונת להתנבא, אבל מתוך מה שאנחנו רואים הולך להיות בלגן אחד גדול.

יפה בן דויד: מי שיינזק זה ילדי החינוך המיוחד, שמשלבים אותם מבלי שהמערכת נתנה להם את הכלים, נתנה להם את האנשים המוכשרים.

יפה בן דויד: תראו כמה חסרים במקצועות הפרה-רפואיים.

יפה בן דויד: מה עשיתם בשביל זה?

יפה בן דויד: יועצות בתי הספר – עד היום לא קיבלנו נתונים.

יפה בן דויד: וזה הלב של בית הספר, של המערכת.

יפה בן דויד: אין יועצות, יש חוסר גדול מאוד; קלינאי תקשורת.

יפה בן דויד: חברים, מי ייתן את המענה הזה?

יפה בן דויד: מי ייתן את המעטפת הזאת?

יפה בן דויד: היום תלמידים שנמצאים במסגרות החינוך המיוחד מקבלים את כל המעטפת.

יפה בן דויד: מוציאים אותם מן המעטפת הזאת והם עוד ייפגעו, גם ייפגעו הילדים הרגילים, הילדים שאין להם בעיות, מסיבה אחת פשוטה: כי המורה או הגננת לא תוכל לתת מענה לאותם ילדים משולבים.

יפה בן דויד: גם דיברנו על כך שיישבו עם הסתדרות המורים, על כך שהם מעמיסים, ועל תִגמול.

יפה בן דויד: עוד לא עשו תִגמול.

יפה בן דויד: גם נכריז סכסוך עבודה בנושא הזה.

יפה בן דויד: לא ניתן שיעמיסו עומס רב על עובדי הוראה, כי המערכת התרגלה שעובדי ההוראה עובדים חינם.

יפה בן דויד: לא ניתן לזה יד.

יפה בן דויד: ציינו פה שאין סגירה של שום כיתה, לא ירדו תקנים, לא ירד כלום.

יפה בן דויד: אני רוצה להגיד לך שמהסקירה שנמסרה לי – אני לא השתתפתי בסיור – רחלי אברמסון ציינה שבכל המחוז שמונה תקנים ירדו.

יפה בן דויד: אז אני לא יודעת מה מספרים ומה אומרים – שמונה כיתות מבתי הספר המיוחדים.

יעקב מרגי: מתוך כמה?

יעקב מרגי: אורנה שמחון, כמה כיתות חינוך מיוחד יש בצפון?

אורנה שמחון: פתחנו כ-50 כיתות חינוך מיוחד, 33 מהן בחינוך מורכב, תלמידים בלקויות קשות, ויתר הכיתות בחינוך הרגיל.

אורנה שמחון: יחד עם זאת, 3,500 תלמידים מגיעים לחינוך הרגיל עם סל אישי, שמורכב משעות תמיכה לבתי הספר, שיינתנו על ידי מורים לחינוך מיוחד.

אורנה שמחון: עמדנו על כך שמורים לחינוך מיוחד הם אלה שיתמכו בתלמידים.

אורנה שמחון: בנוסף, שעות סיוע.

אורנה שמחון: בנוסף, שירותים פרה-רפואיים שיינתנו דרך המתי"אות (מרכז תמיכה יישובי אזורי) ויועסקו המלווים והמורים הפרה-רפואיים על ידי המתי"אות.

אורנה שמחון: כמובן שעות הסיוע יועסקו על ידי הרשויות המקומיות.

אורנה שמחון: אנחנו כרגע נמצאים בשלב שבו אנחנו מאיישים את המשרות של המורים.

אורנה שמחון: באתי מישיבת שיבוץ, שאנחנו משבצים מורים לחינוך מיוחד לתוך בתי הספר.

אורנה שמחון: בנוסף, רק בהערה אחרונה אגיד, לגבי הפיתוח המקצועי של המורים – משרד החינוך תקצב מאות מיליוני שקלים לפיתוח מקצועי של מורים.

אורנה שמחון: עשינו חשיפה, אבל ההשתלמויות של המורים נעשות בראשית השנה.

אורנה שמחון: בעצם פתחנו מאות קורסים במסגרת מרכזי פסג"ה (פיתוח סגלי הוראה), שבהם מורים לא ישתלמו כיום עיון אלא הם יקבלו כלים איך ללמד את הילד בחינוך המיוחד.

יעקב מרגי: שאלה נוספת: איזו תוספת תקציב הגיעה למחוז רק בעטיה של הרפורמה?

אורנה שמחון: סל אישי לתלמידים הוא בסך 82 מיליוני שקלים, רק סל אישי שמגיע עבור בתי הספר.

אורנה שמחון: בנוסף, אני לא יכולה להעריך את זה כרגע, אבל מוקצבים מאות מיליוני שקלים בנושא של קורסים והכשרות.

אורנה שמחון: בנוסף לכך, מאות מיליוני שקלים לסל שקלי, כ-200 מיליוני שקלים לסל שקלי, שהגיעו לבתי הספר עבור הילדים עם צרכים מיוחדים, שזה הכלה חברתית, הכלה לימודית והכלה רגשית, שמנהל בית הספר מקבל בתוך הניהול העצמי גם את הסל הזה כדי שאפשר יהיה לתת שירותים לילדים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: קטי שטרית, בבקשה.

קטי קטרין שטרית: אני רוצה להמשיך את הקו של יפה בן דויד.

קטי קטרין שטרית: קודם כול, הסיור היה מהמם.

קטי קטרין שטרית: אתה יודע, מה שאורנה שמחון נוגעת בו תמיד הופך לזהב.

קטי קטרין שטרית: הסיור היה יפה מאוד, מקצועי מאוד, נהניתי.

קטי קטרין שטרית: ראיתי גם את עובדי ההוראה עם הילדים – זה היה מחזה מדהים שהעלה בי געגועים לחזור ולטפל בילדים.

קטי קטרין שטרית: רואים שזה נעשה עם הרבה אהבה, כלומר זה לא היה משחק.

קטי קטרין שטרית: אני מזהה כשבאים לביקור בבתי הספר את המשחק.

קטי קטרין שטרית: פה ראיתי את הילדים ואת הקשר וניתן היה להבין שאלו מורים טובים.

יפה בן דויד: הם מורים שהוכשרו לחינוך מיוחד.

יעקב מרגי: בבקשה, קטי.

יעקב מרגי: יש מי שחושבים שצריך לעזור לכולם.

יעקב מרגי: רויטל, אוציא אותך.

קטי קטרין שטרית: אבל – ויש כאן אבל – ישבתי ליד מנהלת בית ספר שאמרה לי שהיא משלבת.

קטי קטרין שטרית: היא אמרה לי שהמורים שלה המשלבים, לא המורים לחינוך מיוחד, לא הוכשרו מספיק ויש להם הרבה מאוד חששות.

יעקב מרגי: לא הוכשרו כלל או לא הוכשרו מספיק?

יעקב מרגי: אני אוהב לשמוע.

קטי קטרין שטרית: לא מספיק.

קטי קטרין שטרית: כאשר מורה נכנס לכיתה הוא צריך להרגיש בטוח עם עצמו שהוא עובר עם הילד תהליך.

קטי קטרין שטרית: ברגע שהוא לא עובר את התהליך כפי שצריך, מפסידים שני הצדדים: הוא חוזר הביתה מתוסכל, הילד חוזר הביתה כאשר הוא לא קיבל את מה שמגיע לו.

קטי קטרין שטרית: לכן יכול להיות שרצנו מהר עם הרפורמה.

קטי קטרין שטרית: היה צריך לעבוד קצת יותר על התהליך.

יעקב מרגי: הייתי מציע עכשיו בדיעבד כשאני שומע, נחכה שכל דור א' יפרוש, דור ב' ייכנס ואז נעשה רפורמה.

יעקב מרגי: .. אבל אל תגיבו על מה שאמרתי.

יעקב מרגי: בבקשה, זו האנלוגיה שלי, כך הבנתי.

קטי קטרין שטרית: אורלי פרומן העלתה את נושא ההסעות.

קטי קטרין שטרית: אני רוצה לחדד בנושא ההסעות את עניין התקינות של הרכבים.

קטי קטרין שטרית: לא פעם אתה נוסע אחרי רכב של הסעה שמעשן והוא מאוד לא תקני.

יעקב מרגי: יש תקלות בהסעות.

קטי קטרין שטרית: אני אומרת לך: צריך להקפיד.

קטי קטרין שטרית: נכון שזה כפוף לרשות המקומית אבל מידי פעם, שמואל אבואב, צריך לעשות ביקור פתע, לראות באמת תהליך של ילד שעולה להסעה ואיך ההסעה שלו נעשית והאם באמת הרכב תקין, האם המלווה תקין וכולי וכולי.

קטי קטרין שטרית: אני שוב חוזרת לילדים האלרגיים.

קטי קטרין שטרית: בחינוך המיוחד יש גם ילדים שהם אלרגיים, וראו זה פלא, הורדתם גם את הסייעות הרפואיות כי הסתמכתם על הסייעות הקיימות.

קטי קטרין שטרית: העומס הזה נופל על המורים.

קטי קטרין שטרית: אז אל תיקחו את הסייעות.

