ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 21, פרוטוקול מספר 2, 2019-07-07 12:00

יעקב מרגי: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: היום 7 ביולי 2019, ד' בתמוז התשע"ט.

יעקב מרגי: הבוקר הלכה לעולמה השרה לשעבר גברת אורנה נמיר זיכרונה לברכה, שהייתה בכנסת התשיעית והעשירית יושבת-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: אישה עתירת זכויות ועתירת עשייה במדינה, למען המדינה.

יעקב מרגי: ראיתי צורך להזכיר את זה בפתיחת הישיבה.

יעקב מרגי: בתחילת הדיון אני רוצה לברך את כל מי שסייע בידי להקים את ועדת החינוך בתקופה של פגרת בחירות.

יעקב מרגי: זה לא מובן מאליו.

יעקב מרגי: זו פגרת בחירות שנייה רצופה, ומה לעשות, לוח השנה קשוח, לא גמיש, ויש גם סיום שנת לימודים, גם פתיחת שנת לימודים וצריך להיערך ולקבל סקירות.

יעקב מרגי: לפני שנתחיל את הדיון המהותי נעשה פאוזה קצרה לתדרוך על חידוש שנכנס לוועדת החינוך – שימוש בטבלטים, כדי לצמצם את הדפסת הנייר והשחתתו.

יעקב מרגי: יהיה תדרוך קצר בנושא הזה.

יעקב מרגי: כפי שאמרתי, אני מבקש לברך את יושב-ראש הכנסת שנענה לקריאה שלי ושל עוד מספר חברים, ביניהם חבר הכנסת גפני שפניתי אליו בבקשת סעד.

יעקב מרגי: לא האמנתי שתקום ועדת חינוך, אז אמרתי לו: לפחות תנצל את הכוח שלך כיושב-ראש ועדת הכספים, כי התשובה אליי התמהמהה להגיע.

יעקב מרגי: ברוך השם קמה ועדת החינוך.

יעקב מרגי: זה לא קל, לא מובן מאליו.

יעקב מרגי: אפשר לנצל את השולחן העגול היפה הזה ולהפוך אותו לבמה פופוליסטית, אם רוצים.

יעקב מרגי: אני מקווה שכל החברים כאן באמת יתכנסו לדיון אמיתי ומשמעותי לטובת ילדי ישראל, כי ילדי ישראל הם של כולם, ונשאיר את הפופוליזם בצד.

יעקב מרגי: יהיה לנו עוד הרבה הרבה זמן להשתמש בו, זה מצרך זמין בבניין הזה, לצערי הרב.

יעקב מרגי: לא אצל כולם, אבל יש כאלה שמרבים להשתמש בו.

יעקב מרגי: מי שירצה להשתמש בו – אני מציע לחדשים לא להשתמש בו.

יעקב מרגי: אפשר להגיע להכרה ולהערכה ולהוקרה גם בלי הכלי הזה שנקרא פופוליזם.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, האם רשמת אותי להצעה לסדר?

יעקב מרגי: מיד.

יעקב מרגי: זה הסדר.

יעקב מרגי: אין פה קריאות ביניים.

יעקב מרגי: אם מישהו לא יודע: זה אמנם כנסת ישראל.

יעקב מרגי: בוועדת החינוך רק לחברי הכנסת – וגם להם במידה ובמשורה – ניתן לקרוא קריאות ביניים.

יעקב מרגי: אם אני מרגיש שיש הגזמה, אין לי בעיה גם להוציא חבר כנסת מן הדיון, הנחמדוּת שלי נגמרת.

יעקב מרגי: אצל האורחים בכלל היא נגמרת מן ההתחלה, מרגע שזה לא לעניין וזה הפרעה לדיון.

יעקב מרגי: חברי הכנסת הוותיקים מכירים את זה, ואני אומר לכם: הם נהנים מזה, והאורחים גם כן בסוף הדיון אומרים: וואלה, לא ידענו שזה כך.

יעקב מרגי: אז למרות שהאולם מלא אני מבקש לכבד האחד את השני כשמדברים.

יעקב מרגי: ניתן תדרוך קצר על הטבלטים, בבקשה.

לטובת הרשמת: בבקשה.

בני שיינין: צוהריים טובים.

בני שיינין: קוראים לי בני ואני מיחידת המחשב בכנסת.

בני שיינין: קודם כול, אני רוצה להצטרף לדברים של היושב-ראש ולאחל בהצלחה לחברי הכנסת החדשים ולכל חברי הוועדה הזמנית.

בני שיינין: ועדה קבועה, עוד יותר טוב.

בני שיינין: הכנסת החליטה לפני זמן מה שכל ועדות הכנסת יפסיקו להשתמש, עד כמה שאפשר, בניירות – בדרך כלל היו מחלקים ניירות לחברי הכנסת ואולי גם לאורחים – ויעברו להשתמש בטבלטים.

בני שיינין: השימוש פשוט.

בני שיינין: כל חברי הכנסת בכל הוועדות יקבלו טבלטים.

בני שיינין: הטבלטים נשארים בוועדות, הם לא הולכים עם חברי הכנסת.

בני שיינין: אנחנו נכין כבר את הטבלטים.

בני שיינין: כפי שאתם רואים, הם מוכנים עם חומרי הרקע לוועדה.

בני שיינין: האנשים שמכירים טבלטים, אני מניח שלחברי הכנסת שצעירים יותר ממני אני לא צריך להסביר מה זה טבלט, איך הולכים אחורה ואיך הולכים קדימה.

בני שיינין: מי שלא מכיר טבלטים, במקרה שלכם זה פשוט מאוד: היום יש שלושה מסמכים שנמצאים על הטבלט שפתחתם.

בני שיינין: בלחיצה על מסמך המכשיר יפתח אותו.

בני שיינין: ברגע שהמסמך פתוח אתם לוחצים בצד ימין למעלה על החץ שפונה שמאלה אם אתם רוצים לחזור שלב אחד אחורנית.

בני שיינין: אפשר לחזור שלב אחד אחורנית גם כן בחץ שפונה ימינה שנמצא בתחתית המסך.

בני שיינין: היה והסתבכתם, יש בתחתית המסך ריבוע.

בני שיינין: כאשר אתם לוחצים על הריבוע אתם חוזרים למסך הבית של האנדרואיד, של הטבלט, ובמסך הבית שלו אתם לוחצים על הסמל של ה-Drive.

בני שיינין: הוא מחזיר אתכם למסמכים.

בני שיינין: בישיבות הראשונות מישהו מאיתנו, אני או מישהו אחר מן היחידה, ילווה.

בני שיינין: אם תהיה בעיה ניגש אליכם ונסדר.

בני שיינין: בהצלחה.

יעקב מרגי: עד כאן.

יעקב מרגי: חסל סדר הדרכה.

יעקב מרגי: אתי דנן, יש לנו רשימת בקשות להצעות לסדר?

אתי דנן: רשמתי.

יעקב מרגי: חברים, כבכל שנה ועדת החינוך נדרשת לאשר את תשלומי ההורים.

יעקב מרגי: בכל שנה בשגרה זה דיון טעון וסוער.

יעקב מרגי: כולנו חולמים על היום שבו חוק חינוך חובה חינם במדינת ישראל יתקיים פשוטו כמשמעו ולהלכה, אבל זה לא קורה.

יעקב מרגי: זה לא קורה לא רק בגלל התשלומים שאנחנו נאשר היום, זה מעט מן המעט, מה שקורה בתוך בתי הספר.

יעקב מרגי: השתתפות ההורים במערכת החינוך הולכת וגדלה בענפים שונים ומשונים, שלא מצריכים את אישור הוועדה, ולעתים גם אלה שזועקים חמס כאן סביב השולחן הזה נותנים יד, ובגדול, למערך תשלומים אגרסיבי של הורים, שיוצר פערים גדולים בחינוך, ומדינת ישראל היא אחת המדינות המובילות בפערים בחינוך.

יעקב מרגי: הוועדה בראשותי בקדנציה הקודמת קיימה מספר דיונים על סוגיית התל"נים.

יעקב מרגי: רק לסבר את האוזן: מהנתונים שהיו לי בקדנציה הקודמת, אם אנחנו מדברים על תשלומי רשות וחובה שאנחנו מאשרים היום – סדר הגודל שלהם הוא בין 1.5 ל-2 מיליארד ש"ח.

יעקב מרגי: התל"נים – שאני לא יודע אם יודעים להעריך אותם נכון, אבל מי שמעריך אותם מלמטה מדבר על 4.5 מיליארד ש"ח לפחות – מוזרמים לתוך מערכת החינוך, לתוך רשתות חינוך.

יעקב מרגי: גם כאן נידרש להמשיך את הדיונים ולהגיע להסדרה ולאסדרה, אם צריך אותם בכלל.

יעקב מרגי: אנחנו נמשיך להיאבק.

יעקב מרגי: הסוגיה הזאת צריכה להיות מטופלת טיפול שורש עמוק.

יעקב מרגי: מה לעשות שבכל שנה בצוק העיתים הפתרון הולך ונדחה.

יעקב מרגי: ניסינו בשנים עברו לנסות להביא את משרד האוצר למנגנון גבייה חלופי, להעלים את תשלומי ההורים מסדר היום על ידי שאת ה-1.5–2 מיליארד ש"ח הללו יגבו באיזה ענף של 0.0 משהו בביטוח הלאומי לכלל האוכלוסייה, כדוגמת מס בריאות, ובכך נעלים את זה.

יעקב מרגי: לא צלח.

יעקב מרגי: משרד האוצר לא אוהב להעלות מסים.

יעקב מרגי: זה כמעט קודש הקודשים לגעת להם בזה.

יעקב מרגי: לא הצלחנו.

יעקב מרגי: מה שכן, היו שנים שכמעט הצלחנו להביא את שר החינוך להתעמת עם הסוגיה של תשלומי הורים.

יעקב מרגי: אז השאלות מונחות לפתחנו.

יעקב מרגי: אם זה 1.5 מיליארד ש"ח, בוא תגיד לי אתה, אתה מבין גדול – יושב-ראש ועדת החינוך, או חברי כנסת או הציבור, החברה האזרחית, שיצביעו לנו מה החלופות אם אין שיפוי מן האוצר.

יעקב מרגי: רק לסבר את האוזן, המנכ"ל בוודאי ידבר על זה, שעת הוראה אחת בכל המערכת – מיליארד ש"ח.

יעקב מרגי: אולי נבטא את בית הספר.

יעקב מרגי: בואו נראה עם ההורים.

יעקב מרגי: אם כדוגמה, כסימולציה נבטל לכאורה לגמרי את תשלומי ההורים שאנחנו מאשרים היום, נקל בגיל הרך, 20 ש"ח לחודש למשפחה, ובשכבה העליונה כ-110–120 ש"ח, ונבטל את סבסוד הצוהרונים – אני חושב שהמשפחות במעמד הביניים יסקלו אותי באבנים אם אציע הצעה כזאת; או שנבטל לחלופין את תשלומי ההורים בתמורת הסייעת השנייה; או שנבטל את בית הספר של הקיץ או של החגים, שמי שהמציא את זה צריך לתת לו את פרס ישראל.

יעקב מרגי: אלה שאלות.

יעקב מרגי: בלשון אין עצם, אפשר לומר הכול, אפשר לזרוק הכול.

יעקב מרגי: אף אחד לא יתחרה בי – סליחה שאני אומר, בדרך כלל אני לא יהיר – ברגישות שלי לכלל האוכלוסייה.

יעקב מרגי: אבל מה לעשות, את הפתגם הזה לא אני טבעתי ולא אני המצאתי.

יעקב מרגי: כנראה זה נכון, שמה שרואים מכאן לא רואים משם.

יעקב מרגי: הכי קל לשבת ביציע ולזרוק אבנים, להפריח סיסמאות.

יעקב מרגי: באמת מתקיים פה דיון אמיתי עכשיו.

יעקב מרגי: תבינו טוב-טוב, עד לפני שלוש שנים כל רשות מקומית התנהלה באופן עצמאי בסוגיית ביטוח התאונות.

יעקב מרגי: מצאנו רשות מקומית ששילמה 75 שקלים לפוליסה, כאשר רשות אחרת שילמה 50 או 60 שקלים לפוליסה.

יעקב מרגי: חוקקנו חוק, באומץ, בשילוב ידיים של השלטון המקומי וועדת החינוך, בשולחן עגול, עם משרד החינוך, חוקקנו כאן חוק שיאפשר למרכז השלטון המקומי לצאת למכרז על ביטוח פוליסה אחת לכל התלמידים.

יעקב מרגי: שינינו את זה לפוליסה אחידה.

יעקב מרגי: יש רשויות מקומיות שלא ידעו אפילו במה הן מבטחות את הילדים שלהן.

יעקב מרגי: בינינו, ביטוח זה אחד המדעים הכי קשים.

יעקב מרגי: הבאנו פוליסה ב-49 שקלים, פוליסה אחידה.

יעקב מרגי: התעורר ויכוח מה קורה עם הילדים שיש להם אלרגיה, האם תאונה שנגרמת בעקבות מחלה מכוסה או לא מכוסה, ויכוח שעורר שאלות.

יעקב מרגי: לא קרה כלום, משאלה לא מתים.

יעקב מרגי: רוצים לטפל בזה, מתמודדים עם השאלות האלה.

יעקב מרגי: השלטון המקומי צריך לצאת במכרז.

יעקב מרגי: שנת הלימודים נפתחת – אם אני לא טועה השנה זה לא השתנה – ב-1 בספטמבר.

יעקב מרגי: לוח השנה לא מעניין אותו חוק הגיוס, לא מעניין אותו החרדיזציה של המדינה, לא מעניין אותו הבלופים של כל הפוליטיקאים.

יעקב מרגי: הציבור לא מטומטם, הציבור שומע, מקשיב, רואה.

יעקב מרגי: המציאות יותר חזקה מכל סיסמה כזו או אחרת.

יעקב מרגי: וצריך להעביר.

יעקב מרגי: נכון, מבחינתי כפוליטיקאי זה גובל במזוכיזם לרצות להיות יושב-ראש ועדת החינוך וגם להעביר את תשלומי ההורים בערב בחירות, זה מזוכיזם פוליטי, אם יש הגדרה כזו.

מיכאל ביטון: אתה לא חייב.

יעקב מרגי: אני רוצה לראות ראש רשות אחד או אחת ומנהל בית ספר אחד שפותח את שנת הלימודים כאשר אין לו כיסוי ביטוחי לילדי ישראל.

אוסנת הילה מארק: תשמע את ביטון שהיה ראש עירייה, הוא יענה לך.

יעקב מרגי: עוד לא סיימתי, תודה.

יעקב מרגי: מיד אתן לכל חברי הכנסת להתבטא.

יעקב מרגי: תקשיבו טוב-טוב, אגיד לכם מה יקרה.

יעקב מרגי: בואו נאמר שלא נאשר היום את תשלומי ההורים.

יעקב מרגי: שאלתי דווקא אחד שבא מפוזיציה שהוא סבור שצריך לבטל את תשלומי ההורים.

יעקב מרגי: שאלתי אותו: להערכתך, כמה מן ההורים יתארגנו באופן עצמאי לייצר טיולים?

יעקב מרגי: הוא אמר לי: בין 70%–80% מן ההורים בתוך מערכת החינוך ייצרו את זה באופן עצמאי.

יעקב מרגי: ומי יידפק שוב?

עידית סילמן: החלשים.

יעקב מרגי: תודה רבה.

אוסנת הילה מארק: ומי יעשה ביטוחים?

אוסנת הילה מארק: ומי יידפק?

אוסנת הילה מארק: עוד פעם החלשים.

יעקב מרגי: רבותי, אני שואל בקול.

מיכאל ביטון: אם התרת קריאות ביניים אז גם לי יש מה להעיר, אבל אתאפק עוד קצת.

יעקב מרגי: אף אחד לא מפריע ליושב-ראש.

יעקב מרגי: מה לעשות, אין לי הרבה פריבילגיות, פרט לעניין הזה.

יעקב מרגי: רבותי, אני אומר לכם, אלה שאלות שאדם שיש לו קצת יושרה עצמית צריך לשאול את עצמו.

יעקב מרגי: אני לא יודע מה יחליט, אני לא יודע מה יהיו התשובות.

יעקב מרגי: הכי קל להגיד: לא מאשרים.

יעקב מרגי: תאמינו לי, הכי קל לי לגנוב לכולכם את ההצגה ולצאת ביציאה על משרד החינוך, לזרוק אותם מכל המדרגות ולא לאשר.

קריאה: אולי זה מה שצריך לעשות.

יעקב מרגי: כך אקבל כותרות.

יעקב מרגי: במקרה שלי, כותרות לא מדגדגות לי בכלל, אבל גם אם זה היה מדגדג לי אז מה למחרת בבוקר?

יעקב מרגי: אפילו לא למחרת בבוקר, כבר בשעה 2 יהיה אירוע אחר שימחק את הכותרת.

אוסנת הילה מארק: אחרי שעה יש כותרת חדשה בעיתון.

יעקב מרגי: אז בואו, רבותי.

יעקב מרגי: שמתי את הדברים ביושר על השולחן.

יעקב מרגי: נקיים פה דיון, נשמע את המשרד ואת מרכז השלטון המקומי ואחרי כן אתן להשמיע הצעות לסדר, לא נאומים.

יעקב מרגי: רבותי, בוועדות אחרות הצעות לסדר הן כלי לכל מיני דברים.

יעקב מרגי: פה – הצעה קונקרטית לסדר הדיון.

יעקב מרגי: לא יהיו נאומים, נקודה.

יעקב מרגי: אלה כללי העבודה שלי פה.

יעקב מרגי: בהתחלה זה נשמע אולי אגרסיבי ומתנשא, אך לאחר מכן מודים ונהנים.

יעקב מרגי: ועדת החינוך זכתה בקדנציה האחרונה לנוכחות רבה של חברי כנסת, מה שלא היה באף קדנציה, בגלל שאפשר להשתתף בדיון ענייני, להביע את הדעה, לומר את מה שחושבים.

יעקב מרגי: נאפשר את זה בכבוד.

יעקב מרגי: אדוני המנכ"ל, בבקשה.

שמואל אבואב: אדוני יושב-ראש ועדת החינוך, חברי הכנסת.

שמואל אבואב: מה מוצע פה היום לדיון?

שמואל אבואב: הקומה הראשונה במסמכים שנתנו היא תשלומי החובה, שתיכף אסביר.

שמואל אבואב: המרכיב השני במסמך הוא תשלומי הרשות, ואסביר במה מדובר.

שמואל אבואב: הדבר הבא הוא המרכיב של חוק ההזנה, ההשתתפות הרשותית וההורית במפעל ההזנה של 150,000 הילדים שנמצאים ביום לימודים ארוך.

שמואל אבואב: והמרכיב הבא הוא דיווח לוועדה – הוועדה לא נדרשת להצביע – בעניין המשמעות של תל"ן ותשלומים מרצון.

שמואל אבואב: המרכיב הראשון הוא תשלומי החובה.

שמואל אבואב: תשלום החובה שמוצע הוא 49 שקלים מגני ילדים ועד י"ב, לכל שכבת גיל.

שמואל אבואב: המטרה של תשלומי החובה היא לכסות ולשפות את כלל התלמידים בעניין הביטוח.

תשלומי הרשות: המרכיב הראשון בתשלומי הרשות הוא סל תרבות.

תשלומי הרשות: כפי שאתם רואים: 79 שקלים לגנים, 99 שקלים לכיתות א' ו-ב', והסכום המקסימלי המותר לסל תרבות הוא 176 שקלים לכיתות י"ב.

תשלומי הרשות: המרכיב הבא בתשלומי הרשות הוא מסיבות לכיתות ו'.

תשלומי הרשות: היה והן מקיימות מסיבות, רוצות לעשות את זה ורוצות להשתמש בתשלום שהוא רשות שעומד לרשותן, אז בגנים זה 54 שקלים, בכיתות ו' – 75 שקלים, חטיבות הביניים – 125 שקלים, וב-י"ב מותר לגבות עד 200 שקלים.

תשלומי הרשות: המרכיב הבא הוא השאלת ספרים, מתוך רצון להוזיל בצורה משמעותית את רכישת הספרים, לא "איש לאוהלו ישראל" כשכל הורה רוכש לבדו את הספרים אלא ארגון משותף.

תשלומי הרשות: במקום שיש בו השאלת ספרים הסכום המתבקש לגבייה הוא 280 שקלים עד סוף כיתה ט' ו-320 שקלים בתיכון.

תשלומי הרשות: המרכיב הבא הוא תשלומי הורים לארגון ההורים הארצי.

תשלומי הרשות: ההצעה שמוגשת כאן היא 1.5 שקל מכל תלמיד עבור התשלום לארגון ההורים הארצי, מגן ועד י"ב.

תשלומי הרשות: המרכיב הבא הוא תשלום עבור ועד הורים יישובי.

תשלומי הרשות: גם הוא 1.5 שקלים מגני ילדים, כיתות א', ב', ג', ד' ועד י"ב.

תשלומי הרשות: המרכיב הבא הוא הטיולים.

תשלומי הרשות: טיול בגני הילדים – 60 שקלים, בכיתות א' ו-ב' טיול ליום אחד – 101 שקלים, וזה מסתיים בסכום המקסימלי של 616 שקלים לטיול ב-י"ב.

תשלומי הרשות: המרכיב האחרון הוא של"ח – עבור ימי השדה והפעילויות החוץ-בית-ספריות – כ-150 שקלים.

תשלומי הרשות: במה מסת

תשלומי הרשות: כם הסכום של הרשות פלוס החובה?

תשלומי הרשות: בגני ילדים, במידה וכל הסכום מאושר, ישלמו 269 שקלים לשנה; ילדים בכיתות א' ו-ב' ישלמו 556 שקלים לשנה; כיתות ג' ו-ד' – 581 שקלים; כיתות ה' – 707 שקלים; והסכום המקסימלי לכיתות י"ב – 1,338 שקלים לשנה.

תשלומי הרשות: עד כאן המרכיב של הרשות והמרכיב של החובה.

תשלומי הרשות: המרכיב הבא הוא חוק ההזנה, חוק ארוחה יומית לתלמידים שנמצאים ביום לימודים ארוך באשכולות הסוציו-אקונומיים הנמוכים – כ-150,000 ילדים שיום הלימודים שלהם מתארך עד אחר הצוהריים.

תשלומי הרשות: נקבע בחוק על פי המיקום הסוציו-אקונומי והמצב המשפחתי מה ההשתתפות המשפחתית, וזו הטבלה שמוצגת כאן.

תשלומי הרשות: המרכיב הבא הוא תשלומי הורים לתל"ן, במידה ובוחרים לקיים את התל"ן, במידה ורוצים.

תשלומי הרשות: יש פה את הדיווח מה מותר לבתי הספר, זה דיווח לוועדה.

תשלומי הרשות: אין החוק מחייב הצבעה, אלא בתי ספר שגובים עבור תל"ן, בפרוצדורה הניתנת יש מקסימליזציה ויש גג ויש הסדר, מה מותר, וזה מוצג כאן.

מיכאל ביטון: רק בסמכות השר לאשר תל"ן, לפי החוק.

מיכאל ביטון: זה לא מותר לכל אחד אלא רק אם השר אישר לכל בית ספר.

מיכאל ביטון: צריך להגיד את זה.

מיכאל ביטון: הוא לא אמר את זה.

יעקב מרגי: זה יותר גרוע ממה שמדווחים לוועדה.

קטי קטרין שטרית: שיגיד לגבי הזנה – על אילו כיתות אתה מדבר?

שמואל אבואב: לפי המפעל של יום לימודים ארוך, זה עד כיתה ו'.

קטי קטרין שטרית: יש גני ילדים ויום לימודים ארוך.

קטי קטרין שטרית: ללא תיכון.

קטי קטרין שטרית: הם לא צריכים לאכול.

שמואל אבואב: יום לימודים ארוך – 150,000 ילדים.

שמואל אבואב: זה לא הצוהרונים.

שמואל אבואב: זה עד כיתה ו', בדרך כלל, במרבית המקומות.

שמואל אבואב: בחלק זה הרבה פחות.

קטי קטרין שטרית: אחר כך שואלים למה הם נושרים.

קטי קטרין שטרית: הם נושרים כי אין להם אוכל.

קטי קטרין שטרית: הם הולכים לעבוד בשוק, להרים ארגזים.

שמואל אבואב: המרכיב האחרון הוא רכישת שירותים מרצון.

שמואל אבואב: היה והורים או בית ספר רוצים להתארגן לרכישה משותפת, כאשר עצם הרכישה תוזיל את הקנייה ולא כל אחד ירכוש בנפרד, למשל רכישת טבלטים או חולצות או ספר מחזור או כלי נגינה, כל אחד יכול לקנות לבד אבל במידה ורוצים לבצע את זה ברכישה מרוכזת יש פה סכומים שמדווחים, מה מותר ומה המקסימום האפשרי.

שמואל אבואב: כל הסכומים האלה נדרשים על ידי הורים.

שמואל אבואב: בפנימיות ובכפרי הנוער בדרך כלל יש הסדרים אחרים, יש תשלום שנקרא "תשלום אגרת חוץ".

שמואל אבואב: שם הסידור הוא אחר לחלוטין.

שמואל אבואב: עוד שתי הערות.

שמואל אבואב: הערה אחת, ועדת החינוך בשנים האחרונות הובילה מהלכים ביחד עם משרד האוצר ומשרד החינוך, מהלכים שנועדו להקל על הנטל הגדול שמוטל על המשפחות.

שמואל אבואב: הביאו את זה לכדי ביטוי בכמה אפיקים: השאלת ספרי לימוד, בתי הספר של החופש הגדול, שעבור משפחה שיש לה שני ילדים מתבטא בחיסכון של כמעט 1,000 שקל בשנה.

שמואל אבואב: לאחר מכן המיקוד היה לחסוך לתשלומי ההורים בקייטנות או בבתי ספר של חנוכה ופסח כי מי שהלך אליהן הוציא כסף פרטי בהיקף גדול.

שמואל אבואב: המרכיב הבא הוא להוביל את חוק 3-4 בגני ילדים חינם ולהוריד את תשלומי ההורים.

שמואל אבואב: והדבר האחרון הוא הצוהרונים, או תוכנית "ניצנים" כפי שאנחנו קוראים להם.

שמואל אבואב: הערה אחרונה, בכדי לעשות כל מיני - - -

מיכאל ביטון: תשלומי הורים בגילאי 3-4 בוטלו?

שמואל אבואב: בגני ילדים – בוודאי.

שמואל אבואב: זה חוק חינוך חובה חינם.

מיכאל ביטון: משלמים בגני ילדים כסף, משלמים על אוכל, על טיולים, על הכול בכל גן ובכל בית ספר.

