ועדת החוץ והביטחון, כנסת 21, פרוטוקול מספר 4, 2019-07-11 10:00

אבי דיכטר: בוקר טוב לכולם, אנחנו פותחים את ישיבת ועדת החוץ והביטחון כאן, בקיבוץ סעד.

אבי דיכטר: לפני הכול ומעל הכול, תודה לקיבוץ שמארח אותנו כאן באמת בלב פתוח ובנפש חפצה.

אבי דיכטר: תודה רבה לכל מי שטרח להכין את המקום הזה על כל המשתמע מכך.

אבי דיכטר: אנחנו פותחים את הישיבה במשהו פרוצדוראלי של ועדת החוץ והביטחון.

אבי דיכטר: אז תסלחו לנו, האורחים, לכמה דקות.

אבי דיכטר: קודם כול, הדיון הזה פתוח לפי סעיף 120(ב)(2) של תקנון הכנסת.

אבי דיכטר: אני אומר את זה לכל מי שיתבטא בהמשך, שייקח את זה בחשבון.

אבי דיכטר: בסעיף הראשון שעל סדר-היום, אנחנו מביאים להצבעה הקמה של ועדת משנה לענייני חוץ בראשות חבר הכנסת גדעון סער.

אבי דיכטר: חברים בוועדת המשנה הזו יהיו: אבי דיכטר, שרן השכל, עוזי דיין, אורנה ברביבאי, משה (בוגי) יעלון , טל רוסו, ישראל אייכלר ואלעזר שטרן.

אבי דיכטר: אם יש הערה למי מחברי הכנסת, זה הזמן.

אבי דיכטר: אם לא, אנחנו עוברים להצבעה.

אבי דיכטר: מי בעד הרכב ועדת המשנה כפי שהקראתי כרגע?

אבי דיכטר: מי נגד?

אבי דיכטר: אין.

אבי דיכטר: מי נמנע?

אבי דיכטר: אין.

אבי דיכטר: בעד – פה-אחד

אבי דיכטר: פה-אחד.

אבי דיכטר: הוועדה אושרה.

אבי דיכטר: אני מאחל הצלחה לגדעון סער, היושב-ראש.

למדיניות חוץ): אם אפשר רק מילה, אבי.

אבי דיכטר: בבקשה.

למדיניות חוץ): קודם כול, תודה לחברי הוועדה ובראשם ליושב-ראש הוועדה על האמון.

למדיניות חוץ): אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזו כדי לעדכן שישיבה ראשונה של ועדת המשנה תתקיים ב-22 ביולי בשעה 13:00.

אבי דיכטר: תודה רבה ליושב-ראש ועדת המשנה, חבר הכנסת גדעון סער.

אבי דיכטר: אנחנו עוברים לנושא המרכזי.

אבי דיכטר: תראו, אנחנו מגיעים לכאן היום אני מרגיש טיפה באיחור כוועדת חוץ וביטחון, אבל למי שלא מכיר את הפרוצדורה, אנחנו נמצאים בעידן שבין-הכנסת, והכנסת יצאה לפגרת בחירות.

אבי דיכטר: אומנם הוועדה עובדת, אבל ראוי לזכור שכדי לעשות כל פעילות של הוועדה, או כל פעילות של ועדות המשנה, אנחנו נדרשים לאישורים של ועדת ההסכמות.

אבי דיכטר: צלחנו את המשוכה הזו והגענו לכאן באמת מתוך הערכה עצומה – אני אומר את זה בשם כולנו, בשם כל חברי הכנסת, בוודאי בשם חברי הכנסת של ועדת החוץ והביטחון – על התקופה המאוד קשה.

אבי דיכטר: יש כאלה שינתחו את זה מ-2001, יש כאלה שינתחו את זה מימים אחרים, ויש כאלה שיגידו שתאריך ההתחלה של התקופה הקשה הזו הוא 30 במרס 2018, מאז שהתחיל מה שהם קוראים הטרור העממי.

אבי דיכטר: אנחנו קוראים לו טרור.