קטי קטרין שטרית: ילד אלרגי, צריכה להיות לו סייעת צמודה משלו.

קטי קטרין שטרית: זה שהוא נמצא בחינוך המיוחד – כבר מצבו לא טוב.

קטי קטרין שטרית: גם לקחת ממנו את הסייעת הרפואית?

קטי קטרין שטרית: זה חשש ופחד.

קטי קטרין שטרית: הבנתי שיש גם דוח מבקר שצריך לעבור עליו, גם בנושא החינוך המיוחד.

קטי קטרין שטרית: אני חושבת שבטח תרצה לקיים על זה דיון.

יעקב מרגי: אני מקפיד לא להיכנס לתחומי ועדות אחרות.

יעקב מרגי: יש את הוועדה לענייני ביקורת המדינה.

יעקב מרגי: כשתקום הכנסת הבאה אנחנו נרגיש כמה ועדות קופצות על ענייני ועדת החינוך.

קטי קטרין שטרית: לקארין אלהרר לא תהיה בעיה כי אתה מביא את כל הצוות המכובד.

קטי קטרין שטרית: סיפור אמיתי של ילד בן תשע מהרצליה, אוטיסט.

קטי קטרין שטרית: חלה נסיגה במצבו עד למצב שהוא עושה את צרכיו במכנסיים.

קטי קטרין שטרית: קשה לי מאוד להבין איך ילד שנמצא במסגרת של חינוך מיוחד נסוג ולא מתקדם.

קטי קטרין שטרית: האם נעשית איזו בדיקה של התקדמות הילד ושילובו?

קטי קטרין שטרית: ראו זה פלא: ההורים לא מוצאים לו מסגרת.

קטי קטרין שטרית: אנחנו חודש לפני פתיחת שנת הלימודים.

קטי קטרין שטרית: ההורים בעצמם פונים לעיריית תל אביב, פונים לעיריית פתח תקווה.

קטי קטרין שטרית: כמובן שהעיריות אומרות: קודם כול הילדים שלנו.

יעקב מרגי: האימא הזו פנתה לעירייה שלה?

קטי קטרין שטרית: כן.

קטי קטרין שטרית: אמרו לה שהילד לא מתאים לבית הספר, ועם זה היא צריכה להישאר.

קטי קטרין שטרית: עד לרגע זה לא פתרו את הבעיה.

קטי קטרין שטרית: אגב, ההורים נמצאים כאן.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ינון אזולאי, בבקשה.

ינון אזולאי: יישר כוח על הדיון, גם על הדיון הזה.

ינון אזולאי: לגבי כיתות נגישות – אני מדבר על תלונה שהגיעה אליי, אבל הבנתי שזה משהו יותר מערכתי, על כבדי שמיעה.

ינון אזולאי: הגיעה אליי פנייה.

ינון אזולאי: הילד היה בגן והייתה לו הרשאה ללמוד בכיתה מיוחדת לכבדי שמיעה.

ינון אזולאי: עכשיו הוא צריך להגיע לכיתה א', צריך הרשאה חדשה.

ינון אזולאי: הבעיה, שעד לא מזמן זו הייתה איזו עמותה – הבנתי שבכל עירייה זו עמותה אחרת – שהייתה עושה גם את הייעוץ לזה וגם מתאימה את הכיתה עצמה, הייתה דואגת לכול.

ינון אזולאי: כיום הבנתי שהעירייה צריכה להגיש את הבקשה.

ינון אזולאי: אומרת העירייה: הודיעו לנו את זה לפני כחודשיים, כרגע אין לנו יועץ לעניין הזה.

ינון אזולאי: ואז בעצם הבירוקרטיה מתחילה: הילד ייכנס ב-1 בספטמבר, או בראש חודש אלול, ויתחיל את שנת הלימודים הקרובה בלי כיתה נגישה.

ינון אזולאי: העירייה מבקשת דבר הגיוני: תנו לנו זמן להתארגנות, תנו לנו את ההרשאה ואנחנו בינתיים נגיש את הבקשה באופן מסודר, נוכל להזמין את יועץ הנגישות כי זה בהליך מכרזי.

ינון אזולאי: אז אם אפשר, קודם כול עיריות שצריכות עכשיו להגיש בקשות – יש לתת להן זמן התארגנות בשביל יועצי הנגישות הללו.

ינון אזולאי: דבר נוסף, בכל שלוש שנים הם צריכים לעבור שוב את כל הבירוקרטיה הזאת.

ינון אזולאי: ילד כבד שמיעה, בין שאר הנגישויות, לצערנו נשאר באותו מצב.

ינון אזולאי: לשלוש שנים מתחייבים שיהיה באותה כיתה.

ינון אזולאי: למה צריך בכל שלוש שנים עוד פעם לעבור את הסאגה הזו?

ינון אזולאי: אולי יגידו: שיביא את המכתב עם אישור רפואי שהמצב נמשך ואז ההרשאה אוטומטית תמשיך?

ינון אזולאי: למה אנחנו צריכים להכביד על הורים האלה, על הילד הזה, על העירייה?

ינון אזולאי: מספיק הם עוברים את זה.

ינון אזולאי: דבר נוסף, לגבי הסעות לתלמידים בחינוך המיוחד – הגיעו אליי לא פעם פניות על ילד שלא מתאימה לו המסגרת הנמצאת בתוך העיר, אולי בשל חוסר מקום, אולי כי המסגרת היא של ממלכתי דתי ומתאימה לו מסגרת חרדית.

ינון אזולאי: ואז אומרים לו: אין מה לעשות, תשתמש במה שיש פה במקום, משרד החינוך לא מתקצב את הילד הזה להסעה.

ינון אזולאי: למה?

ינון אזולאי: מה הקריטריון?

ינון אזולאי: אם לא מתאים, ובאמת יכול להיות שוועדת ההשמה אומרת שהילד לא מתאים למסגרות הקיימות, גם מן הבחינה של חרדי או לא חרדי – תנו לו עוד אפשרויות, תהיו קצת יותר גמישים בעניין הזה.

ינון אזולאי: ודבר אחרון, לגבי המוכש"ר – דיבר המנכ"ל על גני הילדים שייכנסו ל"אופק חדש".

ינון אזולאי: האם הייתה איזו פגישה עם משרד האוצר?

ינון אזולאי: האם זה התבצע?

יעקב מרגי: ביום רביעי יתקיים הדיון.

ינון אזולאי: שתהיה תשובה לפחות עד יום רביעי.

יעקב מרגי: כבר עכשיו תקבל תשובה.

ינון אזולאי: תודה רבה.

ינון אזולאי: אדוני המנכ"ל, תודה רבה על הכול.

ינון אזולאי: אנחנו יודעים שאתה עושה הרבה במשרד.

יעקב מרגי: שלום בן משה, בבקשה.

שלום בן משה: אם יש משהו שמטריד מאוד את ראשי הרשויות ואת כל אגפי החינוך ואת אלה שעוסקים בזה, זה החינוך המיוחד.

שלום בן משה: אני אומר לכם: מקרה של ילד אחד מגיע לראש הרשות, למנהל אגף, לעובדים שלו – ואני מייצג עכשיו את כל הרשויות.

שלום בן משה: מכיוון שהתמונה כפי שהמנכ"ל מצייר היא ברורה, שיש גידול הולך ומתמשך בצרכים האלה, לפי דעתי צריך לעשות – ואני מתאר לעצמי שהמשרד נערך לזה – תוכנית מערכתית שממפה את כל הארץ: 1) באילו מקומות צריך בתי ספר, איפה ייפתחו בתי ספר.

שלום בן משה: 2) הכשרה והדרכה.

שלום בן משה: הסמינרים הם שלך.

שלום בן משה: אתה יכול שם להכשיר, לעשות השתלמויות.

שלום בן משה: אתה לא צריך את המל"ג.

שלום בן משה: הטבת לתאר את המל"ג, שהוא נמצא איפה שהוא נמצא.

יעקב מרגי: אתה לא מעודכן: המל"ג השתלט גם על 120 המכללות לעובדי הוראה.

יעקב מרגי: אתה לא מכיר את זה?

שלום בן משה: והוא קובע גם מה מלמדים שם?

יעקב מרגי: כן, בטח.

יפה בן דויד: עכשיו הוא רוצה להיכנס גם בהסכמי עבודה.

שלום בן משה: יפה מאוד.

יעקב מרגי: מי שדחף את זה חשב שזה הדבר הכי נכון.

יעקב מרגי: לכאורה זה הדבר הכי נכון, שזה יהיה תחת חסות המועצה להשכלה גבוהה והאקדמיה, אבל מה לעשות, לחזור רברס כבר אי אפשר.

שלום בן משה: אולי, אדוני היושב-ראש, במקום לימודי תואר אפשר לעשות לימודי תעודה, ולימודי תעודה אפשר לעשות תחת משרד החינוך.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לסייע להם להשיג את מאווייהם.

יעקב מרגי: אתה לא מבין?

יעקב מרגי: אין לנו עניין בהורדת הרמה.

יעקב מרגי: זה מה שהם רוצים.

שלום בן משה: אז בתקצוב שלהם תטפל בהם.