שמואל אבואב: אנחנו מדברים על תשלום שההורים נדרשו לשלם עבור הגן.

שמואל אבואב: אם עד היום זה היה 800 או 900 שקלים בחודש, זה חיסכון בסדר גודל של 7,000–8,000 שקל בשנה, שבעבר הורים השתתפו חודשית וכרגע, מיום חקיקת החוק ההורים לא משלמים ולו שקל אחד.

שמואל אבואב: אני מפריד בין זה לבין תשלומי הורים, אלה דברים נפרדים.

שמואל אבואב: חוק חינוך חובה חינם בגילאי 3-4 מביא את הילדים בשערי גני הילדים ללא עלות של ההורים.

שמואל אבואב: אם גובים תשלום עבור מסיבה – בזה טיפלנו.

קריאה: צריך להוריד את זה.

יעקב מרגי: שאר התשלומים שמופיעים בטבלה הם תשלומי רשות.

יעקב מרגי: המנכ"ל אמר את זה בלשונו: אם יש החלטה של ההורים לקיים, אז זה הסכום המקסימלי שהם יכולים לגבות.

יעקב מרגי: אלה תשלומי רשות.

יעקב מרגי: לכן כשאומרים על ילד שבא בשערי הגן, והוא במסגרת חוק חינוך חובה חינם, הוא חינם, נקודה.

יעקב מרגי: לומר לך שאני לא יודע שיש כאלה שעושים דין לעצמם וגובים?

יעקב מרגי: גובים.

דסטה גדי יברקן: איך מציגים להורים שזה רשות ולא חובה?

יעקב מרגי: אני באמצע דבריי.

יעקב מרגי: לומר לך שאין מוסדות או בעלויות שעושים דין לעצמם וגובים שלא כדין?

יעקב מרגי: לא אוכל לומר.

יעקב מרגי: לכן יש אגף פיקוח ובקרה של משרד החינוך.

אוסנת הילה מארק: לא רק זה, יש ועדי הורים בגנים והם מחליטים ביניהם שהם רוצים לגבות, אז הם גובים.

אוסנת הילה מארק: אין על זה שליטה טוטלית.

אוסנת הילה מארק: נכון שצריך להיות פה פיקוח.

יעקב מרגי: גם כאן זה כפוף לנהלים.

אוסנת הילה מארק: נכון, אבל בסופו של דבר זה לא בשליטתנו.

יעקב מרגי: עד כאן.

יעקב מרגי: כפי שהבטחתי, נשמע את מרכז השלטון המקומי, בבקשה.

יעקב מרגי: לצעירים שבכם, אני בוגר הממלכתי.

יעקב מרגי: זכיתי לצאת לטיול שנתי רק בכיתה ח', וגם לא מכספי ההורים, והיו כמוני רבים בכיתה שלא יצאו לטיולים שנתיים.

יעקב מרגי: היום אין "חיה" כזו שילד לא ייצא לטיולים.

קריאה: יש.

יעקב מרגי: אל תפריעו לי.

יעקב מרגי: אין "חיה" כזו.

יעקב מרגי: אנחנו לא עוסקים בעבריינים.

יעקב מרגי: אם יש מי שהוא עבריין וסורר במערכת, הוא צריך טיפול.

יעקב מרגי: היום אין "חיה" כזו שתלמיד לא ייצא לטיול בגלל אי-יכולת כלכלית של ההורים שלו או בגלל שההורים שלו סרבנים אידיאולוגיים.

יעקב מרגי: אם יש מנהל בית ספר שעושה את זה – וכמה חברים פה שמחייכים יודעים, כשפנו אליי קיבלו את הסעד – מה לעשות, חינוך לוקח זמן.

יעקב מרגי: היום אצל מנהלי בתי ספר לאט זה מחלחל.

יעקב מרגי: יש גם קרן סיוע.

יעקב מרגי: החלום שלנו, אני מצהיר לפרוטוקול, כפי שאני עושה בכל שנה, צריך לבטל את תשלומי ההורים בכלל, חוק חינוך חובה חינם כפי שהאוזן שומעת ומבינה.

יעקב מרגי: אין לי הבנה אחרת.

יעקב מרגי: אני טוען שאם משרד החינוך – וזו הביקורת שלי כלפי המערכת – מכניס משהו למערכת כי הוא חושב שזה חשוב לתוכנית הלימודים, אנא שיתכבד וימצא מקור.

יעקב מרגי: כרגע לא, כרגע זה לא המצב.

יעקב מרגי: כרגע לצערי הרב גם ההורים הם לא פרטנרים למאבק הזה.

יעקב מרגי: אני לא מדבר בהכללה, כי עדיין – פיצ'י, הנה אני אומר לך – כאשר אתגרתי ואמרתי שאני לא מעביר את זה היום, אני אומר לך ש-70% מן ההורים יתארגנו באופן עצמאי ויעשו סל תרבות משלהם, יקר יותר, ויעשו טיולים יותר ראוותניים ומסיבות יותר ראוותניות.

דסטה גדי יברקן: מי הם ה-25% שאין להם יכולת לשלם עבור זה?

יעקב מרגי: גדי, לא יהיה.

יעקב מרגי: אתה רואה שכל חברי הכנסת מתאפקים.

יעקב מרגי: אתה מתפרץ זו כבר הפעם השלישית או הרביעית.

יעקב מרגי: אתן לך בהמשך, תאמר מה שעל ליבך, לא אפסיק אותך.

יעקב מרגי: לכן רבותי, היינו חייבים לומר את זה.

יעקב מרגי: מרכז השלטון המקומי אחרי חברי הכנסת.

יעקב מרגי: הצעות לסדר לפני שאני פותח את הדיון.

יעקב מרגי: כמה חברי כנסת הגישו בקשות להצעות לסדר.

יעל גרמן: לי יש.

יעקב מרגי: חברתי, אני ארשום אותך.

יעקב מרגי: לא הגשת בקשה.

יעל גרמן: לא הגשתי.

יעל גרמן: עכשיו אני מבקשת.

יעל גרמן: מרגי, אנחנו מכירים.

יעקב מרגי: חברת הכנסת אורלי פרומן, בבקשה.

אורית רוזן: אדוני היושב-ראש, כבודיי כולם, המנכ"ל ידידי, אנחנו עדים בימים האחרונים למקרה מזעזע נוסף של התעללות בפעוטות, ולצערנו זו לא הפעם הראשונה.

אורית רוזן: אני מבקשת לקיים דיון דחוף בנושא של גילאי לידה עד שלוש, בכל הנושא של אי-הסדרה, או הסדרה שצריכה להיות של הגיל הרך, כדי למנוע את המקרה הבא, ובכלל.

אורית רוזן: מזעזע לראות את מה שקורה, מזעזע היה לקבור ילדים לפני שנה ולפני שנתיים כתוצאה מהתעללות של אנשי חינוך.

אוסנת הילה מארק: הם לא יכולים להיקרא אנשי חינוך.

קטי קטרין שטרית: תוסיף גם את הנושא של הילדים עם האלרגיה.

קטי קטרין שטרית: הורידו את הסייעות לילדים עם האלרגיה, וזה עניין של חיים ומוות, כי ילד עם אלרגיה שחוטף התקף יכול גם למות חלילה.

קטי קטרין שטרית: זו החלטה של משרד החינוך.

יעקב מרגי: אין החלטה.

יעקב מרגי: ההחלטה הזו הייתה בשנה שעברה, הצהירו עליה אך לא יישמו.

יעקב מרגי: אין סיכוי – המנכ"ל שומע אותי – שיבטלו את הסייעות בלי שנתנו אלטרנטיבה אחרת, נקודה.

יצחק פינדרוס: אבל זה קורה בפועל.

יעקב מרגי: זה לא קורה.

יצחק פינדרוס: זה כן קורה.

יעקב מרגי: לא קורה.

קטי קטרין שטרית: זה קורה.

קטי קטרין שטרית: הודיעו להורים.

יצחק פינדרוס: בירושלים זה קורה.

קטי קטרין שטרית: יעקב, אני מחזיקה מכתב של הורים.

קטי קטרין שטרית: הודיעו להם, הודיעו להורים.

יעקב מרגי: סליחה, כך מתחילים בכל שנה.

יצחק פינדרוס: בשנה שעברה היו ילדים שלא קיבלו.

יעקב מרגי: אני אומר לך שנערכים דיונים בוועדות לאשר סייעות לילדים עם אלרגיה, נקודה.

יעקב מרגי: זה לא יהיה.

יעקב מרגי: הנה, אני אומר לך, אם זה החשש שלך.

יעקב מרגי: אם זה קורה, יהיה דיון.

עידית סילמן: אנחנו רוצים להכניס גם את המוּגנוּת בבתי הספר לאור המקרים האחרונים.

יעקב מרגי: תגישו פניות כתובות.

יעקב מרגי: לא מובן מאליו שבפגרת הבחירות נערכים דיונים.

יעקב מרגי: תוציאו פניות.

יעקב מרגי: אורלי פרומן ברשות דיבור, בבקשה.

אורית רוזן: זה הדיון שביקשתי.

אורית רוזן: מעבר לזה, שלחתי לך מכתב ובו פירטתי מספר נושאים שהם באחריותה של הוועדה, לפתיחת שנת הלימודים, כדי שב-1 בספטמבר אפשר יהיה לומר, למרות הסיטואציה הפוליטית הקשה שאנחנו נמצאים בה, ששנת הלימודים אכן תיפתח כסדרה.

אורית רוזן: יש לא מעט נושאים, לרבות נושא של בניית כיתות, לרבות נושא השאלת ספרים וכל מה שצריך לפתיחה חלקה של שנת הלימודים.

אורית רוזן: נושא נוסף הוא חסר גדול במורים, כפי שאנחנו שומעים, ובמנהלים.

אורית רוזן: הייתי מבקשת לשמוע על זה דיווח להיערכות.

אורית רוזן: ונושא של מכרז ההצטיידות לבתי הספר, עם המשכ"ל, שתקוע במשרד הפנים ולא נחתם.

אורית רוזן: תודה.

יעקב מרגי: רבותי, המטרה של דיון של ועדת החינוך בהיערכות לפתיחת שנת הלימודים היא בדיוק המטרה הזו, לשמוע את כל הסוגיות האלה, להציף אותן.

יעקב מרגי: הצעה לסדר הדיון, חבר הכנסת ד"ר שלמה קרעי, בבקשה.

שלמה קרעי: תודה, אדוני היושב-ראש.

שלמה קרעי: חבריי חברי הכנסת וכל הנוכחים, באנו לדיון בנושא תשלומי הורים, שהוא נושא חשוב ומהותי, הוא נושא שאני בטוח שנדון עליו והוא לא יעבור כפי שהוא.

שלמה קרעי: נעריך את הדברים שכן צריכים לעבור ואת הדברים שלא צריכים לעבור.

שלמה קרעי: יחד עם זאת, משרד החינוך מנסה, לפחות בעיניים שלי, להפוך את ילדי הגנים בחינוך המיוחד במוכר שאינו שרשמי לבני ערובה בנושא זה.

שלמה קרעי: משרד החינוך פנה וביקש ממני לקדם את נושא תשלומי ההורים, כאשר אם נעשה כך, את הדיון לגבי גני הילדים של החינוך המיוחד נערוך בעוד שבוע וחצי.

שלמה קרעי: אני רוצה להגיד לכם, חבריי, הייתי בשבוע שעבר במוסד במודיעין עילית, מוסד של 1,000 ילדי חינוך מיוחד.

יעקב מרגי: זו הצעה לסדר.

שלמה קרעי: אגיד תיכף בדיוק מה ההצעה.

שלמה קרעי: אני רק מקדים ואומר למה היא חשובה.

שלמה קרעי: ילדים שלא יכולים לזעוק את הזעקה של עצמם, ילדים שמתקשרים עם הסביבה שלהם עם העפעף של העין ועם טבלטים, ילדים שאין מי שיזעק את הזעקה שלהם, ילדים שמשרד החינוך מפלה אותם.

שלמה קרעי: זה דגל שחור של אפליה, בניגוד לחוק.

שלמה קרעי: אין אף אחד שאומר שהחוק מאפשר לבצע את האפליה הזאת אך משרד החינוך ומשרד האוצר מאפשרים את האפליה הזאת ומפלים בין דם ודם, בין הרשמי לבין המוכר שאינו רשמי, בניגוד לחוק.

שלמה קרעי: ההצעה שלי לסדר היא זו, שאנחנו נדון בנושא תשלומי ההורים ונעביר את מה שצריך, במיוחד את מה שחשוב: הביטוח, השאלת ספרים והדברים האקוטיים, אבל גם לגביהם, אני איאבק בכל כלי פרלמנטרי שיש בידי ולא אצביע עכשיו בעד העברתם כל עוד לא נקבל עמדה של משרד החינוך, כל עוד אני לא אקבל עמדה של משרד החינוך, שגני הילדים במוכר שאינו רשמי הולכים להיכנס, כמו בתי הספר של החינוך המיוחד של המוכש"ר.

יעקב מרגי: אני מבקש להיצמד להצעות לסדר, כי כל חברי הכנסת אמורים לדבר עכשיו.

יעקב מרגי: תוכלו בזמנכם לומר.

שלמה קרעי: זה הצעה לסדר, אדוני היושב-ראש.

יעקב מרגי: זה לא הצעה לסדר.

יעקב מרגי: במקרה הזה קשרת בין הדברים ותקבל התייחסות.

יעקב מרגי: רק להזכיר, בדיונים של ועדת הכספים פניתי למר משה שגיא.

יעקב מרגי: רציתי לשמוע את העמדה המקצועית של המשרד, קודם כול שנדע.

יעקב מרגי: עזבו את סוגיית המימון – העמדה המקצועית של המשרד, האם הם רואים עין בעין, לפחות כמו בית המשפט, את השוואת גני המוכש"ר בחינוך המיוחד.

יעקב מרגי: לא קיבלתי תשובה, בצדק, כי הוא לא הסמכות לומר את זה.

יעקב מרגי: המנכ"ל נמצא כאן ואתן לו להתייחס לפני ההצבעה.

יעקב מרגי: בסדר?

שלמה קרעי: כדאי שההתייחסות תהיה בכתב, אדוני היושב-ראש.

יעקב מרגי: חברת הכנסת יעל גרמן, הצעה לסדר.

יעל גרמן: הצעה לסדר שקשורה גם לדיון.

יעקב מרגי: רק זה, רק לדיון.

יעל גרמן: לדיון הזה, לא לדברים אחרים.

יעל גרמן: אני מבקשת פשוט להוריד את תשלום החובה האחרון שנשאר, שאין לו שום הצדקה, לא מוסרית ולא כלכלית, וזה הביטוח.

יעל גרמן: כבר דיברנו מספר פעמים על כך שאם המדינה תיקח על עצמה את הביטוח, זה יעלה לה יותר בזול, היא תגיע להסדר נכון וזה יוריד מן ההורים תשלום שאבסורד שהם משלמים אותו.

יעל גרמן: אנחנו מדברים על חינוך חובה.

יעקב מרגי: אולי נוריד משהו אחר מן הטבלה בסכום גבוה יותר?

יעל גרמן: אומר לך מדוע, זאת שאלה טובה ואענה לך.

יעל גרמן: מפני שאנחנו מדברים על תשלום החובה האחרון שנשאר ומפני שהתשלום הזה, ברגע שיעבור למדינה, גם יוריד מן ההורים, אבל בעיקר למדינה זה יעלה יותר בזול.

יעקב מרגי: לא בהכרח.

אוסנת הילה מארק: אבל יש פה מכרז, עשו מכרז והגיעו ל-49 שקלים.

יעל גרמן: אנחנו יודעים יפה מאוד, דיברנו בינינו כאן.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הצעת הצעה.

יעקב מרגי: נשמע את המנכ"ל.

יעל גרמן: מיד.

יעל גרמן: אני רוצה רק להשלים.

יעל גרמן: יש בביטוח הזה כפילות מיותרת אבל אף ראש רשות לא ייקח על עצמו את האחריות.

יעל גרמן: לעומת זה המדינה, בהסדרים שהיא עושה עם חברות הביטוח, יכולה להגיע להסדר זול, שאולי על חלק מן הביטוח יוותרו לה מפני שהיא מבטחת ביטוח צד ג' במוסדות, וכך ייצאו כולם נשכרים ולפחות השנה נוריד מן ההורים 49 ש"ח.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הצעה, מיכל ביטון, בבקשה.

מיכאל ביטון: אני רוצה להגיד את עמדתי.

יעקב מרגי: אתה תדבר מיד.

יעקב מרגי: זאת הצעה לסדר.

יעקב מרגי: תתאפק.

מיכאל ביטון: אבל תן לי לדבר.

יעקב מרגי: אתה ראשון הדוברים.

יעקב מרגי: אתחיל עם חברי הכנסת.

יעקב מרגי: עזבו את זה.

יעקב מרגי: הצעה לסדר, עידית סילמן.

יעקב מרגי: מסכימים איתך.

יעקב מרגי: אני כבר 16 שנים מחפש את שר עבודה שאחר כך יהיה שר חינוך, את אותו שר עבודה שיוותר על המעונות כבר.

עידית סילמן: אנחנו מבינים שהיו שעות כושר, שהפסדנו אותן.

עידית סילמן: אנחנו לא מתכוונים להפסיד אותן בפעם הזו.

עידית סילמן: בנוסף, בנושא המוּגנוּת של הילדים, אנחנו עדים למקרים מזעזעים בתקופה האחרונה, וגם בשבוע שעבר.

עידית סילמן: אנחנו רוצים להעלות את זה לסדר כדי לבדוק מי נכנס לבתי הספר, איך הם נכנסים לבתי הספר ואיך אנחנו מגנים על הילדים שלנו גם בגנים וגם בבתי הספר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מיכאל ביטון, בבקשה.

מיכאל ביטון: אדוני היושב-ראש, המנכ"ל, קבעת פה סטנדרט של דיון מכובד, בבחינת בית הלל ובית שמאי: כשהקדימו דברי חבריהם לדבריהם.

מיכאל ביטון: אז אתה תשמע את דבריי בקשב רב, והם יהיו נוקבים.

יעקב מרגי: אני סומך עליך שבשלוש דקות תעשה את זה הכי טוב שבעולם.

מיכאל ביטון: יש מצב שאני מחזיר לך 20 שניות, אם לא יהיו הערות ביניים.

יעקב מרגי: יאללה, קדימה, בלי הפרעות, בבקשה.

מיכאל ביטון: אמרת שתשלומי הורים צריכים להיגמר בישראל.

מיכאל ביטון: אתה פעלת בנושא ואתה נלחם את מלחמתם של היחידים בבתי ספר.

מיכאל ביטון: אני יודע את זה מפיצ'י ואיריס ואחרים: כשפונים אליך על עוול לילד שקיפחו אותו בגלל תשלומים, אתה נאבק.

מיכאל ביטון: הגעת היום לעמדה שבה אתה יכול לגרום לממשלת ישראל לבטל את תשלומי ההורים, לבטל את הבלוף של חינוך חינם בישראל.

מיכאל ביטון: בישראל מתקיים בלוף של חינוך חינם.

מיכאל ביטון: די אם תחבר את המספרים: 1,300 שקל בערך בתיכון תשלומי חובה מקסימליים, תשלומי רשות שהם חובה בפועל, ועוד 3,400 שקל תל"ן.

מיכאל ביטון: אדם שישלם 5,000 שקל בשנה והוא מרוויח 5,000 שקל – הלכה לו 10% מן ההכנסה השנתית שלו.

מיכאל ביטון: אדם עני יצטרך לשלם אלפי שקלים בבתי ספר.

בשנת 1949: אתה טענת שתשלומי הורים מגנים על העניים.

בשנת 1949: אתה טועה בזה.

בשנת 1949: בירוחם, שהייתי ראש העירייה בה, ילד לא לוקח אוכל לבית הספר כי הוא עני.

בשנת 1949: כשואלים אותו: למה אתה לא אוכל?

בשנת 1949: הוא לא אומר: אין לאימא כסף, הוא אומר: אני לא רעב.

בשנת 1949: ולמה לא באת לטיול?

בשנת 1949: הוא לא אומר: אימא שלי ענייה, הוא אומר: אני לא אוהב טיולים.

מיכאל ביטון: נו, אתה מחזק אותי.

מיכאל ביטון: הדבר הזה לא קרה.

מיכאל ביטון: הרבה תנועות, ארגוני הורים, אנשים, אתה אישית ואחרים פעלתם בנושא.

מיכאל ביטון: פה אין קואליציה ואופוזיציה.

מיכאל ביטון: קיבלנו מתנה היום – לא קמה ממשלה, יש רק כנסת.

מיכאל ביטון: עוד מעט תהיה ממשלה.

מיכאל ביטון: עד אז קח את האתגר, אתה כיושב-ראש הוועדה.

מיכאל ביטון: לא סתם הפרעתי למנכ"ל כשהוא אמר: בגני הילדים עשינו חינוך חינם.

מיכאל ביטון: הוא התכוון שבדוח טרכטנברג הכניסו את גילאי שלוש וארבע במקומות שבעיירות פיתוח זה קיים כבר 30 שנים בחינם.

מיכאל ביטון: אבל גם בגנים האלה משלמים כמה מאות שקלים, אבל לא מופיעה שם הזנה, שזה עוד מאות שקלים, ולא מופיעות עוד הוצאות שלוקחים בגנים: סל טבע וסל תרבות.

מיכאל ביטון: לכן אציע את הדבר הבא, ואני מקווה שתלך איתי, באמת הצעה מעשית.

מיכאל ביטון: בואו נעצור את הכול היום ונבקש מן השר והמנכ"ל להציג לנו מתווה של חמש עד עשר שנים שבמהלכן יבוטלו תשלומי הורים בישראל, כאשר השנתונים הראשונים שייכנסו בשנה הקרובה לביטול כל תשלומי הרשות זה גילאי 3, 4, 5.

מיכאל ביטון: זה בסך הכול 300 שקל, לפי החישובים פה, כפול מספר ילדי הגנים בישראל.

יעקב מרגי: לכולם?

יעקב מרגי: למי שיש לו ולמי שאין לו?

מיכאל ביטון: לכולם, אבל נשפה עיריות.

מיכאל ביטון: ערים במעמד סוציו-אקונומי נמוך שבהן העיריות מקבלות מענקי איזון – נשפה אותן ב-70%–80% על אובדן ההכנסה הזה, כי הן מממנות בפועל את הפערים האלה; ואילו את האחרים נשפה ב-50%.

מיכאל ביטון: ונגיד להם: השנה הבאנו בשורה, ילדי גנים לא ישלמו.

מיכאל ביטון: בשנה הבאה ילדי א'-ב' לא ישלמו.

מיכאל ביטון: על פני חמש שנים.

יעקב מרגי: דיפרנציאלי?

מיכאל ביטון: נמחק את החרפה של תשלומי הורים.

מיכאל ביטון: כל פרויקט חדש שמשרד החינוך עושה נכון להיום הוא דיפרנציאלי.

מיכאל ביטון: סוגיית האי-שוויון בחינוך שנובעת מעושר מוניציפלי לא נפתרה והגשתי עתירה לבג"ץ על זה.

מיכאל ביטון: אני לא מביא את זה לסדר היום עכשיו כי זה דיון ארוך שיתקיים אחרי הבחירות, יש לנו מספיק צרות עכשיו.

מיכאל ביטון: אני אומר לך, מרגי, הלב שלך במקום הנכון, האמירות שלך במקום הנכון.

מיכאל ביטון: אתה מש"ס, אתה גדלת עני כמוני בבאר שבע, לא קיבלת הכול.

מיכאל ביטון: אבל כשאנחנו הלכנו לבית ספר בשנות השבעים הייתה לך מבשלת וחדר אוכל ואחות וחווה חקלאית, ואימא שלי ואבא שלך לא שילמו.

יעקב מרגי: שילמו.

מיכאל ביטון: אבא שלי הלך לשמור בשער בית הספר במקום לשלם, לא היה לו כסף.

אוסנת הילה מארק: מי שלא שילם לא היה הולך.

יעקב מרגי: לסיום, 20 שניות.

יעקב מרגי: 20 השניות שהבטחת לי לחסוך – לקחת אותן.

מיכאל ביטון: זה היה ברוטו או נטו?

יעקב מרגי: נטו וברוטו.

מיכאל ביטון: אסיים.

מיכאל ביטון: סיעת כחול לבן תצביע נגד תשלומי הורים, אלא אם כן תציגו מתווה של ביטולם על פני תוכנית רב-שנתית.

מיכאל ביטון: לך יש את היכולת, וזו השעה לעשות את זה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אורלי פרומן, את רוצה להוסיף על ההצעה לסדר או שתתייחסי בהמשך?

אורית רוזן: בהמשך.

יעקב מרגי: עידית סילמן.

עידית סילמן: בהמשך אני רוצה להתייחס.

יעקב מרגי: אין בהמשך.

יעקב מרגי: אני עושה סדר.

יעקב מרגי: אני לא רוצה אחר כך לחזור רוורס.

יעקב מרגי: הרוורס שלי מקולקל.

יעקב מרגי: אורלי פרומן, בבקשה.

יעקב מרגי: לאחר שני חברי כנסת אתן לאורח שרשום אצלי.

יעקב מרגי: בין האורחים ידבר רק מי שכתב פתק.

יעקב מרגי: אין יותר פתקים, יש בידי די פתקים עד שעה 4 אחר הצוהריים.

אורית רוזן: אני רוצה להצטרף לקריאתו של חברי מיכאל ביטון.

אורית רוזן: נושא של תשלומי הורים – שאני באופן אישי כמובן מכירה אותם היטב משנותיי הרבות במערכת החינוך – אני אומרת לכם את האמת, כל פעם צריך היה להתפתל: מה זה תשלומי רשות שחובה לשלם אותם, מה זה תשלומי רשות.

אורית רוזן: אלה תשלומים שמערכת החינוך חושבת שטיולים והצגות ומופעי תרבות הם חלק מתהליך חינוכי שכל ילד וילדה במערכת צריכים לעבור וצריכים לקבל מקטנוּת ועד שמסיימים את בית הספר, בדיוק כפי שהם צריכים ללמוד ספרות, מתמטיקה, תנ"ך וכולי.

אורית רוזן: אז מה זה תשלומי רשות?

אורית רוזן: וכל פעם מתפתלים עם האמירות האלה.

אורית רוזן: חברים, אם הטיולים והאמנות והתרבות והמסיבות הם חלק מתהליך חינוכי לימודי אז הם חלק שצריך להיספג על ידי המדינה.