אבי דיכטר: אני לא יודע בדיוק מה זה "טרור עממי"; בכל מקרה, האירועים, הפיגועים, המציאות באזור הזה.

אבי דיכטר: ואפילו על השם יש מחלוקת.

אבי דיכטר: אני הייתי בקיבוץ עלומים לפני כמה זמן באירוע, והנושא המרכזי שנידון היה: האם האזור הוא עוטף עזה או עוטף ישראל?

אבי דיכטר: ויושב-ראש המועצה, שבעבר עוד נקראה עזתה וקיבלה את השם העברי "שדות נגב", והוא הרבה יותר נכון, לדעתי.

קריאה: קיבלה גם ראש מועצה חדש.

אבי דיכטר: מה זה?

קריאה: קיבלה גם ראש מועצה חדש.

אבי דיכטר: אבל בהחלט, כשאנחנו מסתכלים ככה על המציאות באזור הזה – ונמצאים כאן באמת כל הגורמים, אלה שחיים כאן, שגרים כאן, שמגדלים את משפחותיהם כאן, ואלה שמגיעים לכאן אם בתוקף תפקידם או פשוט כאזרחים במדינת ישראל.

אבי דיכטר: ולפני שאני באמת מעביר את רשות הדיבור לתמיר, ראש המועצה, אני אומר לכם כמי שמלווה את הפעילות בעזה לאורך עשרות שנים, חלק מהשנים הסתכלתי בכלל על האזור הזה ממערב, זאת אומרת, מתוך עזה, כך שאני מרשה אפילו לומר שאני גם מכיר את העזתיים היטב.

אבי דיכטר: ומה שקורה כאן מאז ה-30 במרס 2018 הוא שהחמאס והג'יהאד האסלאמי שינו את האסטרטגיה שלהם בכל מה שקשור לתוספת לגל הטרור, לא רק טרור רקטות, אלא טרור נוסף; ושצה"ל נדרש להתארגן באמת ב-no time, למציאות חדשה, אחרת, לא מוכרת לנו לחלוטין משום זירה.

אבי דיכטר: גם כחבר הכנסת וגם באופן אישי, אני חייב לומר שמה שצה"ל מבצע לאורך הגדר אל מול רצועת עזה כמגן באמת שמייצג את השם צבא הגנה לישראל, מגן על האזור הזה ביצירתיות, באומץ לב, בנחישות.

אבי דיכטר: ומי שלא מבין את העובדה הזו, כדאי שיבדוק בצד השני, בצד הפלסטיני, מה קרה להם בפרק הזה של שנה ורבע.

אבי דיכטר: צה"ל, כשהוא עומד על הגדר – אנחנו ראינו את זה גם כוועדה, היינו בסיורים ביחד עם מפקדי צה"ל, אתם מכירים את זה היטב מהצד שלכם – מונע את מה שאנחנו מכירים במושג העממי "פזעה", שזו מילה שאין לה תרגום לעברית, אבל זה מהלך של – אפילו בערבית זה פועל.

אבי דיכטר: "תיג'י מענא", זה אומר: אתה בא איתנו לעשות עכשיו מהומות בלתי נשלטות.

אבי דיכטר: הערבית היא שפה מאוד קצרה, דרך אגב.

אבי דיכטר: בעברית יש לך משפט ארוך מאוד.

אבי דיכטר: איך אומרים בערבית, במילה אחת: לא הבנתי אותך, חזור שנית על מה שאמרת?

אבי דיכטר: התשובה היא: אה?

אבי דיכטר: כך ש"פזעה" היא מילה אחת שמייצגת אסטרטגיה שלמה – שאנחנו מכירים אותה, לצערי, בתקופות ממש לפני הקמת המדינה או במהלך מלחמת העצמאות – של המון אדם, חסר שליטה, אבל מצויד גם ביכולות וגם בכוונות, כדי לפלוש.

אבי דיכטר: כולנו מכירים את מרחקי הגדר מהיישובים, אם זה נחל עוז-סג'אעיה, ואם זה כפר עזה-תופאח, ואם זה עין השלושה-עבסאן.