שלום בן משה: ודבר אחרון, בהזדמנות הזאת אני רוצה להביע הערכה גדולה מאוד לכל צוותי החינוך, למנהלי האגפים בכל הרשויות שעובדים עד שעות מאוחרות.

שלום בן משה: ודבר אחרון, אדוני המנכ"ל, אפשר להתחיל את כל דיוני ההשמות מוקדם יותר, לא חייבים לחכות עד הדקה התשעים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אמיתי שוחט יושב ליד השולחן?

יעקב מרגי: בינתיים עד שתתמקם רשות הדיבור לחבר הכנסת טסלר.

יעקב טסלר: ערב טוב אדוני.

יעקב טסלר: שמענו כאן את כל הצרכים של החינוך המיוחד.

יעקב טסלר: אני חושב לעצמי ושואל: האם יש הבדל בין ילד בחינוך מיוחד שלומד בבית ספר מיוחד לחינוך מיוחד לבין ילד מיוחד שלומד בבית ספר רגיל, כאשר יש כיתה של חינוך מיוחד בתוך בית הספר הרגיל?

יעקב טסלר: אני חושב שאין הבדל.

יעקב מרגי: אין הבדל.

יעקב טסלר: קודם כול אתה מסכים איתי.

יעקב מרגי: בוודאי אין הבדל אם הוא בכיתת חינוך מיוחד.

יעקב טסלר: יש אין ספור דברים ואגע רק בדבר אחד – מדוע הוא לא זכאי ל"אופק חדש" בכיתת חינוך מיוחד בבית ספר רגיל?

יעקב טסלר: הילד כנראה סופר-מיוחד.

רויטל לן כהן: זכאי, אבל לא נותנים לו.

יעקב טסלר: זו הכוונה שלי.

יעקב טסלר: למה הוא לא מקבל את זה?

יעקב טסלר: שמעתי כאן

יעקב טסלר: חלק מן ההורים – השם יעזור לכל אחד שלא יצטרך להגיע לדברים האלה – אבל אסור לנו לשכוח שילד מיוחד זה לא רק הילד אלא ההורים, המשפחה, האחים, הסביבה, השכנים.

יעקב טסלר: אני לא צריך לומר את זה, מספיק מה שאנחנו שומעים פה, הלב שלי נחמץ.

יעקב טסלר: מדוע הדבר שאנחנו זכאים לו בחוק, זה לשון החוק, שאין הבדל – כבוד המנכ"ל הנכבד, אני מעריך אותך, מוקיר את כל מה שאתה עושה, ציינתי את זה בישיבה הקודמת – הגיע הזמן שלא תהיה האפליה הזאת.

יעקב טסלר: זה דבר ראשון.

יעקב מרגי: תגיד לי, אתה רוצה לככב בעוד קמפיין של יאיר לפיד?

ינון אזולאי: קודם כול, כן.

יעקב מרגי: לא אמרתי כלום.

יעקב מרגי: אל תענה לי.

יעקב מרגי: תמשיך.

יעקב טסלר: אני לא עונה.

יעקב טסלר: לגבי הסעות – חבר הכנסת ינון אזולאי הזכיר את זה – קיבלתי בשבוע שעבר פנייה.

יעקב טסלר: אני תושב אשדוד, גר באשדוד.

יעקב טסלר: פנו אליי הורים, הגיעו לביתי.

יעקב טסלר: אומר לכם את האמת, לא יכולתי להירדם בלילה ולראות את מה שההורים האלה עוברים.

יעקב טסלר: מה בקשתם?

יעקב טסלר: הם פנו לגורמים הרלוונטיים בעירייה ושם אמרו להם: "אין לנו מקום".

יעקב טסלר: שאלו: "מה עם הסעות?

יעקב טסלר: " ונענו: "לא יודעים".

יעקב טסלר: הם הגיעו עד קריית מלאכי, שזה לא רחוק מאשדוד ושם מצאו בית ספר ממ"ד של חב"ד שיותר קרוב להשקפת עולמם.

יעקב טסלר: "לא, הילד לא זכאי להסעה כי יש לכם ממ"ד, מבחינתנו ממ"ד זה ממ"ד, אשדוד וקריית מלאכי זה היינו הך, אתם לא זכאים להסעה".

יעקב טסלר: ההורים שואלים: מה עלינו לעשות?

יעקב טסלר: למה אנחנו לא יכולים לחנך את הילד על פי השקפת העולם שלנו?

יעקב טסלר: אנחנו לא מבקשים חינוך חרדי, התפשרנו ונסכים לממ"ד, אבל גם את זה אנחנו לא מקבלים.

יעקב טסלר: אני רוצה לשמוע אם יש פורמה, תקנה שקובעת מתי כן זכאים להסעות ומתי לא זכאים.

יעקב מרגי: אתה בר מזל, לפחות באשדוד יש ממ"ד.

יעקב מרגי: בדימונה גם ממ"ד אין.

יעקב מרגי: אם בר מינן חס ושלום איזה יהודי שם יש לו השקפת עולם דתית, שלא נדבר על חרדית, זה בכלל לא לגיטימי, אז שולחים אותו לחינוך הממלכתי הרגיל.

יעקב מרגי: אז אל תיפול מן הכיסא.

יעקב מרגי: אשאיר את זה כך באוויר ותשובות יהיו בהמשך.

יעקב מרגי: תודה רבה.

קריאה: בקמפיין של כחול לבן תקבל את התשובות.

יעקב מרגי: מה, סיפרתי בדיחה?

יעקב מרגי: בבקשה, אמיתי שוחט.

אמיתי שוחט: אני מנציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות במשרד המשפטים.

אמיתי שוחט: קודם כול לפתיחה, אני רוצה להגיד שיש תהליכים חיוביים ורוחות חיוביות, בין השאר בהקמה של אגף שילוב והכלה במשרד, בהטמעה של תקנות הנגישות הפרטנית.

אמיתי שוחט: אם אנחנו כבר בשבחים, אגיד גם שדברים שנראים לנו טבעיים, כמו בחירת ההורים במסגרת, לפי מה שהבנתי לא היו טבעיים והמטה בעצם היה צריך לשכב על הגדר בשביל שהדבר הזה יעבור, אז תודה רבה על זה, קודם כול.

אמיתי שוחט: לגבי הנגישות – תקנות נגישות פרטנית הן בתוקף.

אמיתי שוחט: אנחנו בנציבות כבר התחלנו להגיש תביעות, ויש עוד הרבה תביעות בתהליכי עבודה.

אמיתי שוחט: לפני כחודש נערך יום עיון למנהלי מחלקות חינוך, בשיתוף עם איגוד מנהלי מחלקות החינוך, השלטון המקומי ומשרד החינוך כמובן.

יעקב מרגי: שאני אבין: אתה מגיש תביעה.

יעקב מרגי: אתה גוף ממשלתי, נכון?

יעקב מרגי: מי מייצג אותך?

אמיתי שוחט: עורכי דין של נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.

יעקב מרגי: עורכי דין עצמאיים או עורכי דין של משרד המשפטים?

אמיתי שוחט: של משרד המשפטים, של הנציבות.

יעקב מרגי: ואז הוא פוגש את החבר שלו, שהוא רפרנט של משרד הרווחה או משרד החינוך, ואומר לו: "בוא נסתדר".

יעקב מרגי: נכון?

יעקב מרגי: "אל תתבע אותי, אני אגיב כך, אתה תגיד כך".

אמיתי שוחט: לא, זה נגד רשויות ובעלויות.

יעקב מרגי: לא נגד משרדי הממשלה?

אמיתי שוחט: עם משרדי הממשלה זה מורכב יותר.

מאיר אסרף: לפי תקנון הכנסת - - -

יעקב מרגי: עזוב עכשיו את הכנסת.

אמיתי שוחט: זה מורכב יותר.

יעקב מרגי: הבנת למה אני מתכוון?

יעקב מרגי: צריך להוציא אתכם, כפי שצריך להוציא את מח"ש, צריך להוציא את הנציבות ממשרד המשפטים.

אמיתי שוחט: לכנסת הבאה.

יעקב מרגי: יהיה לכם יותר כוח, יותר שיניים.

קריאה: הם ישמחו.

אמיתי שוחט: בכל מקרה, יש עדיין מה לעשות בנושא של תקנות הנגישות, עם תקצוב ריאלי יותר או תהליכי עבודה, כמו דברים שהוזכרו כאן, ואנחנו נשמח לעבוד מולכם על זה.

אמיתי שוחט: פערים נוספים שקיימים: נושא של תקציבים לילדים עם מוגבלות בשכיחות גבוהה או בשכיחות נמוכה – בשני הדברים עדיין יש פערי תקציבים, שזה חסם מרכזי בפני שילוב, כי אם אנחנו מדברים על בחירת הורים, הורים לא ישלבו אם הם יודעים שהילדים לא יקבלו את הטיפולים ואת המענים שהם צריכים.

אמיתי שוחט: יש פערים, כמו למשל בנושא של הכשרת סייעות והכשרת מורים, שאני יודע שכבר נמצאים בתהליכי עבודה ואנחנו מקווים מאוד שהם יגיעו לכלל סיום.

רויטל לן כהן: הכשרות סייעות?

רויטל לן כהן: איזה תהליך מתקיים?