אורית רוזן: הנטל הזה על המשפחות הצעירות – אני מוסיפה את מה שהתחלתי בהצעה לסדר אחרת, אקח גם את הנטל שמוטל עליהם בהוצאה על הגנים הפרטיים ועל מעונות היום, שלכאורה מסובסדים אך עולים אלפי שקלים, ולפעמים יש יותר מילד אחד שנמצא בגילאים האלה, נוסיף את אלפי השקלים שמופיעים פה כשמדובר בתשלומי הורים, והתמודדות עם יוקר המחיה – חברים, אנחנו רוצים את הדור הצעיר גדל פה בארץ בכבוד.

אורית רוזן: זוגות צעירים שלומדים ומתפתחים רוצים ללדת ילדים ולגור פה במדינת ישראל שלנו בכבוד.

אורית רוזן: לכן אני מצטרפת להצעה ומבקשת מן המשרד, בפרק זמן שאתה תקבע, אדוני היושב-ראש, להציג לנו מתווה להורדת הנטל הזה מעל המשפחות הצעירות, ולקחת אחריות מלאה על כל מה שהילדים צריכים לקבל במערכת החינוך, בלי קשר לשאלה איפה הילד נולד, למי הוא נולד ואיפה הוא גדל.

אורית רוזן: תודה רבה.

יעל גרמן: ולהתחיל בביטוח.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עו"ד אייל בן יהודה באום, תציג את עצמך.

יעקב מרגי: לאורחים יש שתי דקות.

יהודה באום: שלום לכולם.

יהודה באום: שמי אייל בן יהודה באום.

יהודה באום: אני משמש כיו"ר הנהגת ההורים הארצית.

יהודה באום: לא אחזור על כל הדברים שנאמרו פה.

יהודה באום: רק אומר את הדבר הבא: הגיעה העת לקחת מנהיגות.

יהודה באום: צריכים לחדול כאן ועכשיו מן הפארסה הזאת שמאשרים אותה מידי שנה.

יהודה באום: מדובר במס גולגולת שאנחנו דורשים לבטלו.

יהודה באום: שמעתי פה את המחוקקים בכמה רעיונות בהחלט מניחים את הדעת להוביל רפורמה שתתחיל היום, על פני מספר שנים, שתביא לביטול גורף של כל התשלומים.

יהודה באום: דבר אחד לא נאמר פה.

יהודה באום: נאמר פה על כל הוועדות שחזרו ואישרו שהפערים החברתיים הגדולים במדינתנו הם פועל יוצא של אותם תשלומי הורים.

יהודה באום: נאמר פה גם שהדבר הזה גורם עוול חברתי ראשון במעלה.

יהודה באום: מה שלא דובר הוא השסע החברתי וריב האחים שהדבר הזה גורם בבתי הספר.

יהודה באום: הרי מה קורה?

יהודה באום: בא הורה ואומר: רגע, פלוני אלמוני לא משלם, אבל אימא שלו קנתה חולצה חדשה.

יהודה באום: זאת אומרת שהיא כן יכולה הייתה לשלם.

יהודה באום: חבר'ה, יש פה בעיה חברתית, שסע בין הורים.

יהודה באום: בקבוצות הווטסאפ אוכלים האחד את השני.

יהודה באום: אדם שיושב במשכן המכובד הזה יש לו תפקיד.

יהודה באום: עליו להוביל שינוי חברתי.

יהודה באום: לא יעלה על הדעת שאתם תגלגלו עיניים ותאמרו: ההורים צריכים, ההורים נדרשים.

יהודה באום: חברים, אתם מחוקקים, נבחרתם לשם כך, ואולי תיבחרו גם בקרוב.

יהודה באום: אנחנו דורשים שינוי כאן והיום.

יהודה באום: אנא מכם, הצביעו בעד רפורמה שתתחולל היום.

יהודה באום: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: דליה פרץ, יושבת-ראש תא מנהלים ארצי, הסתדרות המורים.

יעקב מרגי: אני מבקש שאחד מן האנשים שדיבר קודם יקום וייתן לה לשבת, בבקשה.

דליה פרץ: צוהריים טובים.

דליה פרץ: אני דליה פרץ, אני מנהלת בפועל, יושב-ראש תא מנהלים בהסתדרות המורים.

דליה פרץ: קודם כול אני רוצה לברך על ההתכנסות של הוועדה במציאות הפוליטית הקשה, ורוצה לבקש מחברי הכנסת שלא יציבו את המנהלים במצב שהם לא יוכלו לפתוח את שנת הלימודים כתיקנה ושלפחות נוכל לפתוח את השנה ללא קשר לתשלומי ההורים.

דליה פרץ: כמובן שאם לא נוכל לבטח את הילדים לא נוכל לפתוח את שנת הלימודים.

דליה פרץ: זה דבר שהיה לי חשוב מאוד להבהיר.

דליה פרץ: דבר נוסף, אני רוצה לבקש שתשלומי ההורים לא ייגבו על ידי מנהלי בתי הספר וגם לא על ידי המזכירות מטעם הרשויות.

דליה פרץ: הדבר הזה גורם לחיכוכים רבים בין הורים לבין מנהלי בתי ספר.

דליה פרץ: אף על פי שלא נמצא פתרון, כפי שאמרת בתחילת דבריך - - -

יעקב מרגי: אבל את הניהול העצמי אתם אוהבים.

דליה פרץ: אנחנו אוהבים כל מה שטוב לילדים.

יעקב מרגי: שאלתי שאלה.

יעקב מרגי: זה לא דיון.

יעקב מרגי: לסכם בבקשה גברתי.

דליה פרץ: אני חושבת שהפכו את המנהלים לגובים בשם המדינה ואני מבקשת שמישהו אחר יעשה את זה.

דליה פרץ: דבר נוסף, אני מודה מאוד על המלגות שמשרד החינוך נותן לילדים.

דליה פרץ: זה מקל.

דליה פרץ: אני רוצה לספר לכם שאני ניהלתי בעבר בית ספר במדד סוציו-אקונומי 9.7, שרק המגזר הערבי מתקרב אליו, עם האוכלוסייה הכי חלשה שיש, והמלגות עוזרות.

דליה פרץ: אבל הן לא מספיקות ועדיין אין כלים למנהלים לעמוד מול מציאות שילד מגיע לטיול גם אם הוריו לא משלמים.

דליה פרץ: שמעתי אותך קודם כשאמרת שאין מנהל שלא יוציא ילד לטיול, אבל מה עושה מנהל שהמלגות לא מספיקות ושצריך לשלם לספק וצריך לעמוד בבקרה?

יעקב מרגי: גברתי, את רוצה שאתן לך עכשיו סדנה על איך מנהלים בית ספר?

יעקב מרגי: יש תקציב מחוז.

יעקב מרגי: תקשיבי, הטענות שלך עומדות בפני עצמן.

יעקב מרגי: כל ניסיון להביא כל מיני תוספות רק מקלקל אותן.

יעקב מרגי: אמרת את העמדה שלך.

דליה פרץ: דבר נוסף ואחרון, אני רוצה לברך על תוכנית השאלת הספרים.

דליה פרץ: יחד עם זאת, בשנים האחרונות חוזרי המנכ"ל מחייבים אותנו בבתי הספר היסודיים לכתוב במרביתם.

דליה פרץ: אנחנו בבתי הספר היסודיים מקבלים כבר כמה שנים כ-280 שקלים והמחיר לא מתעדכן לפי עלויות הספרים.

דליה פרץ: לפעמים אנחנו נאלצים לעשות שיקולים תקציביים על פני שיקולים פדגוגיים ופוגעים באיכות ההוראה והפדגוגיה.

יעקב מרגי: המנכ"ל התייחס לפני כן.

אוסנת הילה מארק: רגע, להעלות את המחיר?

אוסנת הילה מארק: לא הבנתי.

יעקב מרגי: את מה שהמדינה נותנת להם.

דליה פרץ: לא אמרתי להעלות.

יעקב מרגי: המדינה תסבסד.

דליה פרץ: מה לעשות, זאת המציאות שאנחנו מתמודדים איתה.

יעקב מרגי: אין ספק.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עידית סילמן, בבקשה.

עידית סילמן: אני רוצה להגיד שמאז כניסתו של השר לתפקיד הוא עמל כדי להביא את הפתרונות הכי טובים למערכת החינוך.

עידית סילמן: אנחנו נידרש להרבה נושאים גם ביום שאחרי.

שלמה קרעי: נאום בחירות.

עידית סילמן: נידרש להרבה נושאים שעל סדר היום גם ביום שאחרי.

עידית סילמן: אני מציינת שבהחלט הנושא של תשלומי ההורים היה אמור לעבור מזמן ואנחנו נדרשים אליו רק עכשיו, ותשלומים שאנחנו דאגנו שבחלקם לא יעלו השנה למרות שהיו אמורים לעלות.

עידית סילמן: גם נושא הביטוח, כפי שציינו, גם נושא ההזנה, גם נושא השאלת הספרים, שהם דברים חשובים מאוד, בעיקר לאוכלוסיות המתקשות.

עידית סילמן: ובמקביל יש להמשיך את אותו תהליך שאנחנו מדברים עליו, גם של הבקרות וגם של המלגות.

עידית סילמן: החינוך המיוחד הוא נושא שנמצא בנפשו של שר החינוך, וביקשנו דיון מיוחד בנושא הזה והשגת תקציב.

עידית סילמן: חשוב לציין את זה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ומה שלא חינוך מיוחד?

שלמה קרעי: לגבי מערכת הגבייה – אני בעד גבייה דרך הרשויות המקומיות, כך שמי שזכאי להנחה - - -

קריאה: יביאו לנו כל מיני עורכי דין.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, כפי שיש מערכת, שהרשות המקומית יודעת לבצע גבייה דיפרנציאלית עם הנחות בארנונה לתושבים, אפשר לבצע את אותו מהלך מול הגבייה של תשלומי ההורים.

יעקב מרגי: הלוואי.

יעקב מרגי: תעזרו לי כשנכונן את הכנסת הבאה.

שלמה קרעי: אני איתך, אדוני היושב-ראש.

יעקב מרגי: כולנו נשלב ידיים ונעשה את זה.

יעקב מרגי: אוסנת מארק, מאחר ואמרת רק הערת ביניים אז יש לך כעת את רשות הדיבור.

אוסנת הילה מארק: קודם כול, אדוני היושב-ראש, אני מצטרפת למה שאמרת בתחילת הדיון, שבסופו של יום – קודם כול אף אחד מההורים פה לא יחשוד בי שגדלתי בהרצליה או משהו כזה ולכן אני חושבת שתשלומי ההורים מחויבים.

אוסנת הילה מארק: אני גדלתי באופקים.

אוסנת הילה מארק: אני גם יודעת מה זה כשאין להורים כסף לשלם עבור טיול שנתי או עבור ספרים וחוברות.

אוסנת הילה מארק: אני חושבת שבמציאות הקיימת נכון לרגע זה, אם נביא את זה לסיטואציה שאנחנו מבטלים את כל תשלומי ההורים האלה, הילדים היחידים שיינזקו מכך באופן ישיר הם החלשים, ואומר למה.

אוסנת הילה מארק: כאשר להורה חזק, לאוכלוסייה חזקה יש כסף, יש להם גם סוכן ביטוח של הבית ואז הם יודעים אצל מי לבטח את הילד שלהם, אבל מי שאין לו הורה חזק אפילו לא יודע מה זה סוכן ביטוח, לא יודע למי לפנות.

אוסנת הילה מארק: לפני הישיבה כאן היום בוועדה ישבו איתי חלק מן ההורים ואמרתי: חבר'ה, תקשיבו, הנושא הזה נפיץ, הוא נושא חשוב, צריך לטפל בו.

אוסנת הילה מארק: אמרתי את זה גם ליניב חליבה טולדנו שיושב פה ביציע.

אוסנת הילה מארק: אמרתי: הנושא הזה חשוב, צריך לטפל בו, אבל היות והממשלה היא ממשלת מעבר, התפזרנו והכנסת הזאת לא מכונסת, אבל למרות זאת מצאנו לנכון כן להתכנס היום וכן לדבר על הנושא וכן לראות איך אפשר לפתור את זה לבאות.

אוסנת הילה מארק: אנחנו מבטיחים, אני באופן אישי מבטיחה שבכנסת הבאה גם אגע בנושא תשלומי הורים.

אוסנת הילה מארק: אבל כרגע בסיטואציה הזאת, שאנו נמצאים פסע מפתיחת שנת הלימודים הבאה, אין לנו הרבה יותר מדי מה לעשות.

אוסנת הילה מארק: צריך לקחת פה אחריות ולפתוח את שנת הלימודים.

יעקב מרגי: פיצ'י, כשאתה תדבר לא אתן לאף אחד לצחוק עליך או ממך.

אוסנת הילה מארק: אף אחד לא יכול לצחוק.

אוסנת הילה מארק: מדברים פה בנושאים מספיק חשובים.

אוסנת הילה מארק: לכן אני אומרת גם לחבריי מכחול לבן: קחו פה אחריות.

אוסנת הילה מארק: צריך לפתוח את שנת הלימודים בצורה מסודרת.

אוסנת הילה מארק: יש ילדים שיצאו עכשיו לחופשה וכבר מתארגנים לפתיחת שנת הלימודים הבאה.

אוסנת הילה מארק: יש השאלת ספרים – אני באופן אישי זוכרת, כשהיו לי ילדים הרבה יותר קטנים הייתי משקיעה המון כסף ברכישת ספרים.

אוסנת הילה מארק: זה לא המצב היום.

אוסנת הילה מארק: אני לא חושבת ש-280 שקלים זה מעט כסף אבל זה הרבה פחות ממה שעולה לקנות את כל הספרים האלה בחנויות פרטיות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: פיצ'י דובינר, הלוחם הגדול, בבקשה.

פיצ'י דובינר: צוהריים טובים.

פיצ'י דובינר: אני מוביל המאבק לחינוך חינם בישראל.

פיצ'י דובינר: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, הורים יקרים, קודם כול אני רוצה לבקש סליחה מן הגברת אוסנת מארק, חברת הכנסת שדיברה עכשיו.

פיצ'י דובינר: לא צחקתי עליך, פשוט צחקתי במקום לבכות כי בכל שנה אנחנו פה ואנחנו שומעים שזה דחוף כי מתחילים הלימודים – מי כמוך יודע – ושאנחנו חייבים, חייבים.

פיצ'י דובינר: שומעים את אותן המילים בכל שנה מחברי כנסת אחרים.

יעקב מרגי: אני יכול להעיד שהוא דובר אמת.

פיצ'י דובינר: לא צחקתי ואני מתנצל אם כך נתפסו הדברים.

פיצ'י דובינר: בהמשך למה שאנחנו שומעים פה, אני רוצה לצטט את מנכ"ל משרד החינוך, מר שמואל אבואב, שאמר לפני ארבע שנים: "ב-1949 דוד בן גוריון, כשלא היה כסף למדינת ישראל, חוקק את חוק חינוך חינם.

פיצ'י דובינר: " אני שואל את מנכ"ל משרד החינוך: איפה אנחנו היום ואיפה היינו אז?

פיצ'י דובינר: אז באמת לא היה כסף.

פיצ'י דובינר: יש כסף.

יעקב מרגי: היו 1,000 תלמידים.

פיצ'י דובינר: היו קצת יותר מ-1,000 תלמידים.

פיצ'י דובינר: אני רוצה להגיד לך שיש כסף, כולם יודעים שיש כסף, כולם יודעים איפה יש כסף.

פיצ'י דובינר: זה עניין של סדר עדיפויות, כבודו.

פיצ'י דובינר: מה שאנחנו צריכים לעשות, אנחנו צריכים להפסיק לשלם.

פיצ'י דובינר: אני קורא להורים לא לשלם.

פיצ'י דובינר: אני לא משלם כבר תשע שנים ואמשיך לא לשלם.

פיצ'י דובינר: אל"ף, כי אני משלם מסים, שם נמצא הכסף.

פיצ'י דובינר: אנחנו הולכים להפסיק את הבושה הזאת.

פיצ'י דובינר: אנחנו שותפים באישור של הדבר הזה, ואני מסתכל לכם בלבן של העיניים, לכל אחד ואחד מכם:

פיצ'י דובינר: כל מי שיאשר את תשלומי ההורים פוגע במדינת ישראל, פוגע בחברה הישראלית, וחמור מזה, פוגע גם בביטחון ישראל.

פיצ'י דובינר: לסיום, כבודו, אנחנו נמשיך לשלם.

פיצ'י דובינר: אני רוצה להגיד לך תודה כאן, חשוב לי להגיד את זה, תודה לך על כך שבמשך כל השנה, מאז שאנחנו בקשר משנה קודמת, אתה עוזר להמון ילדי ישראל לקבל ספרים, לצאת לטיולים.

פיצ'י דובינר: אני פונה למשרד שלך כמה פעמים בשבוע והדברים נפתרים.

פיצ'י דובינר: מגיע לך באמת כל הכבוד.

פיצ'י דובינר: יישר כוח.

פיצ'י דובינר: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עו"ד הרן רייכמן, בבקשה תציג את עצמך.

הרן רייכמן: הקליניקה למשפט ומדיניות חינוך באוניברסיטת חיפה, בפקולטה למשפטים.

הרן רייכמן: אגיד רק מילה על הסיפור הזה שיהיה בשנה הבאה.

הרן רייכמן: לפני פחות מעשור משרד החינוך אישר גביית תשלומים בסך יותר ממיליארד שקלים.

הרן רייכמן: היום מדברים על בין 5–6 מיליארד שקלים.

הרן רייכמן: כל הדיבור הזה, שזה לא זז, עולה ויורד.

יעקב מרגי: על מה אתה מדבר?

יעקב מרגי: על התל"נים?

הרן רייכמן: דרך התל"נים.

הרן רייכמן: זה שוועדת החינוך של הכנסת יושבת פה ומסכימה לאשר גבייה ולו של שקל בלי שמשרד החינוך יוביל את התל"נים, היא עושה צחוק מעצמה ומהחוק, זאת האמת.

הרן רייכמן: היום במדינת ישראל, כל מי שמכיר את הנתונים, יש בתי ספר לעשירים ולעניים.

הרן רייכמן: נכנס פה שר חינוך חדש.

הרן רייכמן: באוכלוסייה הדתית בירושלים אין ילד עני שיכול ללמוד בישיבה או באולפנה רצינית, ואתם הולכים לאשר את התשלומים האלה.

הרן רייכמן: אין להם בתי ספר ללמוד בהם.

לכן הצהרתי בפתיח: משרד החינוך עשה עבודה, בדחיפה של הוועדה, אני מרשה לעצמי בצניעות לומר את זה, ויש הסדרה, לא מספקת, מבחינתי לא מספיק.

לכן הצהרתי בפתיח: על פי השקפת העולם שלי בכלל זו בעיה קשה.

לכן הצהרתי בפתיח: אני טוען שהורים שרוצים לשלם כסף בשביל תוכניות לימודים, ובתי ספר שרוצים להיות מיוחדים יתכבדו וירדו מן השולחן של הממלכה.

לכן הצהרתי בפתיח: כל עוד הם יושבים בשולחן של הממלכה, יש חוקים של הממלכה.

לכן הצהרתי בפתיח: מי שחושב שהוא יכול לממן את החינוך של הילדים שלו, שילך לבתי ספר פרטיים.

לכן הצהרתי בפתיח: הנה אני מציג כאן את תפיסת העולם החברתית שלי.

לכן הצהרתי בפתיח: מן המקום הזה אני אומר: כן, אני לא יכול לכפות על הורים שרוצים לתת לילדים שלהם חינוך ברמה אחרת, בסגנון אחר.

לכן הצהרתי בפתיח: שיהיו פיקוח ובקרה מסוימים של המשרד, מינימלי, לראות שלא מגדלים לנו כאן שורש פורעי רוש ולענה, אבל שירד מן העגלה התקציבית של המדינה.

לכן הצהרתי בפתיח: הוא לא יכול ליהנות גם מן העגלה התקציבית של המדינה וגם להעצים את הפערים בחברה.

לכן הצהרתי בפתיח: אנחנו נמדדים בפערים בתוך מערכת החינוך.

לכן הצהרתי בפתיח: אני מסכים אתך: יש בתי ספר לעשירים, יש בתי ספר לעניים, ויש רשתות חינוך עושקות, שמתעשרות שלא בדין ושלא ביושר.

לכן הצהרתי בפתיח: אני מסכים איתך.

לכן הצהרתי בפתיח: הינה אני אומר לך: הסיוט שלהם יהיה שאני אהיה בקדנציה הבאה יושב-ראש ועדת החינוך.

לכן הצהרתי בפתיח: אני לא מתכונן להרפות בסוגיית התל"נים, נקודה.

יעקב מרגי: תבוא לכאן כל השנה, אוכיח לך כמה סמכות ויכולת, גם לא רגולטורית, יש לוועדה הזאת מול המשרד.

הרן רייכמן: אדוני, ישבתי בישיבות, ואתה עושה.

הרן רייכמן: אבל אם לך יש יכולת היום להגיד - -

מיכאל ביטון: תעשה תוכנית רב-שנתית.

הרן רייכמן: - - אני לא אאשר אף תשלום בלי שאתם מביאים לכאן את כל התל"נים.

הרן רייכמן: אתה יודע שזה מושחת, אתה יודע שזה חוסר שוויון.

יעקב מרגי: אני מסכים איתך.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת, גדי יברקן, בבקשה.

דסטה גדי יברקן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חברי הוועדה, כבוד מנכ"ל משרד החינוך, שאני מעריך מאוד באופן אישי, הדבר החשוב שהחזיק את עם ישראל, כל אחד במדינה שבה היה, הוא החינוך.

דסטה גדי יברקן: "עם הספר" זה לא רק לכתוב ספרים או לקרוא ספרים אלא הפכנו את החינוך שלנו לביטחון האישי והקהילתי של כל עם ישראל.

דסטה גדי יברקן: אני רוצה להאמין, ואני מאמין שבמדינת ישראל משרד הביטחון האמיתי שלנו אמור להיות משרד החינוך, ואם אהיה יותר ספציפי, החינוך לדעתי הוא כיפת הברזל שלנו.

דסטה גדי יברקן: כל עוד במערכת החינוך יש פערים חברתיים בתוך החינוך, כך אנחנו מקבלים את אותם חניכים גם בצה"ל וגם בשאר המוסדות האחרים.

דסטה גדי יברקן: אני חושב שתשלומי ההורים מיותרים.

דסטה גדי יברקן: מדינת ישראל היא מדינה עשירה עם אזרחים עניים.

דסטה גדי יברקן: לפני שלוש שנים הבטיחו לנו, כאשר מצאנו את הגז בלווייתן, שהעם בישראל הולך להיות עשיר.

דסטה גדי יברקן: מאז שבישרו לנו את ההודעה העם נהיה יותר עני והעם נהיה יותר מנוכר.

דסטה גדי יברקן: תשלומי ההורים זה דוגמה קטנה למה שקורה בתוך החברה כולה.

דסטה גדי יברקן: לכן לבקש תשלומי הורים זה בעצם להמשיך להנציח את הפערים החברתיים, שגם כך בעוכרינו בחברה הישראלית.

דסטה גדי יברקן: ילד שלהורים שלו יש יכולת לשלם – זה אומר שילד שלהורים שלו אין יכולת לשלם הוא מחוץ לכיתה ומחוץ לחברה, עם הבושה שילד לא יכול להיכנס לאותה מסגרת, מתוך ידיעה שההורים שלו לא שילמו.

דסטה גדי יברקן: אנחנו נתקלים אפילו באירועים שבהם ילדים לא יוצאים לטיולים שנתיים ואפילו לא יוצאים למסיבות בין חברים.

דסטה גדי יברקן: הדבר הזה צריך להיות באחריות המדינה, זאת אומרת שיש כסף.

דסטה גדי יברקן: העניין הוא חלוקה תקציבית.

דסטה גדי יברקן: בחדר שעל ידינו, בוועדת הכספים יש חברי כנסת שמקבלים כספים בהסכמים קואליציוניים והכסף של אותם חברי כנסת הולך לעמותות שהם פועלים איתן.

דסטה גדי יברקן: המדינה צריכה להציב קו אדום ולהעביר את הכספים האלה למערכת החינוך.

דסטה גדי יברקן: הכסף הזה, שמגיע לדוגמה מהסכמים קואליציוניים, יכול לתת מענה לחינוך.

יעקב מרגי: אתה עושה עוול לחברי הכנסת.

יעקב מרגי: חברך לסיעת כחול לבן, חרוץ ונמרץ, מיקי לוי, נאבק בדיונים בוועדת הכספים ולא רצה לאשר תקציב עד שיאשרו תקציב למכון הוולקני.

דסטה גדי יברקן: מצוין.

יעקב מרגי: זה לא עמותות.

יעקב מרגי: זה לא "אין העברה לעמותות".

יעקב מרגי: כל אחד - - -

אוסנת הילה מארק: כל אחד פועל מאיפה שכואב לו.

יעקב מרגי: זה לא עמותות ו"אין העברה" או "יש העברה".

דסטה גדי יברקן: אני מסכים.

דסטה גדי יברקן: זה רק כדוגמה.

דסטה גדי יברקן: אני רוצה לסכם את דבריי, אדוני היושב-ראש, אני שמח מאוד שאתה, שמהווה דוגמה אישית לדיון הזה, גם בוועדת החינוך שהובלת, וחברי חבר הכנסת מיכאל ביטון שציין את זה וחברתי חברת הכנסת אוסנת מארק, כשאת מדברת על לקחת אחריות – יש פה הפקרות מוחלטת של ממשלת ישראל במערכת החינוך ואי אפשר לדבר על לקיחת אחריות כאשר כל הממשלה מתנערת מאחריות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יבגני סובה, בבקשה.

יבגני סובה: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, מנכ"ל משרד החינוך, קודם כול אתחיל מן הסוף, לצורך הפרוטוקול.

יבגני סובה: אנחנו כן מתנגדים לתשלומי ההורים.

יבגני סובה: כשאני אומר "אנחנו", אני מתכוון לישראל ביתנו.

יבגני סובה: גם כשישראל ביתנו הייתה בקואליציה נציגים של ישראל ביתנו הצביעו נגד תשלומי ההורים.

יבגני סובה: אני קורא פה מאמר מן החומר שהוכן לוועדה.

יבגני סובה: אני רואה שיש פה גידול מצטבר של 17.4% בחמש שנים.

יבגני סובה: אני שואל אותך, אדוני - - -

יעקב מרגי: במה הגידול?

יעקב מרגי: באיזה סעיף?

יבגני סובה: יש פה גידול בתשלומים בין שנת 2012 לשנת 2016.

יבגני סובה: אלה נתונים של מרכז המחקר והמידע של הכנסת.

יעקב מרגי: תשלומי ההורים הם ללא שינוי, מה שהוועדה מאשרת.

יבגני סובה: הודגש פה שזה ללא שינוי, כך הדגישו גם בפנייה של שר החינוך.