אבי דיכטר: המרחקים הם כל כך קצרים שאם, חס וחלילה, תהיה פלישה של מאות ואלפים לתוך שטח ישראל, אנחנו בסרט אחר לגמרי.

אבי דיכטר: עם העובדה הזו צה"ל מתמודד באמת בצורה יוצאת מן הכלל, מרשימה, אמיצה, נחושה, ועם כמות נפגעים לא מבוטלת בצד השני.

אבי דיכטר: מי שמכיר את המספרים, למעלה מ-250 הרוגים, סדר גודל של 8,000 פצועים, פצועים מירי שמנע מהם פלישה לתוך ישראל.

אבי דיכטר: אלה מספרים לא פשוטים גם מבחינתם, למרות שאנחנו עדיין מכירים את הריטואל של ימי שישי, ולא רק ימי שישי.

אבי דיכטר: אבל אני מוצא לנכון באמת בפתיחת המפגש הזה לשים את הנושא הזה – למרות שאנחנו לא נעסוק היום בצד הצבאי של מה שקורה שם.

אבי דיכטר: את זה עשינו בוועדות המשנה; את זה נעשה גם בוועדת המשנה כנראה בשבוע הבא פעם נוספת.

אבי דיכטר: ואני רוצה באמת לנצל את המפגש הזה להתרכז ולרכז בצד האזרחי-ביטחוני.

אבי דיכטר: נמצאים כאן גם ראשי הרשויות וגם ראשי או נציגי גופים מכל הגופים שרלוונטיים לביטחון האזור.

אבי דיכטר: ואני חושב שבאמת ההיענות גם של אנשים שפנו אלינו, ואנחנו כולנו עוסקים בזה גם מול אזרחים שגרים כאן באזור, חווים מפיהם את המציאות, ובאופן אישי אני גם מכיר אותה על בשרי.

אבי דיכטר: בכל אופן, אני לא ממש מכאן, אבל אשקלון לא רחוק מכאן.

אבי דיכטר: זו הזדמנות טובה עבורנו לשמוע מכלי ראשון את הדברים; לאפשר לעצמנו ולכם לשמוע ממשרדי הממשלה השונים, מהגופים השונים שמופקדים על הביטחון באזור הזה.

אבי דיכטר: והדבר האחרון שאני מבקש, מאחר שהמפגש הזה תוחם ל-3 שעות, וגם באזור הזה השעון עובד באותה מציאות כמו בירושלים או בתל אביב, נא להתכנס לפרקי הזמן שייקבעו לזה.

אבי דיכטר: יש פה עוד הנחיה אחת.

אבי דיכטר: באמת כל מי שחי באזור הזה יודע שכשמגיעים אורחים, דבר ראשון הוא לוקח אותו לא למקרר ולא לשולחן האוכל, אלא אומר לו: תראה, הממ"ד נמצא כאן.

אבי דיכטר: אגב, זו שיטה לא רעה להבריח אורחים.

אבי דיכטר: אני אומר לכם מניסיון: 50% מהאורחים שבאו אליי, אחרי שהראיתי להם את הממ"ד, הפגישה הייתה קצרה יותר מהצפוי והייתה האחרונה בסדרה.

אבי דיכטר: אבל יש כאלה שחוזרים.

אבי דיכטר: הנחיות למקרה אזעקה – יש פה, למטה ממ"ד, בקומה מתחתנו.

אבי דיכטר: צריך לצאת למדרגות ולרדת לממ"ד תוך 15 שניות.

אבי דיכטר: לחברי הכנסת שקשה להם לעזוב את הכיסא, אין ברירה.

למדיניות חוץ): קודם כול, שהקואליציה תצא.

למדיניות חוץ): אחרי זה האופוזיציה.

אבי דיכטר: אנחנו עוברים לדיון.

אבי דיכטר: ראשון הדוברים הוא בעצם ראש המועצה המארחת מבחינתנו, תמיר עידאן.

אבי דיכטר: אנחנו מקצים לכל אחד ארבע דקות.

אבי דיכטר: נא לעמוד בזמנים האלה כדי שנוכל באמת לאפשר לכולם לדבר.