יפה בן דויד: זה רשום.

אמיתי שוחט: הפער שהוזכר כאן במטפלים במקצועות הבריאות – זה פער ידוע, יש גם נתונים.

אמיתי שוחט: אנחנו בנציבות מובילים תהליך גדול מאוד בעניין הזה, בשיתוף עם משרד הבריאות, משרד הביטחון ורשויות מקומיות.

אמיתי שוחט: נשמח לכל סיוע.

אמיתי שוחט: כרגע מה שנדרש כנראה ממשרד החינוך הוא תמרוץ של עובדים במקצועות הבריאות לעבוד במקצועות הללו, לעבור דרומה או לעבוד בדרום, כפי שעושים עם רופאים או עם מורים במקצועות מסוימים.

אמיתי שוחט: זה מה שצריך לעשות גם עם מטפלים במקצועות הבריאות.

יעקב מרגי: אין תמרוץ שיכול להתמודד אל מול פער של עד 100 שקלים ובין 500 שקלים בפרטי.

אמיתי שוחט: נכון, ואז השאלה אם אפשר לעשות תמהיל.

אמיתי שוחט: אני כבר נכנס פה לכל מיני פרטים.

יעקב מרגי: בסדר, לא משנה, זרקתי את זה באוויר.

יעקב מרגי: אל תיקחו אותי אף פעם ברצינות.

יעקב מרגי: אני רק זורק באוויר לפרוטוקול.

יעקב מרגי: צריך להציף את השוק.

יעקב מרגי: כאשר יש כשל שוק, צריך להציף אותו.

אמיתי שוחט: זה באמת הכיוון, ותמריצים זה אחת הדוגמאות לזה.

אמיתי שוחט: ילדים שמקבלים סייעות בשעות הבוקר, ילדים מגן ועד כיתה ג', לא מקבלים אותן בצוהרונים.

אמיתי שוחט: גם זה חסם בפני הורים לצאת לעבודה.

אמיתי שוחט: פנינו עם זה למשרד ואנחנו ממתינים לתשובה חיובית כמובן.

אמיתי שוחט: הנושא שאנחנו מעלים שוב ושוב הוא שאחוזי השילוב עומדים – ולצערי גם עכשיו ראינו את זה – סביב 55% כבר שנים רבות.

אמיתי שוחט: ראינו את מחוז צפון, שם השיעור אפילו נמוך יותר.

אמיתי שוחט: בישיבה הקודמת, לפני שעתיים–שלוש – זה נראה כאילו לפני שבוע – דיברו על הצלחות בנושא של מתמטיקה ואנגלית.

אמיתי שוחט: במתמטיקה ואנגלית הציבו יעדים.

אמיתי שוחט: אני מבקש שהמשרד יציב יעדים על השילוב, יציב יעדים על השתלבות ילדים, על שילוב מוצלח.

אמיתי שוחט: זה מה שמביא את המשאבים ואת התקציבים.

אמיתי שוחט: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רק לזכור: שילוב לא בכל מחיר.

יעקב מרגי: קודם כול, טובת הילד.

יעקב מרגי: דבר שני, אזכיר לכם: אל תיקחו את הנתונים כאילו הם מובנים מאליהם.

יעקב מרגי: גם השילוב שהיה קיים עד היום, מבחינתי אני לא רואה בזה שילוב.

יעקב מרגי: אני רואה, לדוגמה במחוז צפון שנמצא עכשיו בהתחלת הפיילוט – כאן מתחיל השילוב.

יעקב מרגי: נכון, היו מי שעשו את השילוב באופן מוצלח אבל אני לא יכול לומר לך שכל ילד שהיה משולב קיבל את הטיפול ואת המענים כפי שצריך מבחינה מקצועית.

יעקב מרגי: מבחינתי האחוזים שצוינו פה הם ההתחלה.

יעקב מרגי: אני מקווה שלקראת ההחלה של הרפורמה בכל הארץ הנתונים ישתפרו.

יעקב מרגי: שוב, אין לנו עניין להגיד: הנה, שילבנו X והגענו ליעד.

יעקב מרגי: אנחנו צריכים לבדוק באמת אם הילד התקדם, אם הילד לא היה נתון סטטיסטי בתוך מערכת החינוך, אם הוא לא רק חימם את הכיסא, אם הוא התקדם.

יעקב מרגי: זה מבחינתי מדד להצלחה.

אמיתי שוחט: בסדר גמור, גם לזה אפשר להציב יעדים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רויטל לן-כהן, בבקשה.

רויטל לן כהן: תודה רבה, אדוני.

רויטל לן כהן: אני רוצה להתחיל מכאב הלב שיש לנו שנה אחרי שנה מכך ששר החינוך לא נשאר לדיון שלנו.

רויטל לן כהן: כבר למעלה מעשור שר החינוך לא ישב בדיון שלנו.

רויטל לן כהן: אני רוצה להתייחס גם לבעיות וגם לנתונים שהצגת, אדוני המנכ"ל.

רויטל לן כהן: העובדה שבונים עוד 300 כיתות - - -

יעקב מרגי: אני מתנצל מראש בפני כל רשימת הדוברים, כי אנחנו רוצים לשמוע את המנכ"ל והזמן כבר קצר.

רויטל לן כהן: העובדה שפותחים עוד כיתות חינוך מיוחד ועוד בתי ספר לחינוך מיוחד היא בעיניי תעודת עניות.

רויטל לן כהן: המטרה, גם ברפורמה, הייתה לאפשר סל שיאפשר לילדים להיות חלק מן החינוך הכללי.

רויטל לן כהן: בפועל נשארנו בדיוק באותו מקום.

רויטל לן כהן: ערך הסל שמקבל ילד שהולך לשילוב בחינוך הרגיל לא זז בשקל.

רויטל לן כהן: לעומת זה, במקום להשוות תקציבים, ילד שהולך לוועדת זכאות ואפיון ובוחר ללכת לחינוך המיוחד יודע שהוא עושה את זה כי בחינוך המיוחד הוא לא ילך עם הסל שהוא קיבל בוועדת הזכאות והאפיון אלא הוא מקבל את הבלוק היותר מכפול מבחינת העלויות.

רויטל לן כהן: לכן להגיד לנו שההורים בחרו – זה קצת לעג לרש.

רויטל לן כהן: אנחנו ההורים לא באמת בוחרים בדרך שבה אנחנו רוצים, כאילו היינו בוחרים בין חינוך חילוני לחינוך דתי.

רויטל לן כהן: אנחנו בוחרים את המקום שבו אתם, משרד החינוך, נותנים לילד שלנו תקציב גבוה יותר.

רויטל לן כהן: לכן כל עוד הפער הזה יישאר בעינו, מבחינת הסל הטיפולי, כל עוד האנשים שמלווים את הילדים שלנו, גם הצוות החינוכי וגם הסייעות, הם אנשים שלא מבינים איך לקדם את הילדים שלנו או להכיל אותם – כנראה שהנתונים האלה לא ישתנו.

יעקב מרגי: לסיכום.

רויטל לן כהן: לא, אדוני, זה ממש לא הוגן.

רויטל לן כהן: יש לי כמה דברים להגיד.

יעקב מרגי: אין מה לעשות, אנחנו באילוצי זמן.

יעקב מרגי: נתתי לך לדבר.

יעקב מרגי: תדברי.

יעקב מרגי: אל תתווכחי איתי.

יעקב מרגי: סכמי.

רויטל לן כהן: התוצאה של המצב הזה היא שילדים מפתחים תגובות שפועלות ממקום רגשי והישרדותי.

רויטל לן כהן: הם מגיעים למצבים של מה שאתם במשרד החינוך קוראים הפרעות התנהגות.

רויטל לן כהן: אם תסתכל בסטטיסטיקה שלכם, העלייה הגדולה ביותר שהייתה בשנים האחרונות, למרות העלייה במספר הילדים שמאובחנים עם ASD, העלייה הגדולה ביותר שהייתה, גם בכמות פתיחת כיתות חינוך מיוחד וגם בכמות הילדים שהושמו בחינוך מיוחד, זה ילדים עם הפרעות התנהגות.

רויטל לן כהן: בעולם המערבי יש פחות מ-0.5% ילדים עם ODD.

רויטל לן כהן: במדינת ישראל יש כמעט 8%.

רויטל לן כהן: ODD זה לא תופעה שנולדים איתה אלא תופעה שנגרמת כתוצאה מתסכול.

רויטל לן כהן: ילד שמתנהג כך רק במערכת ולא בבית הוא לא באמת ODD.

רויטל לן כהן: להכניס אותו לחינוך המיוחד, לבתי ספר להפרעות התנהגות, לא פותר את הבעיה אלא רק מגדיל את התסכול.

רויטל לן כהן: אני רוצה להגיד דבר אחד אחרון.

יעקב מרגי: את לא רוצה.

רויטל לן כהן: אני כן רוצה, כי כשחבר כנסת מדבר על תיקון מוחות, אני חייבת להתייחס.

רויטל לן כהן: אתם לא מתקנים את המוח של הילד שלנו.

יעקב מרגי: אף אחד לא ביקש לתקן.

יעקב מרגי: אל תטיחי דברים באף אחד.