יבגני סובה: אני רוצה לשאול את אדוני המנכ"ל, וכמובן בהמשך תוכל להתייחס לזה, מה נעשה במשרד החינוך כדי להגיע לביטול הזה?

יבגני סובה: כפי שאומר אדוני היושב-ראש, שבלב שלו הוא רוצה לבטל את התשלומים.

יבגני סובה: אנחנו איתך, אנחנו גם רוצים שהם יבוטלו.

יבגני סובה: השאלה האם משרד החינוך עושה משהו בנידון, או שפשוט קל להתייחס לכסף הזה שניתן לגבות מן ההורים.

יבגני סובה: אני רוצה להגיד עוד נקודה חשובה לחברים שלי מכחול לבן.

יבגני סובה: הרי תראו מה קורה פה.

יבגני סובה: אנחנו דנים בנקודה הזאת, ובסופו של דבר תהיה הצבעה ולממשלה יש רוב.

יבגני סובה: למה?

יבגני סובה: למה בוועדת הכספים יש תיקו?

יבגני סובה: כי בוועדת הכספים הגיעו להסכמות שאין רוב לממשלה, כי 60 מול 60 זה לא רוב.

יבגני סובה: אז איך אתם, הנציגים של כחול לבן, למעשה ויתרתם?

מיכאל ביטון: אנחנו לא ויתרנו.

מיכאל ביטון: אנחנו מצביעים נגד.

יעקב מרגי: יבגני, שאלת שאלה.

יעקב מרגי: עשיתי טעות.

יעקב מרגי: המפתח הוא אחד לשמונה חברי כנסת ונתתי לישראל ביתנו אחד לחמישה חברי כנסת, עשיתי טעות.

יבגני סובה: אז תודה רבה לאדוני היושב-ראש.

יבגני סובה: אם יש הסכמות, ויש ועדות שכן דורשות הסכמות, אז אני חושב ש- - -

יעקב מרגי: תנוח דעתך.

יעקב מרגי: הוועדה לא הייתה קמה בלי ועדת ההסכמות.

יבגני סובה: אני מסכים איתך גם.

יעקב מרגי: זה מתוך גילוי אחריות של כחול לבן, אני אומר את זה.

יבגני סובה: בלב שלך אתה כפי שאמרת, אבל אני לא יודע מה התוכניות שלך לחודש הקרוב.

יבגני סובה: מבחינתי אפשר בכל יום לבוא לכאן ולדון בנושא הזה.

יבגני סובה: אם אין הצבעה אז בואו נבוא לכאן בכל יום לפני פתיחת שנת הלימודים.

שלמה קרעי: חבר הכנסת סובה, לידיעתך, אנשים מן הקואליציה - - -

יעקב מרגי: תגיעו ביניכם להסכם, אין לי בעיה, אבל בחוץ.

יעקב מרגי: נשמע כמה חברי כנסת כי חלק מהם ממהרים.

יעקב מרגי: חברת הכנסת עומר ינקלביץ', בבקשה.

עומר ינקלביץ': אדוני היושב-ראש, מכובדי, אני יושבת פה ולמען האמת אני קצת בהלם.

עומר ינקלביץ': אנחנו מדברים על החברה הפריפריאלית והמודרת בישראל, על אוכלוסייה חלשה – על ערבים, על דרוזים, על בדואים, על בני עולים, על חרדים, על אנשים שנמצאים לעתים בחיי הישרדות תמידיים.

עומר ינקלביץ': זה לא דיון על 49 שקלים.

עומר ינקלביץ': זה דיון כללי על תשלומי הורים.

עומר ינקלביץ': אני יושבת פה ומסתכלת על הנתונים, אני מגיעה ל-5,500 ש"ח לילד, בזמן שדווקא באוכלוסיות הפריפריאליות בחלקן יש הרבה ילדים.

יעקב מרגי: כמה לילד?

עומר ינקלביץ': 5,500 ש"ח.

יעקב מרגי: מאיפה הבאת את הנתונים הללו?

עומר ינקלביץ': 1,400 ש"ח פלוס 3,500 ש"ח.

יעקב מרגי: סליחה, היום אנחנו לא מאשרים תל"נים.

עומר ינקלביץ': כבודו, פריפריה חברתית.

עומר ינקלביץ': אפשר לגור במרכז תל אביב - - -

יעקב מרגי: אמרת שאת בהלם.

אוסנת הילה מארק: מרגי, מצלמים אותה.

אוסנת הילה מארק: איך היא לא תגיד שהיא בעד הפריפריה?

יעקב מרגי: בואו נכבד.

יעקב מרגי: רגע, את אמרת 5,500 ש"ח.

יעקב מרגי: אני רוצה לחדד.

יעקב מרגי: אנחנו היום מאשרים אך ורק תשלום חובה ותשלומי רשות, נקודה.

עומר ינקלביץ': אבל הדיון רחב יותר.

אוסנת הילה מארק: הכול פה פוליטי למצלמות, סתם לזרוק סכומים באוויר, סתם להגיד דברים.

אוסנת הילה מארק: מה קרה פה?

עומר ינקלביץ': הדיון רחב יותר.

עומר ינקלביץ': אדוני מנכ"ל משרד החינוך, קיבלתי פניות על ילדים שהורדו מהאוטובוס בטרם האוטובוס יצא לטיול שנתי, וזה אבסורד.

עומר ינקלביץ': מעבר לתשלום אנחנו מדברים על דיני נפשות.

עומר ינקלביץ': ילד שנפגע – כן יש תל"נים, כן מדובר על תל"נים, ואם תל"ן נמצא במהלך שעות הלימודים, במהלך היום וילד לא יכול להיות שותף בו – זה נזק לטווח רחוק.

עומר ינקלביץ': אנחנו פוגעים בילדים האלה.

עומר ינקלביץ': אנחנו מדברים על דיני נפשות.

עומר ינקלביץ': זה לא ה-49 שקלים.

עומר ינקלביץ': זה הדיון הכללי, ואנחנו חייבים להבין שהחברה המוחלשת, החברה הפריפריאלית זקוקה לתמיכה וחיזוק ולא שנחליש אותה.

עומר ינקלביץ': לפני 13 שנים, כבוד היושב-ראש, בוועדת החינוך נאמר שטיולים, סיורים לימודיים, סל תרבות ופעילות חברתית הם חלק בלתי נפרד מתוכנית הלימודים וגם ילדים שאין להם זכאים לזה.

יעקב מרגי: היא צודקת.

עומר ינקלביץ': זה חלק מן הדיון.

יעקב מרגי: למה ללכת למה שנאמר לפני 13 שנים.

יעקב מרגי: אמרתי את זה גם היום.

יעקב מרגי: אני מבקש ממך לסכם.

עומר ינקלביץ': אני רוצה להציע ולבקש שננסה לתעדף את התשלומים, לחוקק חוק הכפפת התל"ן לוועדת החינוך כדי שתהיה איזו ביקורת על הדבר הזה.

יעקב מרגי: הרמת להנחתה.

יעקב מרגי: ביחד נעשה את זה בכנסת הבאה.

עומר ינקלביץ': כן לדרוש שתשלומי התל"ן, לנסות לבחון שיהיו לפי הכנסות של ההורים ומצב סוציו-אקונומי.

עומר ינקלביץ': בנושא אפליית החינוך המיוחד, אני יודעת שיתקיים עליו דיון, אבל זה ממש בנפשי.

עומר ינקלביץ': כל פעם מעלים את הדיון על נושא החינוך המיוחד וזועקים: זה החרדים, זה החרדים.

עומר ינקלביץ': אז לא, זה לא רק חרדים, חייבים לציין.

עומר ינקלביץ': נושא החינוך המיוחד במוכר שאינו רשמי, מדובר גם על ויצ"ו ועל בית אפשטיין – יש לי פה את הטבלה – ועל דרוזים ועל ערבים.

עומר ינקלביץ': חייבים להבין שזה לא רק החרדים.

עומר ינקלביץ': זה דיון שצריך להעלות אותו.

יעקב מרגי: ואם זה רק נוגע לחרדים אז מותר להפלות?

עומר ינקלביץ': לא.

עומר ינקלביץ': זה נוגע לאוכלוסייה מודרת.

עומר ינקלביץ': בקשה אחרונה, בהמשך לדבריה של חברת הכנסת עידית סילמן, אני מבקשת שיתקיים דיון.

עומר ינקלביץ': פנינו בנוגע לנושא של מוּגנוּת.

עומר ינקלביץ': פניתי לשר החינוך בבקשה שיחייבו לעמוד בחוזר מנכ"ל.

עומר ינקלביץ': לא עומדים בחוזר מנכ"ל בנושא הזה וחובה לעשות את זה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: קטי שטרית, בבקשה.

קטי קטרין שטרית: למען האמת יש לי כבר כאב ראש מן הדיון היום.

קטי קטרין שטרית: פתאום עכשיו גיליתי שיש לי בעיית קשב וריכוז כי הצד הזה של האוזן שלי הרג אותי היום.

יעקב מרגי: חבריי שיושבים לשמאלה של חברת הכנסת שטרית, אשים עין עליכם.

קטי קטרין שטרית: כשדיברת על הצעות לסדר דילגת עליי, אז אני רוצה לחדד רק לגבי גני הילדים של המוכש"ר.

קטי קטרין שטרית: אני רוצה שנצא בסיכום היום, שייכתב בפרוטוקול לו"ז, מתי הדיון הבא.

שלמה קרעי: זה לא דיון.

שלמה קרעי: צריך הצהרה שמשרד החינוך מכיר בכך שהם צריכים להיכנס.

קטי קטרין שטרית: חד-משמעית, לחדד את זה.

יעקב מרגי: נשמע את המנכ"ל לפני ההצבעה.

קטי קטרין שטרית: יפה.

קטי קטרין שטרית: ולגבי הילדים עם האלרגיה.

שלמה קרעי: אם זה לא כתוב – אני לא מצביע בעד, שתדע.

שלמה קרעי: אני מודיע כבר עכשיו.

שלמה קרעי: שיהיה כתוב.

יעקב מרגי: אנחנו במדינה דמוקרטית, למרות שיש מי שחושבים שאנחנו לא במדינה דמוקרטית.

יעקב מרגי: כחבר כנסת תעשה מה שאתה חושב.

יעקב מרגי: אין כפייה.

קטי קטרין שטרית: ולגבי הילדים עם האלרגיה.

קטי קטרין שטרית: אני רוצה נחדד גם את הנושא הזה, שהמנכ"ל יאמר לפרוטוקול את תשובתו לגבי הילדים עם האלרגיה, חד-משמעית: האם נלקחת מהם הסייעת.

קטי קטרין שטרית: כבר אחד מספיק בשבילי.

עוזי דיין: אני שואל באמת.

קטי קטרין שטרית: אני אימא לילד אלרגי.

קטי קטרין שטרית: אני לא מאחלת לכם לראות, למרות שהוא כבר בן 30.

עוזי דיין: בסך הכול שאלתי שאלה.

קטי קטרין שטרית: אבל קיבלתי השבוע תמונות מהורים, מזעזעות, של ילדים בהתקף אלרגיה.

יעקב מרגי: עוזי, תודה, אני אענה לך.

קטי קטרין שטרית: זה לא עניין של אחוזים, זה לא משנה.

קטי קטרין שטרית: זה עניין של סכנת נפשות.

קטי קטרין שטרית: למען הגילוי הנאות, אני קטי שטרית הייתי מורה הרבה מאוד שנים, מרצה, לימדתי מכיתה א' ועד ללימודים אקדמאיים.

קטי קטרין שטרית: אני באה מתחום החינוך.

קטי קטרין שטרית: הייתי גם ראש מטה של שר חינוך.

קטי קטרין שטרית: אפרופו שרי חינוך, אני לא יודעת כמה מכם זוכרים את כל הרפורמות הגדולות שנעשו במדינה, אני לא יודעת אם אתם יודעים כמה כל רפורמה עולה.

קטי קטרין שטרית: בואו נתחיל מרפורמת דברת, רפורמת יום לימודים ארוך.

יעקב מרגי: את תקבלי ורטיגו.

קטי קטרין שטרית: אופק חדש, עוז לתמורה, סייעת שנייה, חמש יחידות, וכו' וכו' וכו', כך שבאמת המשרד מתרוקן בכל שנה מסכומים גבוהים מאוד.

קטי קטרין שטרית: אני מקווה מאוד שהשר הקיים והשר הבא או השרה הבאה לא יעשו רפורמות ויתייחסו לרפורמות הנמצאות כרגע.

יעקב מרגי: אהבתי שאמרת "השרה הבאה".

יעקב מרגי: בבקשה לסכם.

קטי קטרין שטרית: אפרופו סייעת שנייה, הלוואי שיבינו סוף-סוף במשרד החינוך שכיתות קטנות הרבה יותר טובות מאשר עוד סייעת ועוד סייעת.

קטי קטרין שטרית: לגבי הסעיפים – אני מדברת עם חבריי ממשרד החינוך ואני מסתכלת פה על האנשים היקרים, שעם חלק גדול מהם עבדתי והיה לי כיף, אלה אנשים נהדרים.

קטי קטרין שטרית: אבל לפעמים יש מה שנקרא רוח המפקד.

קטי קטרין שטרית: אני פונה אליהם.

קטי קטרין שטרית: צריך לרסן את כל סיפור המסיבות.

קטי קטרין שטרית: אני רואה פה את הסכומים, אני רואה פה את הכספים.

יעקב מרגי: יהיה דיון מיוחד לפתיחת שנת הלימודים.

קטי קטרין שטרית: אמרתי שאני מדברת עכשיו על הסעיפים.

קטי קטרין שטרית: לגבי המסיבות, במיוחד בכיתות י"ב – זה באמת הפך להיות מאוד-מאוד – אנחנו אולי מחקים קצת את אמריקה.

קטי קטרין שטרית: אנחנו עדיין לא ארצות הברית.

קטי קטרין שטרית: לגבי נושא ההזנה, וזה למנכ"ל המשרד – הייתי בביקור בבית ספר שיש בו נשירה של ילדים כי הם הולכים לשוק בימי שלישי להרים ארגזים ולהרוויח כסף כדי שיוכלו לאכול.

קטי קטרין שטרית: אלה ילדים מחטיבות הביניים והתיכונים.

קטי קטרין שטרית: שימו על זה דגש, על נושא ההזנה.

קטי קטרין שטרית: צריך לדאוג לילדים בתיכונים, שם הם צריכים אפילו יותר מסנדוויץ' אחד ליום והם לא מקבלים את זה ועוזבים את בית הספר ועוסקים בכל מיני עבודות כדי שיהיה להם אוכל.

קטי קטרין שטרית: צריך לקחת את זה בחשבון, שיש ילדים שלא אוכלים וצריך לדאוג להם.

קטי קטרין שטרית: אני בכל מקרה, אם אקבל היום תשובה חיובית לגבי המוכש"ר ולגבי הילדים עם האלרגיות, כן אצביע בעד.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: זאב גולדבלט, בבקשה.

זאב גולדבלט: אני מייסד ומנכ"ל פורום ועדי ההורים היישוביים, שהוא הגוף היציג של הורי ישראל מול משרד החינוך, הנהגת ההורים הארצית.

יעקב מרגי: נשמע את כל חברי הכנסת ואז אולי פעיל אחד או שניים.

יעקב מרגי: בבקשה, זאב.

שלמה קרעי: אפשר לשבת פה עד יום שישי, אדוני היושב-ראש.

שלמה קרעי: אנחנו בפגרה.

יעקב מרגי: ההצבעה תהיה עד השעה 2.

זאב גולדבלט: כבוד יושב-ראש הוועדה וכל חברי הכנסת החדשים שהצטרפו לוועדה, קודם כול, ברוכים הבאים.

זאב גולדבלט: ועדות החינוך לדורותיהן, אבל בעיקר בעשור האחרון, הטיפו, נזפו ואפילו ניסו לבטל את תשלומי ההורים.

זאב גולדבלט: עמדתו המסורתית של משרד החינוך הייתה שהתשלומים הינם רשות.

זאב גולדבלט: ואני שואל: האומנם?

זאב גולדבלט: במכתב המלווה שהוועדה קיבלה משר החינוך יצא למעשה המרצע מן השק.

זאב גולדבלט: אומר שם השר עצמו, שתשלומי ההורים נועדו על מנת להבטיח המשך תפקוד תקין של מוסדות החינוך.

זאב גולדבלט: הוא מוסיף על זה גם שקיים צורך מקצועי דחוף במוסדות החינוך לאותם תשלומי הורים.

זאב גולדבלט: ואז אני שואל: נכון, אני לא משפטן, אבל כהדיוט, האם האמירות האלה לא מלמדות שלמעשה תשלומי ההורים מבטיחים את המשך תפקודם של מוסדות החינוך?

זאב גולדבלט: ואם זה המצב, מדוע המדינה, באמצעות תקציבה, לא מממנת אותם, את אותם נושאים שלגביהם קיים צורך מקצועי כל כך דחוף למוסדות?

זאב גולדבלט: האם כדי לוודא תפקוד תקין של מוסדות החינוך צריכים להטיל על ההורים כולם, כולנו, כולל כולכם, עוד מס גולגולת שהוא מעבר למס ההכנסה שאנחנו משלמים שאמור לממן את כלל התשלומים, את כל הצרכים של התושבים?

יעקב מרגי: לסיכום, מה הבקשה?

יש תיקון אחד קטן לגבי מה שאמר היושב-ראש לגבי זה שהחוזר נשאר כפי שהוא.

בחוזר שאושר בשנה שעברה ראינו צעד ראשון לכיוון של צמצום תשלומי ההורים.

יעקב מרגי: הייתה עתירה לבג"ץ.

יעקב מרגי: לא רציתי להתחשבן.

יעקב מרגי: הבאתי הקלה של 30 מיליון ש"ח להורים בסל התרבות לגיל הרך.

יעקב מרגי: לא רציתם את זה ואז ביטלו את זה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הכול או לא כלום.

יעקב מרגי: הבנתי.

יעקב מרגי: אצלי זה לא תוכנית עבודה של הכול או לא כלום.

זאב גולדבלט: אתה נותן הקלה בסל התרבות לחלק מן התלמידים.

זאב גולדבלט: תן את זה לכלל התלמידים.

יעקב מרגי: ההורים במעמד הביניים היו לנגד עיניי והשגתי להם במחווה – סליחה שאני אומר את זה וזה נראה כמין התנשאות – בעוצמה הקטנה שיש לי אמרתי להם: רבותי, בואו תתחילו באמירה בגיל הרך, תבטלו את סל התרבות.

יעקב מרגי: זה היה בין 20–30 מיליון ש"ח.

יעקב מרגי: עתרו לבג"ץ, רצו שוויון לכול.

יעקב מרגי: אז כלום.

יעקב מרגי: זאב, תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת עופר כסיף, בבקשה.

עופר כסיף: כבוד יושב-ראש הוועדה, מכובדי, ראשי התיבות של חוק חינוך חובה חינם הם באמת חחח"ח.

אוסנת הילה מארק: גם אתה.

עופר כסיף: יכול להיות.

יעקב מרגי: בלי קריאות ביניים, בבקשה.

אוסנת הילה מארק: שקודם ידאג ליהודים ורק אחר כך לערבים.

עופר כסיף: ראשי התיבות, כפי שאמרתי, מביעים את המהות של החוק הזה משום שהחוק ותשלומי ההורים, שזה נושא הדיון שלנו, למעשה בפועל מבטלים את קיומו של חוק חינוך חובה חינם.

עופר כסיף: מאחר ואין זמן אתמקד רק באירוע מרכזי, אבל לא היחיד.

עופר כסיף: תשלומי ההורים הם לכאורה פרוגרסיביים.

עופר כסיף: למה אני אומר "לכאורה"?

עופר כסיף: בדוח שהגיש מרכז המחקר והמידע באוגוסט 2018, הוא כותב שקיים מתאם ברור בין גובה תשלומי ההורים שגובה בית הספר לבין ההרכב הכלכלי-חברתי.

עופר כסיף: אז לכאורה זה פרוגרסיבי אבל זה לא, זה רגרסיבי וזה פוגע קודם כול במוחלשים, לפחות משתי סיבות.

עופר כסיף: דבר ראשון, שיעור הגבייה מאוכלוסיות מוחלשות מתוך ההכנסה של אותן אוכלוסיות גבוה יותר.

עופר כסיף: דבר שני, וגם זה מופיע בדוח של מרכז המחקר והמידע של הכנסת, וגם בבג"ץ שאני מחזיק כרגע מולי ושהוגש בזמנו, ככל שתשלום ההורים יותר נמוך בבית ספר מסוים, כתוצאה מן המעמד החברתי-כלכלי של המשפחות באותו בית הספר, כך התגמול שמקבלים עבורו נמוך יותר.

עופר כסיף: במילים אחרות: החסך בחינוך יותר גבוה.

עופר כסיף: וגם כאן אצטט בקצרה מהדוח של מרכז המחקר והמידע של הכנסת, שאומר כך: "בחינוך הממלכתי היהודי והערבי ובחינוך הממלכתי-דתי, בתי ספר שגובים תשלומי הורים בסכומים נמוכים הם בתי ספר שבהם החסך החינוכי גבוה יותר".

עופר כסיף: זאת אומרת, ככל שמשלמים פחות כך יש יותר חסך חינוכי.

יעקב מרגי: זה לא פועל יוצא.

יעקב מרגי: הם תיארו מציאות.

יעקב מרגי: עלול להישמע מדבריך שזה פועל יוצא.

עופר כסיף: זה פועל יוצא כתוצאה מכך שנוצר מעגל סגור, שיוצר גם בעיה בין-דורית.

עופר כסיף: ככל שמשפחה מסוימת ההכנסה שלה נמוכה יותר ולפיכך ההורים משלמים פחות, כך לאחר מכן זה יוצר בדור הבא הכנסה נמוכה יותר, וחוזר חלילה.

עופר כסיף: לכן תשלומי הורים צריכים להיפסק לחלוטין.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת טסלר, בבקשה.

יעקב טסלר: כבוד היושב-ראש, התכנסנו פה כולנו היום עם דאגה, איך אנחנו פותחים את שנת הלימודים.

יעקב טסלר: העלינו את נושא תשלומי החובה ותשלומי הרשות, והוסבר קודם, הבהירו שאנחנו לא יכולים לפתוח את שנת הלימודים אם הדבר הזה לא יעבור היום בוועדה.

יעקב טסלר: אני שואל: יש הרבה נושאים מעבר לכך.

יעקב טסלר: אני רואה את החינוך המיוחד, וכולנו דיברנו על זה, כחלק בלתי נפרד.

יעקב טסלר: על פי סדר היום שנקבע הוועדה עוסקת היום רק בנושא תשלומי ההורים.

יעקב טסלר: אני לא קבעתי את סדר היום.

יעקב טסלר: פניתי אליך ואמרת לי שיהיה דיון נפרד.

יעקב מרגי: אני יכול להצהיר משהו?

יעקב מרגי: אמנם אני לא שר החינוך ולא מנכ"ל.

יעקב מרגי: אני אומר לך: אני לא אתן לשנת הלימודים להיפתח כסדרה אם הסוגיה הזאת – ואני לא יהיר ולא יומרני – אם סוגיית אפליית החינוך המיוחד במוכש"ר לא תיפתר כליל.

יעקב מרגי: אני רוצה להזכיר לחברים פה - - -

קריאה: למה לא היום?

שלמה קרעי: זה אותו חוק.

יעקב מרגי: לכן אין לי ספק – אני גם שומע את המוזיקה מן המשרד, שגם היא השתנתה.

יעקב מרגי: לכן אני אומר לך, חבר הכנסת טסלר: תסמוֹך ששנת הלימודים לא תיפתח בלי שהסוגיה הזו תבוא על פתרונה.

יעקב מרגי: אני מבין שחברי הכנסת המכובדים רוצים להישען על משהו שלטוני יותר מאשר רגולטיבי, אז נשמע אחר כך את המנכ"ל.

מיכאל ביטון: אז לא נצביע היום.

מיכאל ביטון: עסקת חבילה במשק החינוכי.

יעקב מרגי: חכה עם ה"לא להצביע היום".

יעקב מרגי: עכשיו חבר הכנסת טסלר ברשות דיבור, בבקשה.

יעקב טסלר: אנחנו היום צריכים לצאת פה בבשורה לכל ההורים, שיהיו רגועים.

יעקב מרגי: אם הייתי מרוקאי הייתי נפגע.

יעקב מרגי: מה, זו לא הייתה בשורה?

יעקב טסלר: כבוד היושב-ראש, ההצעות שלך נכונות.

יעקב טסלר: אנחנו יודעים בדיוק מה אתה פועל עבור הדבר הזה.

יעקב טסלר: ההצהרה שהצהרת פה בעצם מחזקת את מה שאמרנו פה כולנו, שכפי שיש את המושג הזה "תשלומי הורים חובה", כל אחד מאיתנו מבין שאי אפשר לפתוח את שנת הלימודים כאשר העניין הזה לא מוסדר.

יעקב טסלר: כפי שאמרת קודם נכון מאוד: איך אפשר לפתוח את שנת הלימודים בלי שיש ביטוח?

יעקב טסלר: אנחנו לא יכולים לסכן את התלמידים.

יעקב מרגי: נציג משרד האוצר נמצא איתנו כאן?

יעקב טסלר: אותו ביטוח חובה, לצורך העניין, אם לא נשמע היום – בזה אני מצטרף לחבריי – את עמדת משרד החינוך, שאנחנו נבין ונהיה רגועים כפי שאנחנו רוצים לפתוח את שנת הלימודים בדברים אחרים, זה חלק בלתי נפרד משאר הנושאים שהעלו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת עוזי דיין, בבקשה.

עוזי דיין: מכובדי כולם, קודם כול אני מנצל את זה שנמצא איתנו מנכ"ל משרד החינוך.

עוזי דיין: אני מציע שפתיחת שנת הלימודים - - -

יעקב מרגי: תידחה לאוקטובר?

יעקב מרגי: ...

עוזי דיין: לא.

עוזי דיין: תיפתח עלינו לטובה בזמנה, ויקדישו את הפרק הראשון מבחינה חינוכית לשסעים בישראל, ובפרט למצב, להתנהגות הבלתי נסבלת - -

יעקב מרגי: נתת להם חומר למחשבה, כי הם חייבים לבחור נושא בכל שנה.

עוזי דיין: - - איך מקבלים את העלייה מאתיופיה, ולכוון אותה אל מה שרלוונטי לילדים.

קריאה: כל הכבוד.

הרן רייכמן: התשלומים בדיוק עושים את הסגרגציה.

הרן רייכמן: איפה האוכלוסייה האתיופית?

יעקב מרגי: אדון רייכמן, פעם אחרונה שאתה תפריע.