רויטל לן כהן: בוודאי שכן.

רויטל לן כהן: חברת הכנסת אמרה פה שעוסקים בתיקון מוחות.

יעקב מרגי: כדרכך בקודש, הרי את צריכה את התמונה שמוציאים אותך מכאן.

יעקב מרגי: תעזבי אותה.

יעקב מרגי: שרונה נמר, בבקשה.

שרונה נמר: שלום לכולם.

שרונה נמר: נושא חשוב, כבוד המנכ"ל, שלא דיברת עליו ואף אחד אחר לא הזכיר פה הוא נושא תלמידים חולים.

יעקב מרגי: בגלל זה נתתי לך לדבר.

שרונה נמר: תודה, זה התחלה.

שרונה נמר: יש אלפי ילדים במערכת החינוך, שחלקם נמצאים באופן מלא במסגרת ומקבלים תמיכה חלקית בלבד לעומת הצרכים שלהם.

שרונה נמר: יש ילדים שמגיעים חלקית למסגרת ומקבלים שירות מקבלן שנקרא "קדימה מדע", שהצוות שלו יושב כאן.

שרונה נמר: ויש ילדים שלא מגיעים בכלל למסגרת וזקוקים באופן מלא לשירות שהם מקבלים.

שרונה נמר: הטיפול בילדים החולים הוא טיפול מכפיר, מזלזל.

שרונה נמר: זה מתחיל בתוך האגף לחינוך מיוחד, שלא מסוגל – לא שלא רוצים לתת מענה אלא שלא מסוגלים לתת מענה לאלפי ילדים חולים שזקוקים לזה.

שרונה נמר: זה לא אלפי ילדים שכרגע נמצאים במערכת אלא גם ילדים בריאים שנמצאים בתוך המערכת עלולים להזדקק לזה בהמשך.

שרונה נמר: זה יכול להיות בכל המגזרים – יש לנו במגזר הערבי, החרדי, הדתי והחילוני, בפריפריות, בתל אביב.

שרונה נמר: לכולנו, לכל אחד מאיתנו יכול לקרות מצב שיזדקק לשירות הזה.

שרונה נמר: והשירות הזה לא מטופל.

יעקב מרגי: השירות הזה חולה, בהגדרה עדינה.

שרונה נמר: חולה מאוד.

שרונה נמר: היה אמור לצאת מכרז לפני שנה לפחות.

שרונה נמר: המכרז הזה תקוע, לא יוצא בשל כל מיני תירוצים: אין תקנות, מחכים לתקנות, נותנים לקבלן.

שרונה נמר: לא מתייחסים אלינו.

שרונה נמר: וסליחה, הכי חשוב, אין פיקוח של האגף לחינוך מיוחד.

שרונה נמר: הם לא מסוגלים.

שרונה נמר: קחו את זה החוצה אל תוך אגף אחר, או אגף בפני עצמו שיטפל בילדים החולים וייתן באמת מענה, כי כרגע אין מענה לילדים החולים.

יעקב מרגי: תודה גברתי.

יעקב מרגי: רותי יצקן, בבקשה.

רותי יצקן: אוסיף דברים שלא נאמרו.

רותי יצקן: אחד, אני רוצה לדבר על מסמך שאנחנו כתבנו, הפסיכולוגים ואיגוד מנהלי החינוך, שמתייחס לכוח האדם הרב שמושקע בדיון בוועדות, שבעינינו הוא לא יעיל.

רותי יצקן: ישיבות הוועדות מתמשכות לאורך מוגזם, כפול ממה שהיה קודם.

רותי יצקן: זה מסתכם במספר שלפיו הילד מוגדר בסופו של דבר.

רותי יצקן: בעינינו הדיון לא מספיק מהותי ומקצועי כפי שהיה קודם.

רותי יצקן: בסופו של דבר במקום שאנשי המקצוע יהיו בשטח, הם יושבים בדיונים ממושכים.

רותי יצקן: בעינינו זה דבר בלתי אפשרי.

רותי יצקן: גם הכלי עצמו – חשוב לציין.

רותי יצקן: חשוב לי לומר שנפגשנו עם מנהלי הצפון, דיברנו איתם ושמענו את קולם.

רותי יצקן: הם היו מודאגים מאוד מהכלי עצמו, שניתן לעקוף אותו, הוא לא מדייק.

רותי יצקן: אנחנו מבקשים לחשוב פעמיים לפני ההרחבה, לעצור את ההרחבה ולחשוב על הדרגה, למידה מהנתונים ולאט-לאט להמשיך ולא בבת אחת, כי אנחנו חושבים שיש מספר רב של ליקויים.

יעקב מרגי: בקשה לגיטימית.

יעקב מרגי: שבחים תוך כדי הליכה.

יעקב מרגי: אתייחס לזה במהלך כל השנה.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני שהגיע מנהריה.

גדי כהן: אני מייצג את הנהגת ההורים הארצית.

גדי כהן: אני רוצה להעלות נקודה שלא עלתה בשיח הזה.

גדי כהן: התחלנו בשנה שעברה, היינו שותפים למהלך של חקיקת החוק, היינו נוכחים בישיבות.

גדי כהן: חוק יפה ונחמד, לא מושלם.

גדי כהן: יש עוד המון עבודה ויש מה לעשות.

גדי כהן: אבל כדי שהחוק הזה יצליח צריך שכל הגורמים שמעורבים בתהליך הזה ישלבו ידיים.

גדי כהן: אחד הגורמים שמעורבים בתהליך הזה הוא דווקא ההורים של הילדים הרגילים.

גדי כהן: כאשר אתה משלב ילד בתוך בית ספר, אם לא תעשה עבודת הכנה עם ההורים הרגילים – וכמובן המורים צריכים לקבל את כל הכלים, הצוותים החינוכיים, כל זה ברור – אבל אם לא תעשה עבודת הכנה נכונה עם ההורים, ההורים יתמרדו ויכולים להשבית את הכיתות וליצור מצבים קיצוניים.

גדי כהן: התחיל צעד כזה – אני רוצה להגיד לזכותה של אורנה שמחון, שעשתה צעד כזה בפגישה עם ועדי הורים של מחוז צפון.

גדי כהן: אנחנו מתחילים עכשיו מהלך כזה במשרד החינוך, אבל חשוב שיינתן דגש בעניין הזה כי זה באמת פרט משמעותי להצלחה של התהליך.

גדי כהן: אם לא נעבוד בשיתוף פעולה מלא עם ההורים של הילדים הרגילים בכיתות המשולבות אז התהליך הזה סופו להיכשל, כי ההורים בעצמם יתנגדו.

גדי כהן: חשוב שהמהלך הזה, שהתחיל בפגישה במשרד החינוך – מתוך חוסר-ידע והבנה, לא מתוך רוע – יצבור תאוצה וילך בכיוון הנכון.

יעקב מרגי: תודה אדוני.

יעקב מרגי: מרגלית לבטוב, בבקשה.

מרגלית לבטוב: שלום.

מרגלית לבטוב: שמי מרגלית לבטוב.

מרגלית לבטוב: אני באה לכאן כאימא לילד מיוחד, פעילה למען החינוך המיוחד הכוללני, מרקע של מלחמות על המון דברים שגם דיברו עליהם פה, שאני חוויתי על בשרי: הסעות, מאבק עם הרשויות בכל שנה מחדש עד שהכנסתי את הילד שלי למסגרת, עד יומיים לפני תחילת לימודים ולפעמים גם אחרי, הכול, אז ממש נחשפתי לדבר הזה, בעיקר במגזר החרדי.

מרגלית לבטוב: אני נמצאת פה היום כדי לדבר על המוכר שאינו רשמי, עם כל הבלגן שקורה.

מרגלית לבטוב: רוב רובם של הילדים, ממש 89% הם ילדים חרדים שנמצאים במסגרות של גני חינוך מיוחד או משולבים בבתי ספר של חינוך מיוחד.

מרגלית לבטוב: התקצוב של הגננות הוא במצב ממש עגום.

מרגלית לבטוב: הילד שלי אמנם כבר לא בגן אבל כשהוא היה בגן שילמתי בכל חודש 2,500 שקל מכיסי הפרטי בשביל להשלים, שזה גם אפסי, כי היו שישה ילדים בגן.

מרגלית לבטוב: שילמתי המון כסף בחודש בשביל להשלים לגננות תקציבים בשביל לטפל בילדים, או תוספות של טיפול פרה-רפואי – כל מיני דברים שבעצם המדינה צריכה לשלם על פי החוק.

מרגלית לבטוב: היום הילד שלי נמצא במסגרת חילונית לצערי, אין בכלל מסגרת שמתאימה לו בחינוך החרדי באפיון שלו כי הוא אחד מ-12 ילדים כמוהו שנמצאים במדינת ישראל, ואני רואה את ההבדלים, שהם באמת מטורפים, אפשר להגיד, גם בתקצוב, גם בצוותים, קודם כול ההכנה של הלימוד.

מרגלית לבטוב: כל הצוות הרבה יותר מוכשר מאשר אצלנו בחינוך החרדי.

מרגלית לבטוב: בגלל שאין תקצוב מביאים צוות שהוא הרבה פחות טוב.