יעקב מרגי: עוד הערה אחת אתה כבר תצא לבד בלי שאוציא אותך, אם לא תעמוד בזה אני אוציא אותך.

עוזי דיין: דבר שני, לגבי התשלומים – ברור שנדרשת רפורמה עמוקה מאוד בתשלומי ההורים.

עוזי דיין: אני חושב שצריך צמצום ניכר.

עוזי דיין: אני חושב שזה צריך להיות דיפרנציאלי, כפי שנאמר כאן.

עוזי דיין: גם משפחתי וגם יישובי, אבל בסוף כשנצטרך להגיע לשאלה איך עושים את זה, זה לא עד כדי כך פשוט.

עוזי דיין: כל אחד סיפר פה על איך הוא גדל.

עוזי דיין: אני גדלתי במושב קטן בעמק, מושב היוגב.

עוזי דיין: לא היה חשמל, לא היה כביש, לא הייתה רצפה בבית.

יעקב מרגי: תגיד לנו מה היה.

יעקב מרגי: מה היה?

עוזי דיין: ספרייה הייתה, והכיתות היו מצומצמות.

יעקב מרגי: והיה חזון.

יעקב מרגי: היו ימי התום.

עוזי דיין: בכל ימי היסודי למדתי בכיתה מצורפת.

עוזי דיין: מי שלא יודע, שילמד רעיון מעניין – שתי כיתות על מורה אחד או אחת.

יעקב מרגי: אני למדתי במשמרות אחר הצוהריים.

יעקב מרגי: אתה מכיר את זה?

יעל גרמן: תחרות על מסכנוּת.

יעקב מרגי: כל הניסיונות היו על השנתון שלי.

עוזי דיין: לכן אני למדתי נושא מעניין מן הכיתה הגבוהה יותר.

יעקב מרגי: יבגני, אתם באתם ומצאתם את המדינה עם איפור.

יבגני סובה: אני מגיל 12 עבדתי בשדות.

יבגני סובה: שם, דרך אגב, היכן שגדלתי היה חינוך חינם.

עידית סילמן: לעניין תשלומי ההורים, עוזי.

יעקב מרגי: עידית, אני רוצה להגיע להצבעות היום.

עידית סילמן: גם אני.

מיכאל ביטון: לא חייב.

מיכאל ביטון: יש לך סמכות פעם אחת בשנה.

מיכאל ביטון: יש לך בעיות של חינוך מיוחד ושל תשלומים.

מיכאל ביטון: - - -

דסטה גדי יברקן: באמת לא מנהלים את המדינה.

דסטה גדי יברקן: אם המדינה הייתה מנוהלת לא היינו פה.

מיכאל ביטון: נוכל להצביע פה אחד בעד שבוע של דחייה.

יעקב מרגי: אני קורא את ידידי, לא לסדר אלא להתאפק.

אוסנת הילה מארק: אדוני היושב-ראש, ברגע שיכבו המצלמות כולם ילכו לביתם, הכול יהיה בסדר.

דסטה גדי יברקן: את בטח הראשונה שתלך.

יעקב מרגי: כלומר לא ביטול טוטלי.

עוזי דיין: לא צריך אפס טוטלי, נכון.

יעקב מרגי: נבנה את המתווה בקדנציה הקרובה.

עוזי דיין: לא צריך להיות אותו מעמד בתשלומים שיש למי שלא יכולים להרשות לעצמם.

עוזי דיין: מעשית, לדעתי, מבחינת הזמן שנותר לנו ומבחינת המצב הפוליטי, שכולם מסבירים שלא קשור אבל הוא כן קשור והוא כן משפיע, אם אנחנו רוצים לפתוח את שנת הלימודים בזמן, ואני חושב שכך צריך לעשות, צריך לקבל את ההצעה של משרד החינוך.

עוזי דיין: כן לקבוע זמן ולקבוע עוגנים לגבי הטיפול בהמשך.

עוזי דיין: אבל אם היום לא נאשר את זה, מה שיקרה מעשית זה שיפגעו בנושאים הכי חשובים.

עוזי דיין: ביהדות אומרים "צא ולמד".

עוזי דיין: לדעתי אנחנו לא לומדים מספיק מחוץ לכיתה.

עוזי דיין: לכן זה יפגע בדיוק בדברים האלה, החל מן הביטוח, שלא יהיה זמן לארגן אותו.

פיצ'י דובינר: אני יוצא כי אי אפשר לשמוע את הדברים האלה.

יעקב מרגי: תודה, פיצ'י, אני מחזק את ידך.

עוזי דיין: החל מן הביטוח, שמעשית לא יהיה זמן לעשות אותו, וכלה בנושאים האחרים, שבסוף ייפגעו הדברים שהכי חשובים לכל הצד שיושב כאן.

עוזי דיין: לכן אני מציע לאשר וכן לכלול בסיכום את - - -

יעקב מרגי: לפני שאתן את המנה האחרונה של חברי הכנסת, יש לנו את ורד וינדמן.

ורד וינדמן: אני מנכ"לית המועצה לשלום הילד.

ורד וינדמן: הייתי רוצה שכולנו נפסיק לעשות תעלולים, ולא רק בשפה העברית: תשלומי ההורים הם לא רק תשלומי הורים, הם מס ילדים; תשלומי הרשות הם הלכה למעשה לא רשות, הם חובה; התשלומים מרצון הם תשלומים מכורח; ותל"ן זה תוכנית לימודים למי שיכול.

ורד וינדמן: כל מי שיושב כאן יודע את זה היטב.

ורד וינדמן: אגיד את מה שאני אומרת בכל שנה.

ורד וינדמן: אני מרגישה בנוח להגיד את זה כאן היום כי אני אומרת את זה בכל שנה, וגם במהלך השנה.

ורד וינדמן: מי שמצביע היום בעד אישור תשלומי הורים, מצביע בעד הנצחת פערים בין ילדים, מצביע בעד קיפוח, ולמרות המאמצים שעושה משרד החינוך – והוא עושה מאמצים – מצביע בעד זה שיהיו ילדים, גם בכיתה ב', שמושיבים אותם ליד חדר המורים כי ההורים שלהם לא שילמו את תשלומי ההורים.

ורד וינדמן: בעד זה הוא מצביע.

ורד וינדמן: ומי שרוצה לשנות את האופי של מדינת ישראל, איך היא מתבוננת לילדים בעיניים, צריך להצביע נגד.

הזה, שאומרים: לכם יש את ההזדמנות היום להביא את הדברים לידי משבר, כי לצערי אצלנו רק בתוך משבר יש פתרונות.

הזה, שאומרים: יש הזדמנות אחת כאשר אין קואליציה ואין אופוזיציה.

יעקב מרגי: יש קואליציה רעיונית.

יעקב מרגי: כמו ריבית רעיונית בחשבונאות יש קואליציה רעיונית.

יעקב מרגי: פאדי סווידאן, בבקשה.

פאדי סווידאן: אדוני היושב-ראש, המנכ"ל, שמי פאדי סווידאן, אני יושב-ראש הפורום הארצי להורי תלמידים בבתי ספר כנסייתיים.

יעקב מרגי: שמשלמים הרבה כסף.

פאדי סווידאן: משלמים 7,000 שקל בשנה שכר לימוד.

יעקב מרגי: המדינה במאבק האחרון שמה לכם כמעט 50 מיליון ש"ח.

פאדי סווידאן: וגם מונעים מאיתנו להקים ועדי הורים נבחרים, והמנכ"ל מכיר את זה.

יעקב מרגי: גברתי, איפה היושב-ראש שלכם?

יעקב מרגי: רן ארז אף פעם לא בא לדיוני ועדות.

אורית רוזן: אני מייצגת אותו.

יעקב מרגי: כשרן ארז יבוא לוועדות, יקבל רשות דיבור.

אורית רוזן: אנחנו מייצגות גם את רן ארז.

יעקב מרגי: אבדוק אם תוכלו להתייחס, על פי אילוצי הזמן.

יעקב מרגי: הוא לא מייחס חשיבות לוועדת החינוך.

יעקב מרגי: למה אתן לנציגיו לדבריו?

יעקב מרגי: אני שמח שאתם באים, ואם בקדנציה הבאה אהיה יושב-ראש הוועדה ארצה לראות אתכם בכל ישיבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יש הסתדרות ויש את ארגון המורים.

יעקב מרגי: פאדי סווידאן, אתה עכשיו ברשות דיבור ואף אחד לא יפריע לך.

פאדי סווידאן: בתי הספר הכנסייתיים היו גם בהסדר של ועדת חריגים, שאישורי הגבייה שיש להם לא שווים כלום.

פאדי סווידאן: אפשר לראות את זה כאן.

פאדי סווידאן: הרי אף אחד בכלל לא מתייחס למה שכתוב כאן.

פאדי סווידאן: תשלומי הרשות שאתם מדברים עליהם כאן, שאנחנו כמובן נגדם כפורום כנסייתי - - -

יעקב מרגי: למה אתם לא נגד התל"נים שלכם?

פאדי סווידאן: אנחנו נגד.

יעקב מרגי: נגד התל"נים שאתם משלמים.

יעקב מרגי: אל תהיו צבועים.

יעקב מרגי: תגידו את האמת.

פאדי סווידאן: אנחנו נגד כל תשלום.

יעקב מרגי: בתי הספר הכנסייתיים הם בתי ספר אליטיסטיים, בדיוק כפי שיש בחברה הישראלית.

פאדי סווידאן: אדוני היושב-ראש, אני הורה ולא מייצג את בתי הספר.

פאדי סווידאן: אני מייצג את ההורים.

יעקב מרגי: אתה בא למחות על ה-120 ש"ח בחודש, בזמן שאתה משלם מאות ואלפי שקלים בחודש.

פאדי סווידאן: במוכר שאינו רשמי אני משלם 7,000 שקל בשנה, כאשר יש תשלומי חובה ותשלומי רשות שלא נאכפים על ידי משרד החינוך.

יעקב מרגי: אמרתי לכם שיש לי בעיה, אני לא יכול להיות פופוליסט.

פאדי סווידאן: לכן, אדוני היושב-ראש, אנחנו נגד תשלומי ההורים בכלל, וגם חברי כאן ואיל עומרי, שמייצג את ועד ההורים הארצי במגזר הערבי, נגד תשלומי ההורים ורוצים שוויון מלא בנושא התקצוב.

יעקב מרגי: תקבלו פיקוח מלא – תקבלו תקצוב מלא, כמו במוכש"ר הרגיל בארץ.

פאדי סווידאן: אנחנו גם מבקשים אכיפה על בתי הספר.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: הדברים חשובים ונאמרו, וטוב שנאמרו.

יצחק פינדרוס: אני אכן ביקשתי ממך את רשות הדיבור במסגרת ההצעות לסדר.

יעקב מרגי: אם מיצית – לא חייב.

יעקב מרגי: אין סיבוב שני.

יצחק פינדרוס: אני רוצה לחדד כרגע באופן מעשי.

יצחק פינדרוס: אני קצת מתפלא על הדיון.

יצחק פינדרוס: הזכרת בתחילת דבריך שהוועדה התכנסה גם בעקבות בקשה שלך ושל ראשי סיעות וגם בעקבות הדיון שהיה בוועדת הכספים.

יצחק פינדרוס: אני מזכיר לך, ואתה בטוח זוכר, שהדיון בוועדת הכספים היה על היחס למוכר שאינו רשמי בחינוך המיוחד ועל היחס לגננות במוכר שאינו רשמי, שלא מלמדות מספיק מתמטיקה ואנגלית כנראה במוכר שאינו רשמי ולכן הן אחרת מכל שאר הגננות במוסדות, גם בחינוך המיוחד.

יצחק פינדרוס: זה בדיוק מה שהזכרת כקו הוועדה.

יצחק פינדרוס: ואז אנחנו מוצאים את עצמנו בדיון ראשון בוועדה אחרי הדיון שבו נבחרת, וכולנו בירכנו, שמתנהל על משהו אחר, על תשלומי הורים, במקום לדון קודם על החינוך המיוחד.

יעקב מרגי: אני מקבל.

יצחק פינדרוס: הוועדה הזאת לא הוקמה בשביל לאשר את כפל הביטוח של הרשויות המקומיות, שפעם אחת הן מבטחות את כל המבנים העירוניים ואת כל הפעילויות העירוניות, ואני אומר את זה כראש רשות מקומית לשעבר.

יעקב מרגי: זה לא אותה פוליסה.

יצחק פינדרוס: תפסיק.

יצחק פינדרוס: זה כן הוויכוח.

יצחק פינדרוס: אני כראש רשות מקומית שילמתי רבע בגלל זה.

יצחק פינדרוס: שאלתי את כל חברות הביטוח, אמרתי: לא הבנתי, תלמיד בבית ספר מבוטח בגלל שאני ביטחתי, תלמיד במתנ"ס מבוטח, בפעילות עירונית הוא מבוטח.

יצחק פינדרוס: איך הוא לא מבוטח?

יעקב מרגי: חבר הכנסת פינדרוס, להפריח סיסמאות הכי קל, אבל לפחות תדייק.

יעקב מרגי: ביטוח תאונות אישיות לתלמידים הוא 24/7.

יעקב מרגי: ביטוח צד ג' הוא לא 24/7.

יעקב מרגי: סעיפי הפוליסה – אתה כבר מכיר את סעיפי הפוליסה?

יצחק פינדרוס: הייתי ראש רשות מקומית וניהלתי משא ומתן עם חברות הביטוח.

יעקב מרגי: אתה יודע כמה אלופי צה"ל וראשי מוסד וכו' נהיו חברי כנסת ולא ידעו הכול.

יצחק פינדרוס: אני מדבר על הביטוח, על הפוליסה.

יצחק פינדרוס: אני חתמתי במשך שש שנים על הסכמים בפוליסות האלה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נשמע את מרכז השלטון המקומי.

יצחק פינדרוס: זה כפל גבייה.

יצחק פינדרוס: אני מכבד מאוד את נועה בן אריה.

יצחק פינדרוס: אני אומר לך שזה כפל גבייה.

יצחק פינדרוס: עלה לי רבע יחסית לרשויות המקומיות שלידי בגלל שאמרתי את זה לחברות הביטוח בפרצוף.

יעקב מרגי: בגלל זה הם הגיעו ל-75 שקלים ויותר.

יצחק פינדרוס: זה עלה לי 20 שקל.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת יעל גרמן, את רוצה להוסיף משהו?

יעל גרמן: אני רוצה לדבר אל ההורים ואולי בתחילת דבריי לומר שכמובן ההצעה של אורלי פרומן וההצעה של עומר ינקלביץ' מקובלות.

יעל גרמן: אני חושבת שזו ההצעה הנכונה.

צדקו ההורים: פעם ראשונה, הם משלמים את מס ההכנסה ואת כל המסים שהממשלה מטילה עליהם כי זה הממשלה, מחובתה לספק חינוך.

צדקו ההורים: הממשלה צריכה לתת חינוך חובה חינם והיא צריכה לממן את זה מן המסים שההורים משלמים.

צדקו ההורים: פעם שנייה, ההורים משלמים ארנונה.

צדקו ההורים: כולנו יודעים שמה שהמדינה נותנת לא מספיק, ואם באמת רוצים לתת את מה שרוצים לתת, אפילו על פי החוק, הרשות המקומית צריכה להוסיף.

צדקו ההורים: ואם היא רוצה עוד מעבר לחוק להוסיף העשרה לתלמידים היא לוקחת את זה מן הארנונה.

צדקו ההורים: פעם שלישית, הם משלמים בתשלומים האלה.

צדקו ההורים: איפה ההיגיון וההגינות כלפי אותם צעירים, שהם אלה שמשרתים בצה"ל, מתחילים לעבוד, מנסים להגיע לדירה ואנחנו מטילים עליהם שלוש פעמים מס בשביל חינוך חובה?

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: קרן ברק, בבקשה.

קרן ברק: אני רוצה להתייחס.

קרן ברק: המס הזה לא נולד עכשיו, המסים האלה היו מאז ומתמיד.

יעקב מרגי: תשלומי רשות זה לא מסים.

קרן ברק: גם מע"מ זה מסים, הכול זה מסים.

קרן ברק: המדינה מתנהלת לפי תשלומי מסים.

יעקב מרגי: כפי שהורים יודעים להיות דעתניים בהרבה תחומים, וטוב שכך, מגלים אזרחות טובה, הם יכולים גם לגלות את דעתם בדרכים אחרות, כאלה ואחרות, בתשלומי רשות.

יצחק פינדרוס: הורה ששולח ילד לבית ספר ממלכתי משלם 3,000 שקל תל"ן ואומר את דעתו.

קרן ברק: אעשה את זה ממש בקצרה.

קרן ברק: ראשית, אני מצטרפת לדרישות של חברת הכנסת קטי שטרית ושל חבר הכנסת שלמה קרעי לגבי המוכר שאינו רשמי.

יעקב מרגי: המנכ"ל יתייחס לזה.

קרן ברק: לא אחזור על מה שהם אמרו.

קרן ברק: אני פשוט מצטרפת לדרישתם.

קרן ברק: אני מתחברת גם אל מה שאמרה מנכ"לית המועצה לשלום הילד.

קרן ברק: אני לא חושבת שהתשלומים האלה צריכים להיות דיפרנציאליים.

קרן ברק: אני חושבת שהמקום הקטן הזה שנקרא חינוך צריך להיות שוויוני.

קרן ברק: חוק חינוך חינם צריך להיות חוק חינוך חינם, באופן רוחבי, בלי שהעשירים יממנו את העניים, כלומר זה צריך להיות לגמרי על חשבון המדינה.

יעקב מרגי: הלוואי.

קרן ברק: אין הלוואי.

יעקב מרגי: בשביל זה נבחרת לכנסת.

יעקב מרגי: התגלגלה זכות שנבחרת לכנסת העשרים-ואחת, ותיבחרי לכנסת העשרים-ושתיים, וביחד נחוקק את החוק ונבטל את זה.

קרן ברק: בעזרת השם.

יעקב מרגי: רק אל תברחו לי כמו עכברים ושאני אמצא את עצמי לבד.

קריאה: תרשמו את זה בפרוטוקול.

יעקב מרגי: אני מדבר אל הוותיקים, ולהורים בכלל, שלא יברחו לי כשאני אבטל את התל"ן.

עוזי דיין: - - -

קרן ברק: לא אברח.

קרן ברק: יש הרבה מאוד דברים שהם דיפרנציאליים.

קרן ברק: דווקא חינוך בעיניי חייב להיות שוויוני.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נציגת משרד האוצר.

יעקב מרגי: תקשיבי, יכול להיות שלא הוגן מה שאני הולך לעשות, אבל אין ברירה.

יעקב מרגי: מצד אחד, הושת קיצוץ פלאט על כל משרדי הממשלה וגם על משרד החינוך.

יעקב מרגי: מאחר ומשרד החינוך הוא אחד המשרדים הגדולים בתקצוב אז הקיצוץ פלאט שלו גם גדול יחסית.

יעקב מרגי: אנחנו מדברים בסך הכול אחרי שבית המשפט המכובד אמר את דברו לגבי המוכש"ר בחינוך המיוחד, והילדים המיוחדים הם מיוחדים, לא משנה איפה הם, לא משנה מי ההורים שלהם ומי הם ואיפה הם החליטו ללמוד.

יעקב מרגי: מה גם שיש עילה מוסרית למדינה.

יעקב מרגי: גם אם הייתה עילה להפלות – יש עילה מוסרית לא להפלות.

יעקב מרגי: המדינה מחויבת לא להפלות.

יעקב מרגי: אתם יודעים למה?

יעקב מרגי: כי לוּ יצויר שמחר-מוחרתיים כל המוכש"ר סוגרים את שעריהם בפני הילדים המיוחדים, המדינה לא ערוכה לקלוט אותם, אין לה מענה לקלוט אותם, ומזל שלנו שאותם אנשים משוגעים לדבר – ולא אציין את שמותיהם כי הם מוסדות רבים – אכן עושים עבודת קודש עם אותם ילדים מיוחדים.

יעקב מרגי: אמרנו, מצד אחד, אין עילה מוסרית, בגלל היותם ילדים מיוחדים; אין עילה משפטית, כי המשפטנים כבר אמרו את דעתם וכך גם בית המשפט המכובד; ואין עילה מוסרית פעם שנייה, כי המדינה לא מסוגלת לספק את זה.

יעקב מרגי: עדיין ברפורמה שלנו, להרבות את המתקנים ובתי הספר, עדיין זה תהליך חמש-שנתי.

יעקב מרגי: נכון דודי מזרחי?

יעקב מרגי: היית איתנו בהליך החקיקה.

יעקב מרגי: אין שום עילה, וכל הסוגיה הזו של השוואת הגנים במוכש"ר מסתובבת סביב 70–80 מיליון ש"ח, בגדול.

ליאור בראון: אני רכזת חינוך באגף התקציבים במשרד האוצר.

ליאור בראון: 2019 היא שנה תקציבית סגורה, וכפי שציינת בעצמך, ממש לאחרונה גם עבר קיצוץ פלאט.

ליאור בראון: כלומר המקורות התקציביים לשנה הזו – אין מקורות תקציביים תוספתיים.

ליאור בראון: באשר לשנת 2020 – הולכים להתקיים דיוני תקציב, וככל שמשרד החינוך מבחינה מקצועית רוצה לקדם את הנושא - - -

יעקב מרגי: זה לפרוטוקול.

יעקב מרגי: עכשיו אגיד לך בפרקטיקה איך עושים, גם כש-2020 סגור.

יעקב מרגי: אסביר לך כמי שהיה שר, כחבר ועדת הכספים כבר כמה דורות אסביר לך איך עושים את זה, אם תרצי ייעוץ מקצועי.

מיכאל ביטון: וגם השנה הנכנסת היא שנת 2020, שנת הלימודים, חצי שנה ב-2020.

ליאור בראון: דיוני התקציב לשנת התקציב 2020 הולכים להתקיים בקרוב.

יעקב מרגי: אנחנו מדברים על 2019.

ליאור בראון: ככל שמשרד החינוך חפץ לקדם את הנושאים הללו מבחינה מקצועית, יתקיים דיון בראי של סך הצרכים של המשרד וסך סדרי העדיפויות.

יעקב מרגי: אומר לך מה אני מצפה ממך.

יעקב מרגי: תלכי לממונים שלך ותאמרי להם שאנחנו פשוט נשבש את תחילת שנת הלימודים, לא נאפשר אותה במידה, אם הוסכם על הפלאט, שמתוך הפלאט, מתוך דברים אחרים, מהעברות שאתם מבקשים בוועדת הכספים, המשרד ישופה ב-80 מיליון שקל עבור השוואת הילדים המיוחדים.

יעקב מרגי: אין לי נוסחה אחרת.

יעקב מרגי: קחי את המסר הזה.

יעקב מרגי: אני לא מצפה ממך שתגידי התחייבות שלטונית כרגע.

ליאור בראון: - - -

יעקב מרגי: אני רק אומר לך, הנה אמירה שלי לפרוטוקול, ואני מאמין שגם חברי הכנסת מסמיכים אותי: זה המסר שאת מעבירה.

יעקב מרגי: אני אומר לך גם כחברי ועדת הכספים, לא תקבלו שום סעד, לא למשרד החינוך, לא למשרדים אחרים אם הסוגיה הזו לא תבוא על פתרונה.

יעקב מרגי: נקודה.

יעקב טסלר: איך פותחים את בית הספר "אופק חדש" בספטמבר אם אין כסף?

יעקב טסלר: אני רוצה לשמוע.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: שאלת שאלה.

יעקב מרגי: הרי היא אמרה ש-2020 סגור.

יעקב טסלר: אז איך הם פותחים עכשיו ב-2019?

ליאור בראון: סליחה, לא אמרתי ש-2020 סגור.

יעקב מרגי: 2019 סגור ועכשיו מתקיימים דיונים.

יעקב מרגי: טסלר, מה, לא הבנת אותי כאשר אמרתי לה שאני מוכן להיות היועץ המקצועי שלה ולהסביר איך עושים את זה?

יעקב מרגי: אני מוכן להיות בהתנדבות היועץ המקצועי גם של המשרד וגם של אגף התקציבים ולהגיד איך עושים את זה, איך מביאים 80 מיליון ש"ח.

יעקב מרגי: אם קשה למשרד, משה שגיא ודודי מזרחי, אני מוכן לבוא לחצי יום, לא להרבה זמן, לא ייקח לי הרבה זמן, לשבת על ספר התקציב.

יעקב מרגי: אני אומר לך, אבטל לך ותפרסם ברבים שאני ביקשתי לבטל.

יעקב מרגי: יהיה שם יותר מ-80 מיליון ש"ח.

עומר ינקלביץ': נבוא אתך, נעזור לך.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אדוני המנכ"ל, אמירה לגבי המוכש"ר, בגדול.

יעקב מרגי: זו האמירה המיוחדת שאני רוצה לשמוע כאן.

יעקב מרגי: אם יש לך דקה–שתיים להתייחסויות שנאמרו כאן.

יעקב מרגי: מרכז השלטון המקומי, אם תרצו תתייחסו אחרי המנכ"ל.

דסטה גדי יברקן: יש רק דבר חשוב שאני חייב לציין לפרוטוקול אחר כך.

שמואל אבואב: הנושא הראשון הוא הילדים עם האלרגיות.

שמואל אבואב: אני רוצה לומר שתקציב שהיה בסך 60 מיליון שקלים, שיצא לדרך עם משרד הבריאות, משרד האוצר ומשרד החינוך, שליש-שליש-שליש, הגיע ל-300 מיליון שקלים, 3,000 סייעות, לא הורדנו סייעת אחת, ונשארנו לבד במימון של העניין, שראשיתו ומקורו במשרד הבריאות.

שמואל אבואב: לעולם משרד החינוך לא קובע קטגוריזציה - - -

מיכל מנקס: סליחה על ההתפרצות אבל - - -

יעקב מרגי: לא להפריע.

יעקב מרגי: מיכל מנקס, אתן לך.

שמואל אבואב: משרד החינוך הוא לא גוף שקובע מה הקטגוריות הבריאותיות.

שמואל אבואב: נשארנו עם זה, ורבותי, זה על חשבון אלף דברים אחרים, אבל זה לא ירד.

שמואל אבואב: אנחנו מנסים למצוא לזה פתרונות.

שמואל אבואב: לגבי חוק חינוך מיוחד בגני ילדים במוכש"ר בגילאי 3-4– החוק מסביר שצריך ליישר קו גם בגני הילדים.

שמואל אבואב: בפרשנות שלנו, בראייה המקצועית שלנו - - -

שלמה קרעי: זה לא פרשנות, זה כתוב במפורש.

יעקב מרגי: תן לו לומר את מה שהוא חושב.

שמואל אבואב: בהבנה שלנו, שואלים אותנו – אני לא פרשן, אני מסביר איך אנחנו מנתחים את החוק.