מרגלית לבטוב: זה מערכת שלמה שהיא עצובה לחלוטין.

יעקב מרגי: צריך להעביר את החינוך המיוחד במחוז החרדי למחוזות הגיאוגרפיים, ממילא כבר אין עילה חוקית להפלות אותו תקציבית, והכול יהיה בסדר.

מרגלית לבטוב: חייב להיות שוויון.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אדוני המנכ"ל.

יעקב מרגי: לאחר מכן אם יהיה זמן נשמע עוד דוברים.

יעקב מרגי: אנחנו כבר אחרי הזמן.

קריאה: אדוני, העברנו מכתב.

יעקב מרגי: את לא היחידה.

יעקב מרגי: תהיה לנו קדנציה שלמה ללוות את זה.

קריאה: אשמח שהמנכ"ל ייתן תשובה.

יעקב מרגי: גברתי, המנכ"ל מדבר עכשיו.

שמואל אבואב: הנושא הראשון שעלה על ידי חברת הכנסת קארין אלהרר הוא חוסר של צוותים פרה-רפואיים.

שמואל אבואב: לכן הוקם צוות משותף, ביחד עם נציגי משרד ראש הממשלה, משרד האוצר, משרד הבריאות ומשרד החינוך, בכוונה להוציא תחת ידם הצעת החלטת ממשלה, בכדי להוביל הילוך בנושא של הטיפול הפרה-רפואי.

שמואל אבואב: הדרכים הקונבנציונליות הרגילות הזדחלו לאיטן ולכן צריך לעשות מהלך הרבה יותר דרסטי, שיחייב מהלך הרבה יותר גדול של הכשרת צוותים.

יעקב מרגי: הצוות הגיע כבר למסקנות?

שמואל אבואב: לא, בגלל הבחירות.

קריאה: אל תדאג, החרדים יהיו בחוץ, תהיה רגוע.

יעקב מרגי: זה לא בגללו.

יעקב מרגי: אמנם אסור לצוד צבאים, אבל בואו קודם נצוד את הצבי ואחר כך נפשוט את עורו.

יעקב מרגי: הצוות לא התכנס ועוד לא הגיע למסקנות.

יעקב מרגי: חרדי או לא חרדי – בינתיים כולם לא מקבלים.

שמואל אבואב: אתה אף פעם לא היית מהחרדים.

שמואל אבואב: הנושא השני הוא הפרוטוקולים שמגיעים באיחור, או לא מגיעים בכלל.

שמואל אבואב: ראשית, ההנחיה והתקנה קובעת שבחלוף שבועיים מגמר הישיבה הפרוטוקול צריך להגיע.

שמואל אבואב: שנית, אנחנו מנסים עכשיו – אני לא מתחייב על זה – להוביל מהלך, שההורה יוכל להיכנס לפורטל של ההורים, שהתחלנו כבר לתת פירוט להורים בחינוך המיוחד דרך פורטל ההורים שנמצא בבתי הספר, ואולי בקוד הוא יוכל להיכנס להחלטה על הילד שלו ויוכל לקבל תשובה ספציפית לגבי הילד.

שמואל אבואב: אני מעריך, ביסוד איתן להניח, שנצליח להגיע לזה, אבל אני עדיין לא רוצה להתחייב.

שמואל אבואב: הנושא השלישי הוא ראיית ראש הרשות את תחומו המוניציפלי כאשר אין לו אחריות ליטול על עצמו את האחריות הלאומית.

שמואל אבואב: הוא אומר: "אני מתעסק בילדי היישוב".

שמואל אבואב: לכן עשינו שלוש דברים.

שמואל אבואב: ראשית, עשינו תוכנית מקריית שמונה ועד אילת, לבחון מה הצרכים של הבינוי.

שמואל אבואב: התייחסנו לשטחים כאקס-טריטוריאליים ולא בשיוך מוניציפלי.

שמואל אבואב: לכן אני מעריך – ובגלל זה אמרתי שאני מאוד אופטימי, כי אני רואה שאנחנו מצליחים לפתור בעיה אחרי בעיה אצל ראשי הרשויות – שלא יהיה מצב שבסוף ראש עירייה יעמוד במריו ויסרב לבנות, כי בסוף זה כלים שלובים.

שמואל אבואב: האוטיסטים – יהיה פה, והנכות – יהיה פה, וכבדי השמיעה – יהיה פה.

שמואל אבואב: ננסה ליצור איזון.

שמואל אבואב: שנית, בנינו כלי שנקרא GIS – אני לא יודע מי כבר ראה אותו.

שמואל אבואב: היום כתוב: ילד במורכבות אוטיסטית 1, 2, 3 או 4.

שמואל אבואב: נפרשים לנגד הלוחץ כל הפרטים, באיזה מקום פנויה כיתה.

שמואל אבואב: לכן זה חוצה ראייה מוניציפלית, זה חוצה גם ראייה מחוזית.

שמואל אבואב: אנחנו מעריכים – ועשינו על זה תרגול בין כל מנהלי המחוזות – אני עושה כל שבוע אצלי ישיבת סטטוס עם כל מנהלי המחוזות ואנחנו עוברים שֵם-שֵם ומכלים את זמננו.

שמואל אבואב: לא "מכלים", זה לא המילה הנכונה, אבל משקיעים בזה התייגעות מאוד מאוד גדולה בניסיון לפתור את הבעיות.

שמואל אבואב: הדבר הבא, למה הבנייה חשובה והיא לא מספרית סתמית?

שמואל אבואב: הבנייה מנגישה על פי הצרכים את המוסד הנכון לאור הצרכים של האזור כולו.

שמואל אבואב: ככל שנכביר בבנייה, הילדים ייסעו פחות למרחקים הלא רצויים בהסעות.

שמואל אבואב: האבחון מורכב מהמַכְוַון החדש שבנינו, במה הכללים שונים לאור הרפורמה אל מול העבר.

שמואל אבואב: יש מכוון אחד של ראמ"ה, ולא ניכנס לכל הפרטים, והמכוון השני יוצר קטגוריזציה של ארבע דרגות תפקוד.

שמואל אבואב: לא רק קביעה שהילד סובל מבעיה א' או בעיה ב', אלא מה רמת התפקוד – רמה א', ב', ג' ו-ד'.

שמואל אבואב: על פי קביעת המכוון – גודל סל התקציב.

שמואל אבואב: לא אוטומטי לכולם אלא פר דיפרנציאציה.

שמואל אבואב: מי שיראה את זה יראה את השונות.

שמואל אבואב: צריך לטפל בדברים, לא הגענו אל המנוחה ואל הנחלה, אני לא רוצה להציג פה תמונה ורודה, אבל הכיוון נכון.

שמואל אבואב: דיברה פה אימא, ליאורה – הקביעה שלנו ברורה: גם האייפד וגם המחשב הנייד ניתנים הביתה.

שמואל אבואב: לכן ביקשתי מן הצוות לבדוק מה קרה בלוד, מדוע לא נתנו.

שמואל אבואב: אנחנו נותנים את זה הביתה.

שמואל אבואב: זה מוקצה לילד והחיים שלו נמשכים גם אחר הצוהריים, וכך הדין.

רויטל לן כהן: אדוני, זאת אימא שמתעללים בה כבר שנים, והמשרד יודע.

שמואל אבואב: רשמנו את זה.

שמואל אבואב: שאל חבר הכנסת רוסו לגבי הפיילוט שאנחנו עושים: מה המבט, איך אנחנו הולכים להתקדם?

שמואל אבואב: מה המחשבה שעוברת בכל המהלך?

שמואל אבואב: בכדי שלא תהיה תחושה שרצים מהר מדי, יצאנו לשנת התארגנות בתשע"ט במחוז הצפון, פיילוט בשנה הבאה, בתש"ף, לראות איך זה עובד, להסיק את כל המסקנות.

שמואל אבואב: רק בתשפ"א-תשפ"ב נתחיל לעשות את זה במדורג אחרי ששמענו את כל הדברים, הסקנו את כל המסקנות ועשינו את כל מה שנדרש.

שמואל אבואב: לגבי התקציב שאומרים שלא ניתן – אני רוצה לומר מה התקציבים שניתנו, ותוך כדי כך אני רוצה גם להסביר את התקציבים של השילוב.

שמואל אבואב: אנחנו הקצינו 1.2 מיליארד שקלים בשנה הזו לבינוי ולתוספות, 140 מיליון ש"ח להכלה, 105 מיליון ש"ח התקציב השקלי, ועשרות מיליוני שקלים להכשרת מורים.

שמואל אבואב: הוספנו – לכל מי שאומרים שבשילוב לא הוספנו – 2.7 שעות לתלמיד, שזה 23,000 שקלים, בסל השילוב.

שמואל אבואב: ילד משולב מקבל קרוב ל-100,000 שקל בשילוב של האוטיסטים, ונדמה לי 98,000 שקלים בהפרעה נפשית.

שמואל אבואב: יש סל.

שמואל אבואב: תסתכלו על התקציבים.

שמואל אבואב: אפשר לומר שזה לא מספיק, אפשר לומר שזה לא מכסה, אני מקבל, אבל מי שאומר שילד שהולך לשילוב לא מביא איתו היקף תקציבי של קרוב ל-100,000 שקל אומר דברים שאני מעריך שאיננו יודע.

שמואל אבואב: לא אמרתי שזה מכסה את כל הצרכים.

שמואל אבואב: לא אגיד את זה.

שמואל אבואב: אני מודע לקשיים העצומים.

שמואל אבואב: שום הורה לא צועק סתם, שום הורה לא מבזבז את זמנו לטעון טענות שווא, הכול נכון.

שמואל אבואב: עם זאת, התקציבים שמגיעים לשילוב הם בהיקפים שלא ידענו בעבר.

שמואל אבואב: לגבי ההערות שהעירו על ההסעות – אני לא מגלגל שום אחריות לאף אחד.

שמואל אבואב: בסוף המשרד נושא באחריות-העל, ואני כמנכ"ל נושא באחריות, אני לא מגלגל את זה לאף אחד.

שמואל אבואב: הרשויות מקבלות מאיתנו תקציב, והן הגוף המבצע.

שמואל אבואב: יצאנו עכשיו לבקרה.

שמואל אבואב: לקחנו רחפנים – עד כדי כך.

שמואל אבואב: אני לא רוצה לפרט את כל הפרטים: כי זרקו אבנים והתנכלו לכל צוות הבקרה שעשינו.

שמואל אבואב: שמנו רחפנים והם צילמו בדיוק מה מסלול הנסיעה, וסביב זה ערכנו דיונים ושימועים, איך מסיעים מספר כזה של ילדים, איך ילד מגיע לבית הספר.

שמואל אבואב: אנחנו נושאים באחריות להדק את הבקרה כל הזמן, ויש תקלות, אבל אנחנו לא מסירים מעצמנו את האחריות, למרות שהרשות מבצעת את זה, ללוות את הבקרה בכדי שהילדים יגיעו כפי שהם צריכים להגיע, עם כל הרגישות הנדרשת.

שמואל אבואב: לכן ההערות שלך נכונות מאוד ואנחנו גם נעמיק את הבקרה.

שמואל אבואב: לגבי הילדים האלרגיים – השנה סדר הגודל התקציבי שמיועד ל-3,000 סייעות – לא מורידים סייעות – הוא 270 מיליון שקלים.

שמואל אבואב: נשארנו לבד במערכה הזאת.

שמואל אבואב: לפני כמה שנים משרד הבריאות קבע את הסטנדרטים וכולם אמרו: מתחלקים בתקציב שליש–שליש–שליש.

שמואל אבואב: ברחו ונשארנו לבד עם העניין הזה.

שמואל אבואב: זה לא יעלה על הדעת.

שמואל אבואב: התפקיד של משרד החינוך הוא לא תפקיד בריאותי.

שמואל אבואב: למשרד אין יכולת לקבוע מי זכאי לסל בריאות ומי לא, בשביל זה יש את משרד הבריאות.

שמואל אבואב: נשארנו לבד במערכה.

שמואל אבואב: צריך להבין: 3,000 סייעות הן רק החלק הקטן של העניין.

שמואל אבואב: יש 50,000 ילדים אלרגיים במערכת החינוך.

שמואל אבואב: צריך להבין, הפתרון לא יהיה שיצמידו 50,000 סייעות, סייעת לכל ילד, זה לא הפתרון, אנחנו משלים את עצמנו.

שמואל אבואב: אנחנו צריכים ליצור סביבה שבה איש לא מחויב אישית לשאת באחריות לטפל בילד שנפצע בחצר כתוצאה מכך שהוא נפל, או ילד שצריך לטפל בו כי קרה משהו לקוצב הלב שלו, או ילד אלרגי שקרה לו משהו.

שמואל אבואב: הסביבה צריכה לייצר אחריות, ש"לא תעמוד על דם רעך".

שמואל אבואב: אי אפשר להטיל אחריות על המורה.

שמואל אבואב: אגב, גם החוק לא מטיל אחריות על מי שפעל או לא פעל.

שמואל אבואב: לכן התרבות שאנחנו מנסים לקבוע: סייעות – זה ניתן בגנים ועד סוף כיתה ב'.

אורלי פרומן: כל המערך הבריאותי - - -

שמואל אבואב: תבינו עוד פעם, אנחנו מבינים שאי אפשר להטיל אחריות על מורה ספציפי להזריק את הזריקה אבל אנחנו מבקשים ליצור תרבות שהשומר, אב הבית, המזכירה והמורים, וגם ילדים בתיכון יכולים להזריק כאשר קורה משהו.

שמואל אבואב: אי אפשר להשלות את עצמנו.

שמואל אבואב: רבותי, אנחנו משלים את עצמנו – לא יהיו 50,000 סייעות.

שמואל אבואב: הדבר הבא, למה יש מורכבות בחינוך המיוחד?

שמואל אבואב: זה לא גורף אצל כולם אבל יש אדם שאומר: אני רוצה חינוך מיוחד לשפה הערבית, ואני רוצה חינוך מיוחד באופי ובזהות חרדית.

שמואל אבואב: למצוא לכל סוג של לקות גם דובר ערבית וגם חרדי וגם חילוני, זה קשה.

שמואל אבואב: לכן אנחנו צריכים לכבד את רצון האדם, אבל להגיד לכם שאפשר ליצור – כמו במערכת החינוך הרגילה שבה יש זרם כזה וזרם כזה וזרם כזה – את אותם זרמים גם בחינוך המיוחד – זה משימה כמעט בלתי אפשרית.

יעקב מרגי: וגם לגבי לקויות הם מתווכחים ורבים.

יצחק פינדרוס: שתהיה ועדה שאליה אפשר לערער.

יצחק פינדרוס: אין לך איפה לערער.

שמואל אבואב: מועלית הצעה, שואלים מדוע לא מכילים את המרכיב של החברה החרדית בתוך המחוזות הרגילים, משום שהמחוז כשלעצמו הוא ארצי והוא לא יכול לספק את אותם שירותים שניתנים.

שמואל אבואב: שוחחתי עם יושב-ראש הוועדה.

שמואל אבואב: אנחנו לוקחים את העניין הזה בחשבון וייתכן שנעשה שינוי בעניין הזה.

שמואל אבואב: אני לא רוצה כרגע להתחייב, צריך לדבר על זה עם השר, השר קובע מדיניות, צריך לשקול את הדברים.

שמואל אבואב: אבל אנחנו לא מסירים את זה ממחשבה שתיתן פרקטיקה ויכולת טיפול יותר מעשית.

שמואל אבואב: לגבי לוחות הזמנים, למה הכול נגרר לחופש הגדול ולמה זה לא מתפרס?

שמואל אבואב: ועדות הזכאות יתחילו מנובמבר ועד 31 במאי.

שמואל אבואב: ועדות השיבוץ יהיו בין נובמבר ליולי.

שמואל אבואב: לכן זה יתפרס על פני השנה.

שמואל אבואב: למה אנחנו ערבים לאמירה הזו אל מול העבר?

שמואל אבואב: משום שברגע שיש יושב-ראש ועדה שהיא ועדת האפיון – זה תפקידו, הוא לא עסוק באלף ואחד דברים.

שמואל אבואב: קודם מנהל אגף החינוך, שיש לו אלף דברים על הראש, צריך היה לשאת גם באחריות הזאת והעומס קשה לנשיאה.

שמואל אבואב: לכן ייחוד התפקיד הזה לעניין יאפשר פריסה הרבה יותר עמוקה.

שמואל אבואב: באשר לסייעות בצוהרונים – זה עלות של 60 מיליון שקלים.

שמואל אבואב: לא מצאנו פתרון לעניין הזה.

שמואל אבואב: פנינו שוב למשרד האוצר.

שמואל אבואב: אין כרגע גיבוי כספי לעניין ולכן לא פתרנו את בעיית הסייעות בצוהרונים.

שמואל אבואב: לגבי הילדים החולים – יש לנו כ-3,000 ילדים חולים שאנחנו חייבים לתת להם שירות.

שמואל אבואב: השירות הוא של 20,000 שקלים לתלמיד.

שמואל אבואב: התקציב התחיל ב-31 מיליון שקלים בשנת 2015 והגיע כמעט ל-60 מיליון שקלים השנה.

שרונה נמר: הוא לא שיפר כלום.

שמואל אבואב: אני יוצא מנקודת הנחה שאת אמרת דברים נכונים, אני לא אומר שמה שאמרת אינו נכון.

שמואל אבואב: אני מציג את התקציב כמגמה, שאומרת: אנחנו לא זונחים את העניין הזה.

שרונה נמר: צריך לבטל את ההפרדה.

שמואל אבואב: אענה.

שמואל אבואב: נערכנו להכין תקנות בכדי להעביר אותן בכנסת.

שמואל אבואב: הכנסת התפזרה והתקנות נשארו בעינן.

שמואל אבואב: אנחנו מחויבים להעביר אותן כי התקנות יְקבעו סטנדרטיזציה ומחויבות אחרת.

יעקב מרגי: אני מתנדב להעביר לך אותן בפגרת הבחירות, אם רק תביא אותן לוועדה.

יעקב מרגי: אביא לך את ההסכמה של ועדת ההסכמות.