שמואל אבואב: אנחנו חושבים שגני 3-4 בחינוך המיוחד במוכש"ר צריכים להיות בדיוק כמו כולם.

שלמה קרעי: 3, 4, 5 ו-6.

שלמה קרעי: לפרוטוקול אתה אומר את הדברים.

יעקב מרגי: 3-4 זה גני הילדים.

שמואל אבואב: אנחנו צריכים לייצר את המציאות הזאת.

שמואל אבואב: עם פרוטוקולים זה לא מספיק.

שמואל אבואב: בסוף אנחנו צריכים שהמציאות הזאת תתגשם בגני הילדים ואנחנו נראה יישור קו של הדברים.

שמואל אבואב: דבר שני, בגלל שהבג"ץ קבע את זה ביסודי, אנחנו חושבים שזה נכון גם לגבי גני הילדים.

שמואל אבואב: אין מה לחזור עוד פעם לבג"ץ.

שלמה קרעי: כולל שכר הגננות?

קטי קטרין שטרית: שלמה, זה אותה חבילה, קוראים לזה "אופק חדש".

יעקב מרגי: שלמה קרעי, אתה מבין מה זה שאלות קיטבג.

שמואל אבואב: בגלל שמדובר בשכר של "אופק חדש", זה צריך לקבל אישור ומימון אוצרי.

שמואל אבואב: לעולם המשרד לא מממן שכר, לא לוקח על עצמו אחריות על שכר.

יעקב מרגי: זה הסכם עבודה.

שמואל אבואב: לכן אני אומר כאן גם למשרד האוצר בצורה ברורה מאוד, אין מה להתחמק מזה.

שמואל אבואב: זו אחריות של אגף התקציבים ואגף השכר, להבין את העניין הזה ולשפות, כפי שזה קרה בבתי הספר היסודיים.

יעקב מרגי: לראשונה אנחנו שומעים עמדה מקצועית של המשרד בנושא, עמדה חיובית בנושא הזה.

ליאור בראון: חשוב להבהיר שיהיו דיוני תקציב ב-2020 ויימצא מקור.

יעקב מרגי: אני לא שומע כשאני מדבר.

יעקב מרגי: אל תהיי כמוני... סליחה, אדוני המנכ"ל, אני רוצה לחזור על מה שאמרתי קודם.

יעקב מרגי: בוועדת הכספים ביקשתי את ההבהרה הזאת, לשמוע את העמדה המקצועית, למי שזוכר, ולא קיבלתי מענה, וכאן אנחנו שומעים את זה ממנכ"ל משרד החינוך וזה נרשם בפרוטוקול.

שמואל אבואב: הנושא הבא הוא הביטוח.

שמואל אבואב: אני רוצה להסביר מה החוק אומר לגבי הביטוח, למה ביטוח חובה מוּשת על הרשויות המקומיות.

שמואל אבואב: יש משפט ברור שמופיע בחוק: מי שזכאי לחינוך חינם לפי סעיף של חוק חינוך חובה, 1949, זה יבוצע באמצעות רשות החינוך המקומית שבתחום שיפוטה נמצא מוסד החינוך שבו הוא לומד.

שמואל אבואב: רבותי, כאשר כל רשות עשתה את זה לבד זה הגיע ל-75 שקלים, וכל ההתארגנות הזאת הפחיתה את זה ל-49 שקלים.

יעקב מרגי: יש רשויות חלשות במגזר הערבי שלא עשו את זה בכלל.

שמואל אבואב: שוו בנפשכם למה המהלך של השלטון המקומי כל כך חשוב, כי הוא מכסה את אותן רשויות שאינן מתפקדות ורשויות שיש להן קושי תפקודי.

שמואל אבואב: זה גם באזורים במעמד הסוציו-אקונומי הנמוך.

שמואל אבואב: לכן צריך להבין שהפעולה הזאת חוסכת ומפחיתה מחיר ויוצרת התארגנות.

שמואל אבואב: לגבי המלגות – אני חוזר ואומר את השיטה.

שמואל אבואב: אנחנו מחלקים ל-4,148 בתי ספר.

שמואל אבואב: מנהל בית ספר מקבל סכום כסף כדי לשפות מלגות של ילדים שלא יכולים לקנות את סל הספרים, לא יכולים לשלם עבור סל תרבות.

מיכאל ביטון: איך הכסף מגיע?

מיכאל ביטון: איך?

עומר ינקלביץ': עובדתית, יש ילדים שנפגעים.

עומר ינקלביץ': זה עובדה בשטח.

יעקב מרגי: רגע, לא להפריע למנכ"ל.

יעקב מרגי: אם יהיו הפרעות למנכ"ל אעצור ואעבור להצבעה ולא יהיו תשובות.

שמואל אבואב: אני יכול להסביר את המנגנון שבאמצעותו אנחנו רוצים לעגן את זה.

שמואל אבואב: אנחנו רוצים ליצור דיפרנציאליות וטיפול בילדים.

שמואל אבואב: לכן משקיעים 100 מיליון שקלים.

שמואל אבואב: אפשר לקחת את הכסף הזה ולהגיד: נוריד לכולם את ה-100 מיליון שקלים.

שמואל אבואב: החליטו, מתוך מדיניות חברתית, ליצור דיפרנציאציה בטיפול בילדים.

שמואל אבואב: מנהל בית ספר יושב ומסדר לעצמו פרוטוקול, את אילו ילדים משחררים מתשלום, מעביר אלינו את מספרי תעודות הזהות ועל פי זה הכסף עובר אליהם.

שמואל אבואב: זה המנגנון.

שמואל אבואב: מה השתנה בשנים האחרונות?

שמואל אבואב: אנחנו לא חוזרים לפה בכל שנה ומרגישים שכלום לא מתקדם.

שמואל אבואב: לפני שנים צעקו על העלות העצומה שעולה להורים בזמן החופשים ולכן זה סדר העדיפות שהיה פה וזה הדיונים שהיו פה.

שמואל אבואב: לכן סידרנו בתי ספר של החופשים, והאוצר שיפה את זה.

שמואל אבואב: דיברו לפני שנה וחצי על העול האדיר של הצוהרונים, הון עתק של כסף, 1,300 שקל למשפחה.

שמואל אבואב: זה ירד משום שאלו נושאים שלקחנו אותם לטיפול ביחד עם משרד האוצר.

שמואל אבואב: וכך סייעת שנייה, וכך מספר הילדים בכיתה.

שמואל אבואב: לגבי הדיפרנציאליות – אני רוצה שתבינו, יש פה שינוי מרחיק-לכת במדיניות של משרד החינוך, מרחיק-לכת.

שמואל אבואב: פעם חשבו שצריך לחלק לכולם אותו דבר והחלוקה הייתה שוויונית, כולם קיבלו אותו דבר, וכשחילקו לכולם אותו דבר הפערים לא הצטמצמו.

שמואל אבואב: לכן העברנו רק בשנתיים האחרונות 2 מיליארד שקלים, 240,000 שעות לאזורים החלשים.

שמואל אבואב: והיו פה צעקות, כולם רצו שזה יהיה שוויוני ורצו שלחזקים ולחלשים יהיה אותו סרגל.

יעקב מרגי: לפי מדד בית-ספרי.

שמואל אבואב: ברור, לפי מצב סוציו-אקונומי.

שמואל אבואב: הערה אחרונה, באשר לנושא השנתי שהוצע.

שמואל אבואב: שר החינוך, הרב רפי פרץ קיבל החלטה, שהשנה יעסקו בנושא של ערבות הדדית, ובתוך כך ההתייחסות העמוקה והמשמעותית למה שקרה עם יוצאי אתיופיה.

שמואל אבואב: יש לנו מחויבות עצומה, חברתית ומוסרית ובכל קנה מידה.

שמואל אבואב: לכן זה הנושא.

שמואל אבואב: התחלנו לפתח תוכניות, ואני בטוח שלא יהיה בית ספר שלא יעסוק בזה באופן יסודי ומשמעותי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מרכז השלטון המקומי, בבקשה.

נועה בן אריה: אני היועצת המשפטית של מרכז השלטון המקומי.

נועה בן אריה: אעשה את זה מאוד מאוד קצר, אדוני.

נועה בן אריה: קודם כול, השלטון המקומי, שיהיה ברור, ישמח לכל מגמה שתבטל את תשלומי ההורים.

נועה בן אריה: זה פשיטא, שמשרד החינוך או המדינה תכניס יד לכיס ותממן את הכול.

נועה בן אריה: כל קריאה לביטול – וכך שמעו מאיתנו ההורים לאורך השנים – תמיד קיבלה את תמיכת השלטון המקומי.

נועה בן אריה: אנחנו לא יכולים לתת יד למצב שבו הדיפרנציאציה תיעשה באמצעות סבסוד צולב בין רשויות מקומיות חזקות לרשויות מקומיות חלשות אם אין עודף תקציבי שנכנס מלמעלה כדי לשפות את אותן רשויות מקומיות חלשות.

נועה בן אריה: לא ניתן למצב שבו בשיטת הכלים השלובים נוריד את החזקות למטה ונעלה במעט את החלשות למעלה.

נועה בן אריה: זה לא הפתרון.

נועה בן אריה: השלטון המקומי תמיד אמר זאת והוא תמיד ימשיך לומר זאת: לא על חשבון סבסוד צולב בין רשויות מקומיות.

נועה בן אריה: המשמעות של אי אישור נושא הביטוח היא אי פתיחת שנת הלימודים מבחינת השלטון המקומי, ואנחנו אומרים את זה באופן חד וברור.

נועה בן אריה: אחרי שינוי החקיקה שנעשה לפני שלוש שנים ויצר שינוי משמעותי מאוד, אחרי עבודה מאומצת מאוד, שכללה קואליציות של ההורים ואת משרד החינוך, בחסות הוועדה כאן, יצרנו מצב שבו במכרז הצלחנו להפחית משמעותית את הפרמיה המשולמת על ידי ההורים ברשויות מקומיות שבהן הפרמיה הזאת עלתה לגבהים חסרי תקדים של יותר מ-120 וגם 150 שקלים.

נועה בן אריה: לא 75 שקלים, רבותי, אלא היו פה סכומים מטורפים, ואותם סכומים מטורפים נמצאו במכרזי הרשויות המקומיות החלשות, אותן רשויות מקומיות שלא מסוגלות להעמיד ביטוח מכיוון שההיסטוריה הביטוחית שלהן כל כך ענפה שחברות הביטוח מראש נותנות הצעות ממריאות שחקים.

נועה בן אריה: היכולת שלנו לעשות סדר בעניין הזה נבע אך ורק מן היכולת שלנו לתקן את החקיקה.

נועה בן אריה: האמירה כאן, שלא מאשרים באופן גורף ובכך גם לא מאשרים את נושא הביטוח, היא אמירה שתותיר את הרשויות המקומיות במצב שהוא לא פתיר.

נועה בן אריה: החוק שוּנה, רבותי, החוק קובע את הדרך לצאת לנושא הביטוח במכרז אחד.

נועה בן אריה: אנחנו לא יכולים להישאר מחוסרי כול.

נועה בן אריה: לא חוכמה לומר לא, ולא לומר מה כן.

נועה בן אריה: אנחנו לא יכולים לצאת היום מכאן עם אמירה של הוועדה: "לא מאשרים באופן גורף ותפתרו את הבעיות שלכם בנושא ביטוח תאונות אישיות".

נועה בן אריה: התוצאה תהיה, שהורה שרוצה לשלוח את הילד שלו לבית הספר בתחילת שנת הלימודים ומחפש פתרון ביטוחי, יצטרך לעשות את זה בעצמו באיזו דרך, כי לרשות המקומית אין פתרון כל עוד לא נשנה את החקיקה.

נועה בן אריה: שלוש קריאות בשינוי חקיקה אני לא רואה פה.

נועה בן אריה: אני גם לא רואה כאן הצעת חוק שמבקשת לשנות כרגע את ההסדר.

יעקב מרגי: את יכולה להתייחס לטענה על הכפל?

נועה בן אריה: קודם כול, זו טענה לא נכונה.

נועה בן אריה: ביטוח תאונות אישיות לתלמידים הוא ביטוח שמבטח - - -

יעקב מרגי: בלהט קריאות הביניים הוא לא שמע אותי.

יעקב מרגי: רציתי להגיד לו: בכנסת נוכחנו לדעת שלא תמיד חברי הכנסת יודעים הכול.

נועה בן אריה: אם היו יושבים איתנו חלק מחברי הכנסת בישיבות שעשינו כאן לפני שינוי החקיקה, היו רואים מה המוצר הביטוחי שנותנים במסגרת פוליסת ביטוח תאונות אישיות לתלמידים, מה הוא מכסה, באילו טווחים הוא מכסה, את מה הוא מכסה.

אוסנת הילה מארק: הוא מצומצם ביותר.

נועה בן אריה: הם היה מבינים שזה עולם אחר לגמרי.

נועה בן אריה: דרך ביטוחי צד ג' – אבוי לנו אם זה יהיה הפתרון שניתן לתלמידים ב-1 בספטמבר.

נועה בן אריה: אל תאשרו את הדבר הזה.

קריאה: אבל אנחנו מכסים פערים – זה הדבר הזה, והשאלת ספרים, והנצחת פערים שלא נגמרת.

קריאה: צריך לגמור את זה מתישהו.

קטי קטרין שטרית: פעם היו קונים ספרים ב-3,000 שקל.

נועה בן אריה: כשתלמיד לא מבוטח, אם הוא יגיע עם ספר או לא זה כבר לא משנה.

דסטה גדי יברקן: אם בכל שנה עושים את הדיון הזה אז למה לא - - -?

קריאה: לפני 13 שנים הגיעו למסקנות האלה ובכל שנה נמצאים באותה נקודת פתיחה.

קריאה: אז צריך לפתור את זה מתישהו.

יעקב מרגי: סיימנו?

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אתם מאריכים את הזמן.

יעקב מרגי: אנחנו רוצים להגיע להצבעות.

קטי קטרין שטרית: עוד הערה אחת כי אנחנו לא שבעי רצון.

יעקב מרגי: יש ארבע הערות.

קטי קטרין שטרית: זה קשור לכולנו.

יעקב מרגי: קטי, תאמרי קודם כול כן לגבי מה שאני הולך לומר, תהיי חיובית.

קטי קטרין שטרית: אני תמיד חיובית.

יעקב מרגי: אני מאשר ארבע הערות חוזרות.

יעקב מרגי: ביקש ראשון גדי יברקן, הערה קצרה.

דסטה גדי יברקן: הערה שלי למנכ"ל.

דסטה גדי יברקן: התלבטתי עם עצמי אם להעלות את זה או לא אבל אני חושב שזו הזדמנות טובה.

דסטה גדי יברקן: אני מקבל המון פניות מהורים יוצאי אתיופיה חרדים מכל הארץ, שיש להם בעיה לרשום את הילדים שלהם במוסדות דתיים.

יעקב מרגי: יש אפליה בזה.

יעקב מרגי: נכון, אתה צודק.

דסטה גדי יברקן: אני חושב שאם כבר עסקינן בנושא יוצאי אתיופיה, זה נושא שמחייב טיפול.

אוסנת הילה מארק: זה נושא חשוב.

יעקב מרגי: זה יהיה דיון בפני עצמו.

יעקב מרגי: קטי, רצית הערה.

קטי קטרין שטרית: אני עדיין לא מבינה לאן אנחנו הולכים עם המוכר שאינו רשמי כי זה לא מובן.

קטי קטרין שטרית: אתה צריך לחדד את זה.

קטי קטרין שטרית: קודם כול, חבר הכנסת מרגי, הבטחת שיתקיים דיון בעוד שבוע וחצי.

יעקב מרגי: תלוי בוועדת ההסכמות.

יעקב מרגי: כאשר נקבל הסכמות מן החברים.

יעקב מרגי: החבר'ה הצהירו שאנחנו תמימי-דעים בנושא הזה, אז נשיג הסכמה.

שלמה קרעי: קטי, תיכף תשמעי את המנכ"ל, הוא יקרא את המכתב שהם יכינו בנושא הזה.

יעקב מרגי: יש הסכמה על נוסח?

יעקב מרגי: טסלר, רצית הערה, בבקשה.

יעקב טסלר: אני מברך על כך, כפי שציינת, ששמענו לראשונה את עמדת משרד החינוך.

יעקב טסלר: אנחנו שומעים באותה מידה, לא באותו קול נחרץ וכעמדה ברורה, שאומרים פה: לא מוכנים, או לא יכולים, או אין לנו את היכולת לתקצב.

יעקב טסלר: אז לאן אנחנו הולכים?

יעקב מרגי: את מי רצית לשאול?

יעקב טסלר: את משרד האוצר.

יעקב מרגי: את אגף התקציבים.

יעקב טסלר: לאן אנחנו הולכים?

יעקב טסלר: אז בואו נשאל את מנהל הבנק.

יעקב מרגי: שלחו לנו פקידי אשראי עכשיו.

יעקב מרגי: זה לא אישי.

יעקב מרגי: רצית הערה?

ליאור בראון: כפי שידוע, ואלה נתונים שגם הוצגו לממשלה, יש הרבה אתגרים תקציביים שמונחים לפתחנו כממשלה לשנת התקציב 2020.

ליאור בראון: כבר עכשיו, בלי לייצר שום צעדי התאמה שנדרשים, יש חריגה של יותר מ-20 מיליון שקל מיעדי ההוצאה.

יעקב מרגי: אני מסרב להתרגש.

ליאור בראון: בסדר גמור, אני רק אציג את העמדה של אגף התקציבים.

יעקב מרגי: הייתי שם.

יעקב מרגי: הקופסאות והמחסנים הלא ממומשים גדולים מן הפער.

יעקב מרגי: בסדר?

ליאור בראון: אני יכולה רק להשלים את דברי, בבקשה?

ליאור בראון: כשניגש לדיוני התקציב, אל מול כל האתגרים שציינתי עכשיו, נקיים דיון מעמיק בכל הצרכים ומה שיצטרך לקבל מענה, בהינתן התכנסות למסגרת תקציבית, יקבל מענה, בהינתן המסגרת התקציבית שלפתחנו.

אורית רוזן: המסגרת התקציבית של כלל המשק ולא רק של משרד החינוך.

ליאור בראון: נכון.

למשרד החינוך: דבר שני, להקפיד בנושא של השאלת ספרים, שבבתי הספר שמשאילים ספרים, הספרים ייראו כספרים ולא קרעים.

למשרד החינוך: אחזור על מה שאמרתי.

למשרד החינוך: לגבי סל תרבות – כשלא מממשים את כל הסל שבתי הספר התחייבו להורים ולילדים, אני מבקשת לממש, והיה ולא, אם נשאר תקציב, שינכו את זה בשנה שלאחר מכן ולא ישתמשו בזה אחר כך לקניית מזגן או למשהו אחר.

יעקב מרגי: צריך לאכוף את זה, אני מסכים איתך.

קטי קטרין שטרית: חד-משמעית.

קטי קטרין שטרית: בנושא האכיפה – משרד החינוך לא יכול להטיל את הגזרה ולא לאכוף אותה.

קטי קטרין שטרית: חייבים לאכוף את זה בכל דרך אפשרית, שהילדים יקבלו את הסל.

קטי קטרין שטרית: אני סבתא לנכד, שהוריו שילמו והוא לא קיבל שום תמורה.

קטי קטרין שטרית: אני מקווה שבשנה הבאה הוא כן יקבל.

קטי קטרין שטרית: לגבי השאלת ספרים – שהספרים ייראו כפי שצריך ולא קרעי ספרים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מיכאל ביטון, אחרון המעירים.

יעקב מרגי: אתה עוד תלווה אותי כל הקדנציה אם ייגזר עליי להיות יושב-ראש הוועדה.

יעקב מרגי: מאחר ושערי תשובה לא ננעלו וארגון המורים כבר בדיון הראשון הפגין נוכחות, אז התרציתי וקיבלתי את תשובתם.

יעקב מרגי: אני מקווה שיושב-ראש הארגון שלהם גם ימשיך במגמה הזו במהלך כל הקדנציה.

יעקב מרגי: אז אחרי מיכאל ביטון תאמרי את דבריך.

מיכאל ביטון: אנחנו מתקרבים להצבעה.

מיכאל ביטון: כמובן אנחנו נקרא לרביזיה אם זה לא יהיה לרוחנו, אז שאף אחד לא ימהר ללכת הביתה.

יעקב מרגי: תן להם לטעות.

מיכאל ביטון: דבר שני, פעם בשנה יש לך הזדמנות לטפל בכאב.

מיכאל ביטון: בכל השנה אתה מטפל במקרים פרטניים של עוולות לאדם פרטי שמנעו ממנו טיול או ספרים.

מיכאל ביטון: פעם בשנה יש לך הזדמנות לשנות את המדיניות.

מיכאל ביטון: מה שיאושר פה – כל עיני הציבור מסתכלות, וזה ערב בחירות.

מיכאל ביטון: יש פה הזדמנות לכל סיעות הבית להביא בשורה לילדי ישראל ולמשפחות ולהכריז על מתווה.

יעקב מרגי: אמרת הערה.

אוסנת הילה מארק: מרגי, אמרנו שאין סבב שני, ועכשיו אנחנו שומעים נאומי בחירות.

אוסנת הילה מארק: יאללה, חלאס.

אוסנת הילה מארק: הבנו את זה.

אוסנת הילה מארק: עכשיו אנחנו בנאומי בחירות?

אוסנת הילה מארק: הבנו את הרעיון.

אוסנת הילה מארק: קדימה.

יעקב מרגי: אוסנת צודקת.

יעקב מרגי: מיכאל, ביקשת להעיר אך חזרת על דברים שאמרת.

יעקב מרגי: אתה חושב שחברי הכנסת נרדמו?

יעקב מרגי: יש לך משפט אחרון.

יעקב מרגי: לא תחסום שור בדישו.

מיכאל ביטון: אני מוותר על המשפט.

יעקב מרגי: תודה רבה, אדוני.

יעקב מרגי: גברתי המנהלת, בבקשה.

אורית רוזן: אני מנהלת תיכון הנדסאים בהרצליה.

אורית רוזן: אני חברה בתא המנהלים של התאגדות המנהלים, ואיריס דורון איתי גם כן.

יעקב מרגי: משפט אחד חזק – מה את רוצה לומר?

אורית רוזן: אנחנו כמובן, כמו כולם, נשמח מאוד אם המדינה תממן את תשלומי ההורים, אבל ברגע שאתם מאשרים את גביית תשלומי ההורים, אנחנו מקבלים את זה כמוצר מוגמר וצריכים – למעט תשלום החובה של הביטוח, כל שאר התשלומים הם תשלומי רשות, ועם זאת אנחנו המנהלים נדרשים לקיים את הפעילויות, לגבות את התשלומים.

קטי קטרין שטרית: יש 100 מיליון שקל.

קטי קטרין שטרית: תשתמשי בהם.

יעקב מרגי: אשקול לקחת חלק מגמול ניהול שמיועד לגבייה.

אוסנת הילה מארק: חסרות טענות?

אוסנת הילה מארק: עוד פעם ועוד פעם.

אורית רוזן: בשורה התחתונה, אנחנו מבקשים שתהיה יכולת אכיפה כנגד סרבני תשלום.

יעקב מרגי: נבקש תקן לגזבר בכל בית ספר, ותקן למי שינהל מסיבות, ותקן למי שינהל, והמורה לא יעשה כלום והמנהל לא יעשה כלום.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: זהו.

יעקב מרגי: המנכ"ל מקריא מכתב לפני ההצבעה.

יעקב מרגי: מי שיפריע לי בהצבעה, אוציא אותו.

ה שמואל אבואב: העמדה המקצועית של משרד החינוך, כפי שאמרתי, והפעם במילים מדויקות יותר, היא שיש להשוות את המשאבים של גני ילדים במוכר שאינו רשמי בחינוך המיוחד בהתאמה לילדי הגנים בחינוך הרשמי החל משנת הלימודים הקרובה, כפי שקבע בג"ץ לגבי בתי הספר, ולהשלים את שכר הגננות במלואו לפי פרופיל הגן ושאר הנתונים.

ה שמואל אבואב: משרד החינוך יפעל בנושא מול משרד האוצר כדי לקבל אישור לעניין הזה.

ה שמואל אבואב: נעשה כל שלאל ידינו בכדי להביא את הדבר הזה לכדי הצלחה.

אוסנת הילה מארק: יפה.

אוסנת הילה מארק: כחול לבן, תצביעו בעד.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, משפט אחד.

שלמה קרעי: קודם כול, אני שמח מאוד.

מיכאל ביטון: - - - מתחייבת לאשר תשלומי הורים גם באופקים.

מיכאל ביטון: - - - את קוראת לזה עסקת חליפין ואת עוד מטיפה לנו.

אוסנת הילה מארק: הכול פופוליסטי - - -

מיכאל ביטון: מכרת את אופקים לעומת עסקת חליפין - - -

אוסנת הילה מארק: תפסיק לדבר סתם שטויות.

אוסנת הילה מארק: זה רק פופוליזם.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, מנכ"ל משרד החינוך, אני קודם כול שמח שילדי החינוך המיוחד הם כבר לא בני ערובה במהלך הזה של תשלומי ההורים.

שלמה קרעי: פתרנו להם את הבעיה.

שלמה קרעי: יישר כוח על זה למשרד החינוך ולשר רפי פרץ, שנכנס לראש הממשלה וכל מה שהיה כאן מאחורי הקלעים.

אוסנת הילה מארק: ולליכוד.

שלמה קרעי: וליושב-ראש הוועדה כמובן, ברור.

מיכאל ביטון: פתאום אתה שמח?

מיכאל ביטון: - - -

יעקב מרגי: מיכאל, אני קורא אותך לסדר.

קטי קטרין שטרית: מיכאל, איך אתה מדבר על ילדי חינוך מיוחד?

קטי קטרין שטרית: איזה דיל עושים על ילדים?

קטי קטרין שטרית: זה חמוּר.

קטי קטרין שטרית: ילדים שלא יודעים לאכול לבד, אתה קורא לזה "דיל"?

מיכאל ביטון: והורים שאין להם כסף לשלם.

אוסנת הילה מארק: מיכאל, לא ייצא לך מזה שום אייטם.

מיכאל ביטון: - - - הנושא הוא תשלומי הורים ולא חינוך מיוחד.

יעקב מרגי: אני לא יכול לקרוא לסדר.

יעקב מרגי: אתם מפריעים לי לנהל.

אוסנת הילה מארק: אז תקרא לו לסדר.

יעקב מרגי: אם תשתקו אקרא לו לסדר.

יעקב מרגי: אני לא יכול לקרוא חבר כנסת לסדר כשיש מקהלה.

יעקב מרגי: אתן לא עוזרות לי.

קטי קטרין שטרית: אני מציעה סיור באחד הגנים, שמיכאל יראה אותם, ונראה אם הוא יוכל לישון בלילה אחרי זה.

מיכאל ביטון: - - -

שלמה קרעי: כפי שאמרתי, אני שמח שהם כבר לא בני ערובה ואפשר לדון לגופו של עניין בתשלומי ההורים.

שלמה קרעי: כפי שהזכרת, אדוני היושב-ראש, נושאי הביטוח, ההזנה והשאלת ספרים הם נושאים אקוטיים.

שלמה קרעי: יש כמעט קונצנזוס, שצריך שיהיו בעד תשלומי הורים בנושאים הללו.

שלמה קרעי: אני קורא לחבריי להצביע בעד שלושת הדברים האלה.

שלמה קרעי: לגבי הנושאים האחרים – אנחנו נדון לגופו של עניין.

שלמה קרעי: ההורים הם לא בני ערובה.

שלמה קרעי: אמרתי: הסירו את נושא ילדי החינוך המיוחד, שהם כבר לא בני ערובה.

שלמה קרעי: בכל השאר – נדון לגופו של עניין.

אורית רוזן: אנחנו מבקשים פסק זמן להתייעצות סיעתית.

יעקב מרגי: תקבלי.

יעקב טסלר: כבוד היושב-ראש, לדיון הבא שיתקיים בנושא החינוך המיוחד אני מבקש, אם אפשר, שעמדת משרד האוצר – אחרי שאנחנו פנינו, ואתה בתור יושב-ראש פנית, כולל למנכ"ל, שעכשיו הצהיר פה שהוא הולך לפעול בעניין – שתהיה תשובה בדיון מה העמדה של משרד האוצר.

יעקב טסלר: באותה הזדמנות, תודה רבה ליושב-ראש, תודה למנכ"ל, תודה לכולם.

יעקב מרגי: היועצת המשפטית לוועדה, בבקשה.

יעקב מרגי: השאלת ספרים, הזנה וביטוח.

מירב ישראלי: נושא השאלת ספרים נמצא ברשימת תשלומי הרשות.

מירב ישראלי: מבחינת הזמן של האישור – לגבי כל התשלומים זה שנת הלימודים הקרובה, שנת תש"ף, ואילו לגבי הביטוח, כמו בשנים קודמות, האישור הוא בעצם לכל תקופת המכרז.

מירב ישראלי: זאת אומרת, אם מאשרים לשנה הזאת ואחר כך מאריכים את זה בשנה - - -

יעקב מרגי: התעריף הוא לשלוש שנים.

מירב ישראלי: נכון.

מירב ישראלי: אם מאריכים.

מירב ישראלי: אם יש מכרז חדש, הם צריכים לחזור עלינו.

מירב ישראלי: צריך להבהיר את זה.

מירב ישראלי: זה לא לפי שנים אלא רק להארכת המכרז.

מירב ישראלי: על זה מצביעים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נצא לחמש דקות של התייעצות סיעתית.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: אני מחדש את הישיבה.

יעקב מרגי: התל"נים – יהי רצון, זאת משאלת לב שיבוטלו.

יעקב מרגי: אמרתי לפרוטוקול 20 פעמים וזו הפעם ה-21.

יעקב מרגי: אני שמח שבזמן הזה יכולנו להגיע להבנות ולהסכמות.

יעקב מרגי: אני מודה למנכ"ל המשרד, זה לא פשוט, וגם לשר.

יעקב מרגי: גם דיברתי עם השר על הנכונות הזו ועל ההתחייבות, שיש בה הרבה, מעבר להתחייבות לפרוטוקול, בסוגיית גני הילדים במוכש"ר.

יעקב מרגי: הגענו להסכמות.

יעקב מרגי: כפשרה, אנחנו לא נעביר היום את כל הטבלה.

יעקב מרגי: נעביר את הדברים הקריטיים, כפי שהצהרנו ציבורית לפחות, שהם: ביטוח תאונות, מפעל השאלת הספרים ומפעל ההזנה.

יעקב מרגי: שלושת הסעיפים האלה – עליהם נצביע עכשיו.

אוסנת הילה מארק: אז לא חבל על דיון של שלוש שעות?

אוסנת הילה מארק: היינו מצביעים בעד ונגד.

עומר ינקלביץ': לא חבל.

עומר ינקלביץ': זה דיון עקרוני ומהותי.

קטי קטרין שטרית: רגע, הם לא הסכימו לגבי סל תרבות וטיולים שנתיים?

קטי קטרין שטרית: כחול לבן לא מסכימה לסל תרבות ולטיולים?

מיכאל ביטון: עכשיו לא להיות פופוליסטיים.

מיכאל ביטון: בואו נוריד מן הלהבות.

קטי קטרין שטרית: בלי תרבות, כי אנחנו רוצים שתיפתח שנת הלימודים.

מיכאל ביטון: ואנחנו ממש לא?

אוסנת הילה מארק: אבל זה לא מה שהיה בתחילת הדיון, קטי.

אוסנת הילה מארק: את מבינה?

אוסנת הילה מארק: עכשיו כחול לבן לקחו את זה לכיוון, שהנה הבאנו לכם - - -.

אוסנת הילה מארק: זה לא באמת מה שמעניין אתכם.

יעקב מרגי: תחוסו על מיתרי הקול שלי לפחות.

קטי קטרין שטרית: תגיד מה לא יהיה לתלמידים בשנה הבאה.

עומר ינקלביץ': על זה בדיוק יהיה דיון בהסכמות למען כלל האוכלוסייה בישראל.

קטי קטרין שטרית: אנחנו לא מדברים על תוספת של תוכנית לימודים, תל"ן.

קטי קטרין שטרית: אנחנו מדברים על דברים שבמשך כל השנים היו.

מיכאל ביטון: לא אמרנו שהם לא יהיו.

קטי קטרין שטרית: יכולנו לגמור את הכול אם הכול היה מעניין אתכם.

מיכאל ביטון: יהיו, אבל צריך לדון עליהם.

שלמה קרעי: קטי, יהיה דיון.

קטי קטרין שטרית: אתה לא מקשיב למה שהוא אומר.

מיכאל ביטון: יהיה דיון.

מיכאל ביטון: אנחנו רוצים את התרבות ואת הטיולים.

קטי קטרין שטרית: מיכאל, לא יהיו לך תרבות וטיולים.

מיכאל ביטון: זה נותן לנו זמן להביא כסף, לעשות שינוי.

קטי קטרין שטרית: לא, עכשיו לא יהיה לך, לא יהיו לך תרבות וטיולים.

מיכאל ביטון: יהיה לנו.

אוסנת הילה מארק: בזכות כחול לבן.

קטי קטרין שטרית: אתה היית מורה?

קטי קטרין שטרית: אתה יודע מתי עושים את הטיול הראשון, מתי עושים את ההצגה הראשונה?

מיכאל ביטון: כן, במשך שבע שנים הייתי מורה.

מיכאל ביטון: יש לי תעודת הוראה בספרות עברית, והייתי מנהל מתנ"ס במשך שלוש שנים, ועשר שנים בחינוך.

מיכאל ביטון: אל תטיפי לי.

קטי קטרין שטרית: מיכאל, זאת צביעות.

קטי קטרין שטרית: אם תחכה עם זה לנובמבר, זה לא יהיה.

קטי קטרין שטרית: תגיד מה לא יהיה.

קרן ברק: תגיד מה התלמידים לא יקבלו בגלל כחול לבן.

מיכאל ביטון: צריכות להתקבל הסכמות.

אוסנת הילה מארק: שלמה, זה לא מה שאנחנו עושים.

אוסנת הילה מארק: צריך ללכת עם הקו של הליכוד ולא עם הקו של כחול לבן.

מיכאל ביטון: הליכוד בעד תשלומי הורים.

אוסנת הילה מארק: לא, הליכוד בעד פתיחת שנת הלימודים.

מיכאל ביטון: גם אנחנו.

יעקב מרגי: רבותי, מישהו התבלבל פה.

יעקב מרגי: רבותי, אנחנו בתקופה של פגרת בחירות, אנחנו כפופים להסכמות בוועדת ההסכמות, והיו הסכמות שצריך לעמוד בהן.

יעקב מרגי: הנה אני אומר לכם, אני שמח שאנחנו מגיעים להצבעה בהסכמה על שלושת הפרמטרים האלה.

יעקב מרגי: מי שלא יצביע – להסיר שלוש משמונה, נשאר חמש.

דסטה גדי יברקן: כל הכבוד, אדוני היושב-ראש.

קטי קטרין שטרית: אני רוצה שתציין על מה לא הסכימו כחול לבן.

קטי קטרין שטרית: זה לא יהיה.

מיכאל ביטון: לא הסכימו לעשוק את ההורים.

מיכאל ביטון: את רוצה לעשוק אותם עד הסוף.

אוסנת הילה מארק: אני חייבת להגיד משהו.

אוסנת הילה מארק: עשינו פה דיון ממצה במשך שלוש שעות ובסופו של דבר אומרים לנו: יש הסכמות.

אוסנת הילה מארק: אז בוא תגיד מה כחול לבן לא מסכימה שיהיה הפעם בתוך הסל, בואו נראה מה הם הורידו מהתלמידים.

יעקב מרגי: תוציא אותו החוצה בבקשה.

יעקב מרגי: כן, למען יראו וייראו, צא.

יעקב מרגי: מי שיפריע לי כרגע ייצא.

יעקב מרגי: תאמינו לי שהבנתי.

יעקב מרגי: רבותי, אם מישהו מחברי הכנסת חושב שלא הבנתי מה מבקשות חברות הכנסת, אז אני אומר לכם: כבר בפעם הראשונה הבנתי, אבל רציתי לתת מנוחה למיתרי הקול שלי, חשבתי שאולי תהיו מנומסות, אבל לא הצלחתן בזה.

יעקב מרגי: אז תנו לי רגע בבקשה.

יעקב מרגי: מאחר ואני יודע מה המטרה, אבהיר לכם.

יעקב מרגי: אני חוזר בפעם השביעית: אנחנו מצביעים היום על תשלום ביטוח תאונות אישיות, שהוא תשלום חובה, וכן על תשלומי הרשות שהם השאלת ספרים ומפעל ההזנה.

אוסנת הילה מארק: מה חסר?

יעקב מרגי: למי שלא הבין, חסר סל תרבות, חסר מסיבות סיום ומסיבות כיתתיות.

קטי קטרין שטרית: זה מסיבות כיתתיות, כי בראש השנה יש מסיבות.

יעקב מרגי: לא מפריעים לי עכשיו.

יעקב מרגי: פורום ועדי הורים יישוביים – שקל וחצי, ועד הורי יישובי – שקל וחצי, ושל"ח.

אוסנת הילה מארק: ועדי הורים – זה לא מפריע לכם?

אוסנת הילה מארק: איפה ועדי ההורים?

יעקב מרגי: אני מוסיף גם טיולים.

יעקב מרגי: עכשיו אני מביא להצבעה כפי שנהוג בכנסת.

קרן ברק: חשוב שכולם יוכלו לצאת לטיולים, לא רק מי שיש לו כסף.

אוסנת הילה מארק: בסוף לא יהיה פה לא טיולים ולא ועדי הורים, אלה שדואגים לילדים החלשים.

אוסנת הילה מארק: איפה ועדי ההורים שבאו לפה?

אוסנת הילה מארק: איפה הם?

אוסנת הילה מארק: אתה מוועד הורים, נכון?

אוסנת הילה מארק: אתה מסכים שלא יורידו לך?

אוסנת הילה מארק: קדימה, נו, תדבר.

יעקב מרגי: אדוני, אוציא אותך מכאן.

יעקב מרגי: יש כאן נציגים אחרים בוועדה.

יעקב מרגי: לא להפריע.

יעקב מרגי: אל תענה לה.

יעקב מרגי: הרי אתה יודע בדיוק כמו כולם פה שאני נותן רשות דיבור.

קטי קטרין שטרית: המיקרופונים לא עובדים.

יעקב מרגי: בכוונה.

יעקב מרגי: כשתהיו ממושמעים נפעיל את המיקרופונים.

יעקב מרגי: אתם לא אמורים לדבר.

יעקב מרגי: אתם אמורים להקשיב, כי סיימנו את שלב הדיבורים.

קריאה: מי הוא נציג הליכוד?

יעקב מרגי: אני הובלתי את הסיפור עם יריב לוין ודודי אמסלם.

יעקב מרגי: הוועדה הוקמה על פי ועדת ההסכמות.

עוזי דיין: אז שיבואו לפה.

יעקב מרגי: רגע, עוזי, אני לא עושה סדר באף מקום.

יעקב מרגי: ממול היה אבי ניסנקורן.

יעקב מרגי: ההבטחה הייתה, מאחר ובאמת הסוגיות הן כמעט בקונצנזוס, אין חקיקה, ההסכמות היו שהנושאים יעברו בהסכמה.

יעקב מרגי: בגלל שכך הייתה ההבנה, שזה בהסכמה, בשונה מוועדת הכספים, שבה יחסי הגומלין שווים בין קואליציה רעיונית לאופוזיציה רעיונית, כאן הסכים יושב-ראש סיעת כחול לבן, אבי ניסנקורן, על מתן רוב לקואליציה הרעיונית, אפילו בלי ישראל ביתנו.

יעקב מרגי: אז יש פה את צד ההגינות, שכבר מוכנים להסכים, להעביר משהו בהסכמה.

יעקב מרגי: נעביר את שלושת הפרמטרים האלה, ועל שאר הנושאים נדון איתו, אני לא מוריד אותם מסדר היום.

יעקב מרגי: לכן אני חושב שצריך לאמץ את זה.

מיכאל ביטון: אנחנו בעד.

יעקב מרגי: רבותי, בל נשכח, גם נציגי הקואליציה, שעד להסכמה הזו של כחול לבן הייתה לנו הבנה שאנחנו מצביעים – אפילו שלמה קרעי אמר את זה – על שלושה פרמטרים בלבד.

יעקב מרגי: אז מה קרה עכשיו?

יעקב מרגי: נקודה.

יעקב מרגי: הוא אמר, לא אמרתי בשמכם.

אוסנת הילה מארק: אני לא מבינה, מרגי, באמת.

אוסנת הילה מארק: אם מלכתחילה יש לנו הסכמות - - -

דסטה גדי יברקן: אז תיפני למפלגה שלך ששלחה אותך להצביע.

אוסנת הילה מארק: לא שלחו אותי להצביע.

אוסנת הילה מארק: אותך שלחו אחרי שאתה שעתיים מדבר למה לא, למה לא, ועכשיו אתה פתאום מתיישר עם הקו, כי אבי ניסנקורן אמר לך ליישר קו.

אוסנת הילה מארק: תפסיק לבלבל את המוח.

יעקב מרגי: אוסנת מארק, תודה.

יעקב מרגי: קטי, בבקשה.

קטי קטרין שטרית: אין לי בעיה אם יש הסכמה, הכול טוב ויפה.

קטי קטרין שטרית: פתיחת שנת הלימודים חשובה לי מאוד מאוד מאוד, גם מפלגתית וגם ברמה האישית.

קטי קטרין שטרית: אבל אני רוצה שתבינו דבר אחד.

יעקב מרגי: אחרי הצהרה כזו מה עוד נשאר?

קרן ברק: הערכים הנוספים, שזה תרבות, שזה טיולים, לא יהיו לתלמידים בגלל אבי ניסנקורן.

קטי קטרין שטרית: זה לא יהיה השנה.

אוסנת הילה מארק: יכולנו להעביר את הכול במכה אחת, כולל סל התרבות, והיה לנו לזה רוב, אבל עכשיו בגלל שאבי ניסנקורן החליט שלא צריך תרבות אז אנחנו מעבירים רק חלק.

עומר ינקלביץ': זה לא אבי ניסנקורן.

עומר ינקלביץ': זה עיקרון של שוויון פה במדינת ישראל וצמצום פערים.

מיכאל ביטון: קטי, אני רוצה להגיד לך משהו בראייה חיובית.

מיכאל ביטון: אנחנו בעד סל תרבות, בעד הטיולים ובעד הכול.

קטי קטרין שטרית: הילד בירוחם מחוץ לטבלה.

מיכאל ביטון: אבל לא הפרעתי לך, אני רוצה להתייחס.

קטי קטרין שטרית: אבל פנית אליי.

קטי קטרין שטרית: אז תצביע בעד כל הטבלה.

יעקב מרגי: בלי קריאות ביניים, בבקשה.

מיכאל ביטון: עדיין הוועדה הזאת תמשיך להתכנס ונביא פתרון בהסכמה גם לדברים הללו.

קטי קטרין שטרית: בעוד חצי שנה.

מיכאל ביטון: לא בעוד חצי שנה.

קטי קטרין שטרית: מנעת מהילד בירוחם לראות עכשיו הצגה.

קטי קטרין שטרית: לא אני מנעתי, זה אתה מנעת מהילדים באופקים.

מיכאל ביטון: - - -

קריאות: - - -

קטי קטרין שטרית: אני לימדתי בדימונה.

יעקב מרגי: גם אני לימדתי בבאר שבע.

קטי קטרין שטרית: חוץ מסל תרבות הילדים האלה לא ראו תרבות.

מיכאל ביטון: יש לך ראש ממשלה כבר עשר שנים.

מיכאל ביטון: מה הקשר?

מיכאל ביטון: - - -

קטי קטרין שטרית: אבי ניסנקורן, הוא מנע את זה.

עומר ינקלביץ': לא, הוא לא מנע את זה.

עומר ינקלביץ': הוא גורם לזה שיהיה שוויון.

קטי קטרין שטרית: לא יהיה.

קטי קטרין שטרית: במשך חצי שנה לא יהיה כלום, עד שתתכנס ממשלה, עד שימונה שר אחרי הבחירות.

מיכאל ביטון: יהיה, יהיה.

מיכאל ביטון: אנחנו בעד.

מיכאל ביטון: הכול יהיה.

אוסנת הילה מארק: אם אנחנו צריכים להיפגש בעוד שבוע, אנחנו יכולים עכשיו לגמור את זה.

מיכאל ביטון: לא יהיה שוד של הורים בישראל.

יבגני סובה: אבל תגידו מה ההסכם.

יבגני סובה: אם כבר מדברים על הסכם אז תגידו את כל ההסכם.

שלמה קרעי: מרגי, תקבע תאריך לדיון.

יעקב מרגי: סובה, עומר, אני קורא אתכם פעם ראשונה לסדר.

אוסנת הילה מארק: למה סוגרים לנו את המיקרופונים?

יעקב מרגי: אוסנת, אני קורא אותך לסדר עכשיו.

יעקב מרגי: אם תשתקו ותהיו ממושמעים נפתח את המיקרופונים.

אוסנת הילה מארק: במקום שגם לנו ילכו מיתרי הקול.

אוסנת הילה מארק: גם אנחנו רוצים לדבר במיקרופון.

יעקב מרגי: אפתח את המיקרופונים כאשר אהיה בשליטה.

יעקב מרגי: אם לא אהיה בשליטה לא אפתח את המיקרופונים.

אוסנת הילה מארק: אנחנו לא אוהבים הכול בשליטה.

יעקב מרגי: אני כזה.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

עוזי דיין: מכיוון שזה לא מה שהבנו, ומכיוון שלא ברור מתי ואיך ידונו בדיוק בדברים האחרים, אנחנו מבקשים עכשיו התייעצות סיעתית.

עוזי דיין: בסדר?

אוסנת הילה מארק: אנחנו רוצים התייעצות סיעתית.

יעקב מרגי: אני חולק על המנכ"ל.

יעקב מרגי: המנכ"ל חושב שהוא יכול לשכנע למה להעביר את כל הטבלה.

יעקב מרגי: אני נותן לך דקותיים.

שמואל אבואב: אני רוצה לומר, רבותי, אנחנו נמצאים בתקופה משמעותית מאוד.

שמואל אבואב: זה לא שגרה.

שמואל אבואב: זה מצב שבו אי אפשר לקבל החלטות במשרד האוצר עד שאין ממשלה חדשה.

קריאות: נכון.

שמואל אבואב: זה לא שנה רגילה.

שמואל אבואב: אם היינו מסתכלים על העבר והיינו אומרים: לא עשינו כלום, לא היה צוהרונים ולא היה קייטנות ולא היה כלום והכול היה חוזר לפה באופן חוזר ונשנה, הייתי מבין.

שמואל אבואב: למה המצב כרגע כל כך מורכב?

שמואל אבואב: משום שכולם ממתינים לדעת האם יש טיולים או אין טיולים, האם יש סל תרבות או אין סל תרבות.

שמואל אבואב: מי שחושב שאפשר ללחוץ על כפתור - - -

פיצ'י דובינר: - - -

קטי קטרין שטרית: פיצ'י, אתה מפריע לנו.

פיצ'י דובינר: את אומרת שאני מפריע לך? את לא מתביישת?

יעקב מרגי: פיצ'י דובינר, בבקשה.

שמואל אבואב: אם היינו מקבלים החלטה שיש לה סבירות אז אני מבין למה צריך לדחות, מבין, וזו החלטה ריבונית של הכנסת, אבל אנחנו הולכים בעיניים פקוחות למצב שאין לו פתרון.

שמואל אבואב: למה אין לו פתרון?

שמואל אבואב: משום שנבוא לפה לדיון בעוד שבועיים ואז יגידו: בתקופת מעבר כשאין ממשלה אי אפשר לקבל החלטות שיש להן השפעה על העתיד.

שמואל אבואב: לכן אני מציע את הדבר הבא.

מיכאל ביטון: ואיך אתה פותח את החינוך המיוחד בתקופת מעבר?

מיכאל ביטון: איך הצהרת לפני רגע שאתה יודע להמציא פתרון לחינוך המיוחד עכשיו ואילו לדברים אחרים אתה לא יכול?

מיכאל ביטון: אל תגיד לי שזה בלתי אפשרי.

שמואל אבואב: אסביר בדיוק מה ההבדל.

שמואל אבואב: מי שחושב שאפשר יהיה לקחת 1.5 מיליארד שקלים בעוד שבועיים - - -

מיכאל ביטון: לא, 200 מיליון בשלביות, בתוכנית רב-שנתית.

שמואל אבואב: הכי קל שלא יהיה, נצא מכאן ולא יהיו טיולים, בזה אין בעיה.

שמואל אבואב: ההבדל בגיל 3-4 הוא שבג"ץ אמר את דברו, בג"ץ הורה מה צריך לעשות.

שמואל אבואב: עכשיו זה לא עניין של פרשנות, זה עניין חלוט – בית המשפט קבע, וצריך להכפיף את עצמנו לבית המשפט.

שמואל אבואב: לכן הציפייה היא שגם משרד האוצר יכפיף את עצמו להחלטת בית המשפט, יחד איתנו, וזה יביא לפתרון של העניין.

שמואל אבואב: שונה הדבר לחלוטין ממה שמוצע פה.

שמואל אבואב: פה מוצע היקף של מאות מיליוני שקלים, זה לא בשוליים, זה לא 20 מיליון שקל ולא 30 מיליון שקל.

שמואל אבואב: לכן אני מציע הצעה צנועה מנקודת מבטי.

שמואל אבואב: בגלל התקופה המיוחדת – זה לא התחמקות ולא בריחה ולא ניסיון למרוח את הדברים – יש פה מצב שאין לו פתרון.

שמואל אבואב: בשבוע הבא נהיה באותה עמדה.

שמואל אבואב: לכן אני מציע, מי שחושב שצריך בכל זאת לקיים את הטיולים וצריך לקיים את סל התרבות יאשר את זה, ונשב בשבוע הבא ובעוד שבועיים ונראה איך מוצאים פתרון ארוך-טווח, האם יוצרים חקיקה על פטור מתשלומי הורים.

קטי קטרין שטרית: זה הכי נכון.

שמואל אבואב: אבל נפריד.

מיכאל ביטון: אז בוא תכריז על גילאי 3 ו-4.

קטי קטרין שטרית: לא, אנחנו לא מחריגים אף אחד.

קטי קטרין שטרית: למה להחריג?

יעקב מרגי: תנו לו לדבר.

מיכאל ביטון: איזו סמכות תהיה לנו - - -?

מיכאל ביטון: אין לנו שום סמכות.

שמואל אבואב: יש בהחלט סמכות, ואסביר לך למה.

שמואל אבואב: מה שאתה רוצה לעשות – הרי אתה לא רוצה ללחוץ על כפתור ומחר להגיד: כל בתי הספר היסודיים, בגלל ששחררנו תשלומי הורים, מסיימים בשעה 11:30.

שמואל אבואב: הרי לא תיתן יד לזה.

שמואל אבואב: אתה תרצה לראות לנגד עיניך פתרון לאומי ממלכתי לנושא של תשלומי הורים.

שמואל אבואב: או בחקיקה, כפי שחוקקו את חוק הבריאות, ואז ניצור קונצנזוס בכנסת, שמחוקקים חוק שפוטר מתשלומי הורים ויש מס חינוך; או שנגיד שאנחנו עושים מהלך של עשר שנים, הממשלה תצטרך להתכנס, אבל יהיו מסלולים ברורים.

שמואל אבואב: זה לא התחמקות, זה לא בריחה.

שמואל אבואב: זה אמירה, שכרגע אם אנחנו יוצאים מפה, המסר לבתי הספר הוא: רבותי, לא נספיק לעשות טיולים, אין סל תרבות.

אוסנת הילה מארק: לא רק טיולים.

אוסנת הילה מארק: זה גם סל תרבות, זה הדברים הכי חשובים.

יעקב מרגי: את לא חייבת להגיב על כל דבר.

יעקב מרגי: כנ"ל קטי.

יעקב מרגי: זהו, נגמר.

יעקב מרגי: אני רוצה להצביע.

שמואל אבואב: לכן ההצעה שלי היא לשקול – לא לברוח אלא לשקול – לאשר את זה, ומיד לצאת ולראות איך אנחנו בכנסת, בוועדת החינוך, מתחילים להתארגן למתווה של חוק, כפי שהיה בוועדת לנגרמן, או שיוצרים משהו ארוך-טווח, ולהפריד בין המצב המסובך מאוד שבו אנחנו נמצאים, ואין לו פתרון אחר, לבין המצב שצריך לפתור את זה באופן כולל.

שמואל אבואב: זו ההצעה שלי.

עוזי דיין: מקובל, רק תקבעו לזה זמן.

דסטה גדי יברקן: לא, זה לא מקובל.

יעקב מרגי: סליחה, אתה לא מנהל איתו דו-שיח.

יעקב מרגי: הוא אמר.

יעקב מרגי: הליכוד, אני רוצה לשמוע עמדה.

אוסנת הילה מארק: אנחנו רוצים התייעצות סיעתית.