שמואל אבואב: דבר שני, ביקשנו מאגף החשבות של משרד האוצר לתת לנו ארכה, ובמרץ אנחנו מתעתדים לצאת למכרז, בתקווה שתהיה לנו הסטנדרטיזציה של התקנות החדשות ואז המכרז יהיה ברמת סגירה הרבה יותר טובה.

שמואל אבואב: אנחנו מעריכים שהפעולות שאנחנו עושים הן פעולות שישפרו את הרמה.

שמואל אבואב: יש ביקורת והערות חוזרות ונשנות על ידי הורים.

שרונה נמר: חסר פיקוח.

שמואל אבואב: אני מקבל את ההערה שאנחנו צריכים להגביר את הפיקוח, לא אמרתי שלא, אבל הסברתי, אלו פעולות מרכזיות שאנחנו עושים בכדי להביא לשיפור של העניין.

יעקב מרגי: אני ממליץ: ספק שלא רוצה לתת את השירות וחושב שהוא עושה טובה כשהוא נותן את השירות – אל תיקחו אותו.

יעקב מרגי: אנחנו לא מתערבים במכרזים.

יעקב מרגי: רק אמרתי את הפרמטרים.

נלה דוידוב: אני רק רוצה לציין לגבי ילדים חולים: אם אפשר בתחילת שנה שמסגרות חינוך יידעו מה זה ילדים חולים.

נלה דוידוב: לא ייתכן שאנחנו נדבר עם יועצים ומנהלים שלא מכירים את חוק ילדים חולים.

שמואל אבואב: אנחנו צריכים להתייחס לכל מה שהפסיכולוגים העלו.

שמואל אבואב: גברת קטי שטרית, לא כל מה שתשמעי מיפה בן דויד הוא אמת לאמיתה או דברי אלוהים חיים.

יפה בן דויד: רק אמת.

יעקב מרגי: ואחר כך לי יש הפרעות של הסחת דעת.

יעקב מרגי: אני לא מבין, מי אחראי לכך שהן מדברות ביניהן?

יעקב מרגי: תמשיך לדבר.

שמואל אבואב: אני מוטרד ממה שהיא אומרת לה.

קטי קטרין שטרית: יש גם אהבת חינם.

קטי קטרין שטרית: מה קרה?

יעקב מרגי: קטי, תודה, זה מפריע לי.

יעקב מרגי: בבקשה.

שמואל אבואב: קטי היום הייתה רגועה בישיבה.

שמואל אבואב: תני לסיים את הישיבה בצורה רגועה.

שמואל אבואב: לגבי ההערות של הפסיכולוגים – אלה הערות שעכשיו נערוך ישיבה בכדי להבין את העומס, האם צריך להביא את הפסיכולוגים לכל הוועדות, האם לעשות את זה חלקית.

שמואל אבואב: זה מטיל עליהם תוספת על כל העומס האחר.

שמואל אבואב: כנראה שזה לא ניתן במתווה שבנינו עכשיו.

שמואל אבואב: גדי כהן, נציג ההורים שבא מנהריה, העיר הערה מאוד מאוד נכונה.

שמואל אבואב: אם אנחנו לא ניצור הסברה ואהדה אצל ההורים הרגילים בתוך הכיתה אז אנחנו נראה התנגדויות.

שמואל אבואב: במערך ההדרכה שלנו אנחנו צריכים לקחת את זה בחשבון.

קריאה: בעניין הנגישות, הערה של חברת הכנסת קארין אלהרר.

שמואל אבואב: מאה אחוז.

שמואל אבואב: בנגישות יש לנו בעיה שאנחנו לא יכולים להתעלם ממנה.

שמואל אבואב: סכום הכסף שניתן לרשות על ידי המדינה – אני לא מצדיק את הרשויות ואני לא דובר של הרשויות – מחייב מאצ'ינג לא מבוטל של הרשות.

שמואל אבואב: אם אני לא טועה, אלה המספרים שאני זוכר, ואינני ערב לדיוק שלהם - - -

יעקב מרגי: אני לא אוהב להשית מטלות על הרשויות המקומיות בלי לתת להן שיפוי.

יעקב מרגי: אבל בסוגיות רגישות כאלה, כפי שראש הרשות לא שואל את עצמו כשהוא מפתח כיכר יפה – ואני אוהב כיכרות עם מזרקות ופרחים – לא שואל מאיפה - -

קריאה: זה מאצ'ינג של התושבים עם הארנונה.

יעקב מרגי: - - הייתי מצפה שהוא יראה את הנגישות כחלק מן השירות לאזרח.

יעקב מרגי: שיריב עם הרשויות, שינסה להשיג כספים ככל שהוא רוצה.

יעקב מרגי: יש חוק – צריך לקיים אותו.

יצחק פינדרוס: בירושלים קיום החוק מסתכם במיליארד וחצי שקל, רק שתדע.

יעקב מרגי: אבל לפחות שיתחיל.

יעקב מרגי: כל העיר לא נגישה.

יעקב מרגי: לפחות שינגישו עבור הנכים.

שמואל אבואב: רק בשנתיים האחרונות העברנו ארבע פעמים תזכורות, לכל רשות את סכום הכסף שעומד לרשותה ושעדיין לא מומש בהסדרת הדרך של הנגישות והסדרת המעלית, כולל הפיר וכולל מה שקשור.

שמואל אבואב: הרשויות מבחינתן – אני לא נציג שלהן אבל אני רוצה להשמיע את דברן, לפחות מי שאומר דברים בשם אמרם מביא גאולה – הן טוענות שההיקפים, כפי שטען חבר הכנסת פינדרוס, הם גדולים מכפי יכולתן לשאת בנטל.

שמואל אבואב: הן טוענות שהחוק לא הביא איתו תקציב, זה טענתן.

שמואל אבואב: אני לא מצדיק שום דבר, רק אמרתי את הצד השני.

שמואל אבואב: מצידנו הכסף עומד לטובת הרשויות.

שמואל אבואב: יש רשויות שהזדרזו ועשו.

שמואל אבואב: הביצוע הוא לא בהיקף הנדרש.

שמואל אבואב: לא אציג פה תמונה שאיננה נכונה.

שמואל אבואב: זה סוג של אתגר גדול שעומד לנו בעניין הסדרת הנגישות.

יעקב מרגי: הייתה שאלה לחבר הכנסת ינון אזולאי.

יעקב מרגי: הוא טוען שהוא לא קיבל תשובה.

ינון אזולאי: לגבי הכיתות הנגישות.

ינון אזולאי: יש שני דברים.

ינון אזולאי: אחד, שהבעיה כרגע קיימת בייעוד.

שמואל אבואב: רשמתי לעצמי את זה: האם זה יכול ללכת איתו אוטומטית.

שמואל אבואב: הוא עבר למקום אחר ושאלת האם הוא צריך להתחיל הכול מחדש.

ינון אזולאי: גם בלי שילך.

ינון אזולאי: כרגע בזמן הזה שייתנו להם.

שמואל אבואב: רשמתי.

שמואל אבואב: היושב-ראש לא הקשיב.

שמואל אבואב: כאשר אתה דיברת אני גם הקשבתי וגם רשמתי.

קריאה: - - -

יעקב מרגי: רבותי, איך אומרים: תם ולא נשלם.

יעקב מרגי: זו בסך הכול ישיבה לפתיחת שנת הלימודים.

יעקב מרגי: נגענו בנושא לא בקמצוץ אלא בהרחבה.

יעקב מרגי: נכון, יש עוד הרבה נושאים.

יעקב מרגי: אנחנו לא הולכים הביתה.

יעקב מרגי: מי שמרגיש את קצב הדיונים בוועדת החינוך יודע שאנחנו לא יצאנו לפגרה.

יעקב מרגי: אנחנו נשב ונעקוב, גם בפגרה וגם אחרי הבחירות, נעקוב אחר היישום, נמשיך לטפל בחינוך המיוחד.

יעקב מרגי: אני מאמין שבחלק מן הדברים נצליח להגיע לפתרונות, בחלק יהיה קשה בגלל אילוצים כאלה ואחרים, אבל נמשיך להיאבק.

יעקב מרגי: אף פעם לא נסיים את השנה כפי שהתחלנו אותה.

יעקב מרגי: לסיכום, אני רוצה להודות למנכ"ל משרד החינוך, לכל האורחים שהגיעו, לחברי הכנסת הרבים שהשתתפו בדיון.

יעקב מרגי: כפי שאמרתי בתחילת הדיון, סוגיית החינוך המיוחד לא תרד מסדר יומה של ועדת החינוך ותקבל את ההדגשים הרבים, בגלל האופי והמורכבות של החינוך המיוחד.

יעקב מרגי: כולנו מצטרפים לתקוות שאכן הרפורמה תצליח במחוז צפון כדי שנוכל להמשיך אותה.

יעקב מרגי: אני יכול להרגיע את כל החוששים – גם אנחנו חוששים אבל צריך להרגיע אותם, שאם ניווכח שזה לא עובד, תוך כדי הליכה במרוצת השנה אנחנו רשאים וחייבים לפתוח את הנושא, ואם צריך לתקן ולעשות מקצה שיפורים נעשה מקצה שיפורים.

יעקב מרגי: הכוונה הייתה, באנו לתקן ולא לקלקל חס ושלום.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.