יעקב מרגי: חמש דקות התייעצות סיעתית.

יעקב מרגי: רבותי, אני חייב הסברים, לפחות לאורחים ולציבור.

יעקב מרגי: חלק מחברי הכנסת בהתייעצויות מבין את מה שקרה.

יעקב מרגי: אז אסביר לכם.

יעקב מרגי: הכנסת נמצאת בתקופת בחירות וכל הפעילות של הכנסת מתנהלת כפוף לוועדת ההסכמות.

יעקב מרגי: ועדת ההסכמות כוללת נציג של הסיעה הגדולה שמייצג את כל האופוזיציה הרעיונית העתידית ונציג של הקואליציה הרעיונית.

יעקב מרגי: הוסכם להקים ועדת חינוך והוסכם להביא את כל הנושאים וכל ההחלטות בהסכמה.

יעקב מרגי: הבאתי את הדיון כי אף אחד לא עצר אותי.

יעקב מרגי: עבדתי כפי שהנוהל מחייב – פניתי למזכירות הכנסת ומזכירת הכנסת העבירה את זה לוועדת ההסכמות.

יעקב מרגי: היו דיונים בכחול לבן שלא הייתי מודע להם.

יעקב מרגי: מישהו היה צריך לעדכן אותי.

יעקב מרגי: להיפך, הבנתי משיחות עם חלק מחברי הכנסת שהם איתי ולכן הבאתי את זה.

יעקב מרגי: במהלך ההתייעצויות שהיו בהפוגות שקיימנו פנה אליי אבי ניסנקורן, יושב-ראש סיעת כחול לבן, ואמר לי: תשמע, זה לא מה שסיכמנו, סיכמנו שהכול יהיה בהסכמות.

יעקב מרגי: שאלתי אותו: למה אתה אומר את זה עכשיו?

יעקב מרגי: כל נושא עולה בהסכמה.

יעקב מרגי: אם יש לך איזו אי הסכמה, תודיע לי.

יעקב מרגי: הרי הטבלה פורסמה.

יעקב מרגי: אבי ניסנקורן אולי לא בקי בפרטים אבל אי אפשר לזרוק רק על צד אחד טענה על אי עמידה בהסכמות.

יעקב מרגי: מצד שני, אני גם רגיש לתדמית שלי ולאמירות שלי.

יעקב מרגי: אז ניסינו בזמן הזה שקיימנו התייעצויות להוביל משהו בהסכמה.

יעקב מרגי: הגענו להסכמות כאלה, שאחר כך ירדו בשל סיבות כאלה ואחרות.

יעקב מרגי: אני עדיין אומר שניתן להביא בהסכמה – ועל זה לפחות יש הסכמה – את שלושת הסעיפים שעליהם דיברנו.

יעקב מרגי: אל תפריעו לי, מי שיפריע לי, גם אם הוא חבר כנסת, ייצא.

יעקב מרגי: אפשר להביא בהסכמה לפחות את נושא הביטוח, שזה קריטי להוצאת מכרז, הם לא יכולים להתחיל לפעול בלי זה.

יעקב מרגי: קחו בחשבון שאם אני מושך ודוחה את הישיבה כדי להשיג הסכמות אחרות זה יימשך ארבעה ימים, כפוף לוועדת הסכמות, זה הנוהל מרגע שאני מזמין את הישיבה הבאה, כלומר זה לא יכול להיות השבוע כי צריך להגיע להסכמה.

יעקב מרגי: אני עדיין פונה לחברי הכנסת של הליכוד בבקשה לנסות להתעלות ולהסכים כדי לא לתקוע את פתיחת שנת הלימודים, להסכים על ההסכמה הזו שהבאתי.

אוסנת הילה מארק: מרגי, אבל אמרנו שאנחנו בכלל - - -

אוסנת הילה מארק: גם לליברמן זה לא עבד.

יעקב מרגי: אין לי בעיה, אני לא ליברמן.

יעקב מרגי: אני עדיין פונה כדי לא לשבש את פתיחת שנת הלימודים ומבקש לאמץ את ההסכמה הזו, הסכמה שאני הבאתי, הסכמה שיושב-ראש ועדת החינוך מניח בפניכם, לאשר את מה שקריטי לפתיחת שנת הלימודים: את סוגיית ביטוח תאונות אישיות, את סוגיית ההזנה ואת סוגיית השאלת ספרים.

יעקב מרגי: אף אחד לא יפריע לי, אין דיון, אין פתיחה ואין הערות.

יעקב מרגי: אם תאמרו לי שאתם לא מוכנים אז אני מושך את הדיון, שידברו הקדקודים ביניהם, ייקח כמה זמן שייקח, ומי שחשש למורי השל"ח ולאכסניות ולכך שיפוטרו אנשים - -

קרן ברק: ולילדים.

יעקב מרגי: - - ולילדים, שיבין את כל ההשלכות, כי אם זה לא יהיה עכשיו אז זה כנראה לא יהיה.

אוסנת הילה מארק: למה?

אוסנת הילה מארק: אמרנו ארבעה ימים.

יעקב מרגי: בסדר, אפשר לחשוב אחרת.

יעקב מרגי: גברתי, אני מכבד.

יעקב מרגי: אני אומר לך מן הניסיון שלי.

יעקב מרגי: יכול להיות שאני טועה, הלוואי ואני טועה.

יעקב מרגי: אם לא נגיע להסכמה, אם לא הגענו להסכמה עכשיו לא נגיע גם בהמשך, אלא אם כן מישהו יתעשת ויחשוב אחרת.

יעקב מרגי: אני חושב שאפשר להעביר היום את שלושת הפרמטרים.

יעקב מרגי: אם תחליטו שלא, אנחנו נמשוך להתייעצויות את הבקשה עד שתתקבל החלטה אחרת.

יעקב מרגי: גם אם מישהו יפצח בצהלה על כך שזה לא אושר, אני לא רואה סרט שתשלומי הורים לא יאושרו בקונסטלציה כזו או אחרת.

יעקב מרגי: הלוואי והייתי מאמין.

יעקב מרגי: אנחנו על שיפוי של 10% לא הצלחנו להגיע להסכמה עם הייעוץ המשפטי של המשרד.

יעקב מרגי: אני פונה אל החבר'ה של הליכוד.

יעקב מרגי: אם תגידו לי להצביע – נצביע.

יעקב מרגי: אם לא – אני מושך.

עומר ינקלביץ': אפשר רק לחדד?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: פניתי אל חברי הליכוד.

יעקב מרגי: נקודה.

יעקב מרגי: מה שאפשר לומר, נאמר.

יעקב מרגי: מי מדבר בשם הליכוד?

עוזי דיין: אני מתנגד.

יעקב מרגי: אוסנת עומדת מול דודי.

יעקב מרגי: תגידי מה עמדתך.

אוסנת הילה מארק: סיכמנו שאנחנו יכולים לדחות את זה במספר ימים, ואז בימים האלה נתייעץ ונתכנס שוב, ואז נחליט.

יעקב מרגי: הבנתי.

יעקב מרגי: תודה רבה.

קטי קטרין שטרית: רגע, פנית אלינו ואני רוצה לפנות לכחול לבן.

דסטה גדי יברקן: את לא היושב-ראש.

קריאה: גדי, הכול באווירה טובה.

קריאה: מה קרה?

אוסנת הילה מארק: קחו אחריות.

קטי קטרין שטרית: באווירה הכי טובה.

קטי קטרין שטרית: אני מבקשת מהחברים בכחול לבן, שימו בצד את כל השיקולים הפוליטיים שיכולים להיות.

יעל גרמן: ואיזה שיקולים מנחים אתכם?

יעל גרמן: באמת.

דסטה גדי יברקן: די.

דסטה גדי יברקן: היושב-ראש סיכם את זה כל כך יפה.

דסטה גדי יברקן: למה את מכניסה גם אותנו?

יעקב מרגי: גדי, אם אתה לא מאפשר לה לדבר משפט וחצי אני נועל את הישיבה, נקודה.

קטי קטרין שטרית: אני רוצה באמת לפנות לחברים מכחול לבן.

קטי קטרין שטרית: שימו עכשיו את הקטע הזה של אופוזיציה וקואליציה בצד.

קטי קטרין שטרית: אני מבקשת בכל לשון של בקשה.

קטי קטרין שטרית: שוחחתי עם אנשי משרד החינוך שנמצאים פה, ונמצאים פה גם ארגונים כמו אכסניות, החברה להגנת הטבע וכו' וכו'.

קטי קטרין שטרית: אם לא נאשר כרגע את המתווה של אפילו קיצוץ ב-10%, לא יהיו טיולים, לא יהיה סל תרבות עד ינואר.

דסטה גדי יברקן: די עם הדמגוגיה הזאת.

דסטה גדי יברקן: זה דמגוגיה.

דסטה גדי יברקן: היושב-ראש סיכם את זה כל כך יפה - - - חלאס.

אוסנת הילה מארק: אדוני היושב-ראש, כשאני דיברתי עם מיכאל – אבי ניסנקורן, יושב-ראש סיעת כחול לבן לא נמצא פה.

דסטה גדי יברקן: תתמקדו בליכוד.

אוסנת הילה מארק: יושבים פה לא מעט אנשים, שאם בסופו של יום הסל הזה לא יאושר הם ילכו הביתה, 4,000 עובדים.

אוסנת הילה מארק: אבי ניסנקורן בפעם הבאה צריך להגיע לדיון.

מיכאל ביטון: אני רוצה להשיב.

מיכאל ביטון: אנחנו הצענו שתי פשרות שהיו מקובלות על כולם: האחת, לאשר שלושה תשלומים; השנייה, לאשר הנחה להורים של 10% כקריאת כיוון רצינית ולשפות את זה בתקציבי החינוך.

מיכאל ביטון: כרגע היועץ המשפטי של המשרד לא מאשר לתת שיפוי של 10%.

מיכאל ביטון: כולנו נלך לעשות בדק בית, לדבר ולנסות להגיע להסכמה.

יעקב מרגי: מרכז השלטון המקומי.

נועה בן אריה: עם כל הכבוד וההערכה לנושא של הטיולים ולפעילות החוגית, אני מבקשת להסביר שדחייה בארבעה ימים, המשמעות שלה היא דחייה בשבוע לפרסום מכרז.

נועה בן אריה: אנשי החברה למשק וכלכלה ואנשי הביטוח יושבים פה, הם שמעו את הדיון כולו.

נועה בן אריה: הם אומרים לי: לא נצליח.

נועה בן אריה: אנחנו מסכנים בצורה דרמטית מאוד את נושא הביטוח.

אוסנת הילה מארק: הצענו להם.

אוסנת הילה מארק: הם לא רוצים.

מיכאל ביטון: שיעשו מכרז.

מיכאל ביטון: מה הבעיה לעשות מכרז?

מירב ישראלי: הם לא יכולים.

נועה בן אריה: אין אפשרות לרשות לצאת למכרז.

אוסנת הילה מארק: בכל מקרה את יכולה לצאת למכרז.

נועה בן אריה: אני לא יכולה, לפי החוק.

יעקב מרגי: אוסנת, זה בחוק.

יעקב מרגי: זה נחקק פה.

יעקב מרגי: אי אפשר.

יעקב מרגי: היא לא יכולה לצאת למכרז בלי סכום נקוב.

קריאות: - - -

יעקב מרגי: מאחר ויש פה אי-הבנה, מאחר ואנשים לא מבינים במה מדובר, שנייה אחת.

יעקב מרגי: בבקשה, היועצת המשפטית, תסבירי להם למה.

קרן ברק: אבל מדברים רק על טיולים וסל תרבות.

קרן ברק: - - -

עומר ינקלביץ': המדינה צריכה לממן את הטיולים ואת סל התרבות.

עידית סילמן: אבל הסבירו לכם מה הקושי, נו.

מירב ישראלי: אני רוצה להסביר למה הנושא של הביטוח שונה משאר הדברים, מכיוון שתיקון החקיקה שנעשה פה בוועדה, שהמטרות שלו היו שוויון בין הילדים והורדת המחיר, יצר איזשהו סד חקיקתי שאי אפשר לצאת ממנו לשום כיוון.

מירב ישראלי: ולכן הסכום צריך להיות מאושר פה קודם, ורק אחר כך אפשר לצאת למכרז.

מירב ישראלי: אני רק רוצה שהעובדות יהיו ברורות.

מירב ישראלי: אני לא מתווכחת פה האם זה בסדר או לא בסדר.

מירב ישראלי: בנושא של המכרז, לי הוסבר לפחות על לוחות זמנים.

מירב ישראלי: בלוחות הזמנים אנחנו כבר באיחור, כלומר כבר נושא של מכרז לוקח זמן, ואם המכרז לא הולך חלק ויש ערעורים וכו' זה יכול לקחת עוד זמן.

מירב ישראלי: אי אפשר יהיה לחתום על חוזה עם חברת ביטוח.

מירב ישראלי: אני רק רוצה שהעובדות יהיו ברורות.

מירב ישראלי: יש מצב שבגלל חוסר האישור פה לא יהיה ביטוח בתחילת שנת הלימודים כי נכנסנו לסד של חקיקה.

מירב ישראלי: אני רוצה לקרוא את הסעיף כדי שהוא יהיה ברור: "במסגרת התשלומים לפי סעיף קטן (ד) של סעיף 6 לחוק לימוד חובה", שזה הסעיף שאנחנו דנים לפיו כרגע, "יקבע השר", שר החינוך, "לפני פרסום המכרז את התשלום שייגבה מן המבוטחים, ויכלול דמי ביטוח אחידים וכן שיעור דמי עמילות מרביים שמבטח יהיה רשאי לשלם לסוכני הביטוח בעד תיווך לעניין הביטוח.

מירב ישראלי: " זאת אומרת, המחיר כולל גם את דמי העמילות.

מירב ישראלי: לכן אם אנחנו לא נאשר פה את הסכום, אי אפשר יהיה לצאת למכרז.

מירב ישראלי: זה המצב.

מירב ישראלי: זה לא היה המצב הקודם אבל זה המצב אחרי התיקון.

מירב ישראלי: לכן רק שהדברים יהיו על השולחן בקשר לנושא הביטוח.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, אני מציע, אולי במקום להצביע רק על שלושה תשלומים, אפשר להחריג פה עוד אחד או שניים, של השקל וחצי, לא נצביע עליהם, ועל השאר כן.

יעקב מרגי: כן, תודה, באמת.

יעקב מרגי: .. אני שמח על ההומור שלך.

מיכאל ביטון: אני לא מוותר על השקל וחצי.

עומר ינקלביץ': אפשר רק לחדד דבר אחד?

עומר ינקלביץ': חוזרים ואומרים כאן שאנחנו נגד הטיולים ונגד סל תרבות.

עומר ינקלביץ': אנחנו בעד.

עומר ינקלביץ': אנחנו חושבים שהמדינה צריכה לתקצב את זה ורוצים לשבת ולדבר על זה.

עומר ינקלביץ': לא נגד, אלא בעד, רק בעד בצורה שוויונית.

עומר ינקלביץ': כבר יצאו כותרות.

עומר ינקלביץ': לא זה מה שאנחנו אומרים.

עומר ינקלביץ': אנחנו רוצים בצורה שוויונית.

פיצ'י דובינר: זה צמצום הפערים.

פיצ'י דובינר: הם בעד.

קריאות: - - -

יהודה באום: "יהיו טיולים ואתם תשלמו.

יהודה באום: "

קרן ברק: מאיפה יהיה?

יהודה באום: מה זה "מאיפה יהיה"?

יהודה באום: איפה השקיפות של המשרד?

יהודה באום: התקציב שקוף?

יהודה באום: ראית את התקציב בחיים שלך?

יהודה באום: על מה את מדברת?

יהודה באום: - - - תתביישי לך.

יהודה באום: את מדברת שטויות.

יהודה באום: - - -

קרן ברק: תמצאי את הקטע, כי יש תקציב, למדינה יש תקציב.

קטי קטרין שטרית: נראה לך נורמלי שאומרים לחברת כנסת "תתביישי לך"?

קטי קטרין שטרית: זה נראה לך תקין?

קטי קטרין שטרית: הוא רצה שהמדינה תשלם הכול.

קטי קטרין שטרית: אנחנו נחזור לתקופת הסוציאליזם.

יהודה באום: אני מוכן לצאת החוצה.

קטי קטרין שטרית: הוא אומר לחברת הכנסת "תתביישי".

קטי קטרין שטרית: מה הדבר הזה?

קטי קטרין שטרית: באמת.

יעקב מרגי: אני רוצה שתקשיב לי.

יעקב מרגי: אתה פה בשולחן הזה – וסליחה שהפעם אני הולך להיות יהיר, חטא היוהרה אני מקווה שלא ידבק בי, זה חד-פעמי – אתה יושב פה סביב השולחן הזה כשווה בין שווים, בכלל עם מעמד כלשהו ואני אומר לך את זה – וקשה לי לומר את זה – בזכותי.

יעקב מרגי: תקשיב רגע.

יהודה באום: בבקשה, בואו נפתח את זה.

יעקב מרגי: זה לא היה מובן מאליו שאתם תהיו הארגון היציג.

יעקב מרגי: עכשיו תן לי לדבר.

יעקב מרגי: מתקיים פה דיון בדחילו ורחימו.

יעקב מרגי: חברי כנסת יושבים פה, הוזמנו לשעה וחצי ויושבים ארבע שעות בשביל לנסות להביא משהו.

יעקב מרגי: אתה רואה שהם שמים את האגו שלהם בצד.

יעקב מרגי: אתה לא יכול לפנות לחברת כנסת, עם כל הכבוד למעמד שלך ולתפקיד שלך, ולומר "תתביישי לך".

קריאה: אין לו מעמד.

יהודה באום: סליחה, שאני אומר לך, ואני אצא החוצה.

יהודה באום: אנחנו פה בזכותך ואנחנו הכי מעריכים אותך בעולם.

יעקב מרגי: לא, אל תעריך אותי.

יעקב מרגי: תעריך את חברי הכנסת.

יהודה באום: אבל, עם כל הכבוד, מה שקורה פה היום משעה 12 זה דיון מבזה לחברי הכנסת.

יהודה באום: זה בא על חשבון אזרחי המדינה.

יעקב מרגי: אייל באום, עם כל הכבוד, אתה חושב שזה דיון מבזה אז כנראה אתה לא יודע מה זה דיונים.

יהודה באום: יכול להיות.

קרן ברק: - - -

יעקב מרגי: הדיון פה בשידור, כל עם ישראל צופה בו.

יעקב מרגי: תקשיב היטב, אני אומר לך: מה שבא לידי ביטוי זה אות כבוד לכנסת ישראל.

יעקב מרגי: יכולנו להעביר בדריסה, היה רוב, יכולנו להעביר את מה שאנחנו רוצים.

יעקב מרגי: זה אות כבוד לכנסת ישראל שהיא מקיימת דיון בצורה פתוחה בניסיון הידברות ולא בכיפוף ידיים.

יעקב מרגי: אל תהפכו את זה לאמירה כמו "ביזיון, תתביישו לכם".

יעקב מרגי: אני מכיר את הסצנריו הזה.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד, אני אתבע את עלבונה של הוועדה הזו, של חברי הכנסת.

עידית סילמן: הדיון היה מכובד.

יעקב מרגי: לא ראוי שתאמר לה "תתביישי".

יעקב מרגי: היא עושה את חובתה האזרחית, את מה שהיא מאמינה.

יהודה באום: מה שהיא עושה הוא פופוליזם נטו.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: תתכבד לצאת.

יעקב מרגי: תשאיר את הנציגים שלך פה ותצא.

קטי קטרין שטרית: שמעת?

קטי קטרין שטרית: כבוד היושב-ראש, עוד פעם הוא אמר.

יעקב מרגי: הנה, אני אומר לך, בגלל ההתנהגות וההתבטאויות, ובגלל שלא חזר בו, וגם הגדיל וקילל, אני אומר לך: הוא יודר מדיוני הוועדות, נקודה.

קריאה: אבל הוא לא קילל.

קריאה: לא היו פה שום ניבולי פה.

קריאה: חבל.

יעקב מרגי: הנה, אמרתי את זה לאתי דנן.

קריאה: אנחנו שוכחים לרגע שהחוק הוא חובה חינם.

יעל גרמן: מרגי, אפשר בתוך יומיים לקיים את הדיון?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: תלמדו כאשר אתם באים לדיונים – אני יודע שכאשר הייתי בא לכיתה הייתי עושה שיעורי בית, ואם הייתי מתעצל ולא עושה שיעורי בית אז בהפסקות הייתי גונב ממישהו את המידע ועונה.

יעקב מרגי: תקשיבו: ועדת ההסכמות זה ארבעה ימים מרגע ההזמנה, נקודה.

אתה אומר: (נערכות התייעצויות פנימיות.

אתה אומר: )

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, מילה אחת לפני ההצבעה.

שלמה קרעי: אני רוצה לפנות ללב הרחום של ידידי מיכאל ביטון.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: לא.

שלמה קרעי: אתה יודע, ילדי עוטף עזה - - -

יעקב מרגי: לא, לא.

שלמה קרעי: רגע, תן לי דקה.

יעקב מרגי: מיכאל, תסתכל עליי.

יעקב מרגי: אתה בעייתי בכיתה.

אוסנת הילה מארק: מרגי, הריטלין נגמר לו...

יעקב מרגי: רבותי, לאחר דין ודברים וניסיון ודיבור לשכל הישר, אני שמח שההבנות שהבאתי והסכמתי להן כיושב-ראש ועדת החינוך על דעת כל הצדדים מובאות.

יעקב מרגי: יכול להיות שיש אחד או שניים שלא באה כל תאוותם בידם, אבל מה לעשות.

יעקב מרגי: חז"ל כבר אמרו לנו שאין אדם מת מן העולם וחצי תאוותו בידו.

יעקב מרגי: אז בואו.

יעקב מרגי: נעביר היום את מה שקריטי לפתיחת שנת הלימודים, שזה ביטוח תאונות אישיות, השאלת ספרים ומפעל ההזנה.

יעקב מרגי: תהיה לנו שהות להתכנס לדיונים על כל הדברים החשובים ביחד עם יושב-ראש סיעת כחול לבן.

אוסנת הילה מארק: אבי ניסנקורן אשם בזה שלא יהיה לנו סל תרבות.

מיכאל ביטון: הוא הביא בשורה לישראל.

מיכאל ביטון: פעם ראשונה שלא ייקחו כסף מן ההורים - - - פעם ראשונה שיעשו פעולות לחינוך חינם בישראל.

אוסנת הילה מארק: - - - רק בגללכם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני מביא את ההצעה שלי להצבעה, כפי שציינתי.

קריאה: יהיו דיונים בהמשך.

יעקב מרגי: כאשר נגיע להסכמה נקבע דיון.

קטי קטרין שטרית: לא יהיו דיונים.

אוסנת הילה מארק: כולם פה - - -

קטי קטרין שטרית: לא יהיה בגלל אבי ניסנקורן.

מיכאל ביטון: זה יום שחור לליכוד.

מיכאל ביטון: אל תמהרי להיכנס לכיס של ההורים בחינוך חינם.

מיכאל ביטון: זה עבר מן העולם.

אוסנת הילה מארק: מיכאל, אתה זה שדואג להסדר שלפיו לא תהיה תרבות בפריפריה.

אוסנת הילה מארק: לילד בתל אביב תהיה תרבות, ואילו לילד שלך לא תהיה תרבות.

יצחק פינדרוס: אדוני היושב-ראש, אני רוצה רק שאלת הבהרה.

יצחק פינדרוס: מן הצעקות של אנשי הליכוד אני מבין שההתחייבות שלך הבוקר על החינוך המיוחד לא רלוונטית כי הם אומרים שמה שלא יופיע היום, לא יהיה.

יצחק פינדרוס: אם כך, אני חוזר לשאלה הראשונה: מה יהיה עם החינוך המיוחד במוכש"ר?

יצחק פינדרוס: זאת אומרת שרימו אותנו – מה שלא יהיה היום, לא יהיה.

יעקב מרגי: אתה גם שואל, גם עונה וגם שמח מן התשובה שלך.

קריאה: פינדרוס, אתה תוקע לעצמך מקלות בגלגלים.

יעקב מרגי: עוד לא זקנת כמוני ואתה לא יודע מה זה כשמנכ"ל משרד אומר לפרוטוקול.

יעקב מרגי: אי אפשר למחוק את זה.

יצחק פינדרוס: יש באגף התקציבים - - -

אוסנת הילה מארק: לפחות כחול לבן יצאה היום בגלוי.

אוסנת הילה מארק: הציבור יודע בדיוק מי דואג לפריפריה ומי לא.

יעקב מרגי: אני מביא להצבעה.

אוסנת הילה מארק: רגע, הם לא סגורים על עצמם.

מיכאל ביטון: אנחנו סגורים על עצמנו, הכול בסדר.

יעקב מרגי: רבותי, אני מביא להצבעה.

יעקב מרגי: מי שלא רוצה את הפשרה שלי, שיצביע נגד.

יעקב מרגי: הבאתי את הפשרה שלי ואני מביא אותה להצבעה.

קטי קטרין שטרית: מה הפשרה?

קטי קטרין שטרית: לא הבנתי אותה.

יעקב מרגי: אני אומר לך.

יעקב מרגי: מי שיצביע בעד מאשר תשלום ביטוח תאונות אישיות, השאלת ספרים ומפעל הזנה.

יעקב מרגי: מי בעד?

קריאות: רגע, רגע.

קריאה: בהקדם.

שלמה קרעי: רגע, מרגי, למה אתה מביא להצבעה?

שלמה קרעי: זה עוד לא מסוכם.

אוסנת הילה מארק: רגע, היה לנו סיכום שאנחנו קובעים גם זמן.

אוסנת הילה מארק: היה בינינו סיכום עכשיו שאנחנו מעלים את שלושת הסעיפים האלה, ומייד עכשיו קובעים מועד לדיון נוסף.

יעקב מרגי: אני לא נועל את הישיבה עד שאני מודיע על הישיבה הבאה, בוודאי.

קטי קטרין שטרית: כאשר בישיבה ידברו על הסעיפים שביקשו למחוק, שהם חשובים מאוד.

יבגני סובה: אבל מי מממן את זה?

יעקב מרגי: אני חוזר על ההצבעה.

יעקב מרגי: מי בעד אישור שלושת הסעיפים שציינת?

קריאה: אבל זה על חשבון ההורים.

יעקב מרגי: הצבעה

יעקב מרגי: נגד – 1

יעקב מרגי: תשלומי ההורים על ביטוח תאונות אישיות, השאלת ספרים ומפעל הזנה אושרו.

יעקב מרגי: ההצעה שלי אושרה.

קריאות: רביזיה.

יעקב מרגי: נחזור להצבעה על הרביזיה בעוד חצי שעה.