אבי דיכטר: תמיר, בבקשה.

תמיר עידאן: בוקר טוב לכולם, ברוכים הבאים.

תמיר עידאן: ארבע דקות זה לא יהיה פשוט, אבל אעשה מאמץ.

תמיר עידאן: אדוני היושב-ראש, קודם כול, תודה שהגעתם לכאן.

תמיר עידאן: זה מסמל משהו, משהו גדול, מבחינתנו, שאתם באים לפה, נפגשים איתנו במקום שלנו כדי לשמוע את הדברים מקרוב ולראות את הדברים בעיניים.

תמיר עידאן: אז תודה רבה לכל החברים שהגיעו, לכל ראשי הרשויות, לכל הנציגים.

תמיר עידאן: אני אומר מראש שיכול להיות שחלק מהדברים שאני אגיד יהיו קצת קשים.

תמיר עידאן: התלבטתי, אבל אני חושב שצריך לשים אותם על השולחן, כי מה שיותר חשוב הוא חיי התושבים והחוסן שלהם ואיך אנחנו ממשיכים בתקופות הלא פשוטות שאנחנו עוברים עכשיו, כי השלום כנראה לא בפתח.

תמיר עידאן: אלון שוסטר מדבר על זה הרבה.

תמיר עידאן: כשהשלום יבוא הוא מוכן להחזיר את כל הכסף שהממשלה נתנה.

תמיר עידאן: נכון, אלון?

תמיר עידאן: גם אני מצטרף לדבר הזה.

תמיר עידאן: אבל בינתיים יש כל מיני בעיות שצריך לדבר עליהן, לשים אותן על השולחן, גם אם הן קצת יכאבו.

אלון שוסטר: הגדרת נכון, את הכסף.

אלון שוסטר: לא את השטח.

תמיר עידאן: בכוונה אמרתי את הזה.

תמיר עידאן: יש לך בחירות עוד מעט; אני לא רוצה לסבך אותך.

תמיר עידאן: אני רוצה רק להתחיל מזה שבשבוע שעבר ביום שני, 40 מטר מכאן נפל בלון נפץ בתוך גן ילדים, כשהילדים היו בתוך הגן.

תמיר עידאן: לא הייתי כאן.

תמיר עידאן: הייתי בסאו פאולו אצל קהילה במיוחדת במינה.

תמיר עידאן: אני הייתי בטוח שצה"ל יגיב על אירוע כזה.

תמיר עידאן: זה לא רק בלון ששרף איזה שטח שאפשר לפצות בכסף.

תמיר עידאן: נפלה פצצה בגן ילדים, לא התפוצצה.

תמיר עידאן: ולא מגיבים.

תמיר עידאן: הייתי בטוח שאני צריך לחזור, כי בטח תהיה תגובה ובטח גם הם יגיבו בצד השני.

תמיר עידאן: המדיניות שהוכתבה הייתה לא להגיב.

תמיר עידאן: לא הצלחתי להבין את העניין.

תמיר עידאן: אני חושב שיש פה איזשהו כדור שלג שעוד פעם מתגלגל ונהיה גדול וגדול ואולי גם נהיה ענק, כמו כדור השלג שהתחיל בתקופתו של הרמטכ"ל הקודם, שהביא אותנו משריפות קטנות שלא מהוות איום אסטרטגי ל-11 סבבים, שהאחרון שבהם עם 700 טילים ביום שנגמרו באמצע הלילה.

תמיר עידאן: ואף אחד לא הבין אפילו איך זה נגמר, מה זה כולל, מה זו השגרה שחזרנו אליה; אם זו שגרה שכוללת בלונים, כוללת פצצות, לא כוללת.

תמיר עידאן: אף אחד לא מבין עד היום מה קורה.

תמיר עידאן: עכשיו מבינים קצת, כי זו שגרה שכוללת שריפות.

תמיר עידאן: השריפות זה בסדר, זה משהו שלא צריכים לקחת אותו בחשבון כמשהו שמפר את האיזון במדינת ישראל.

תמיר עידאן: אני רוצה לדווח על 342% עלייה בפניות למרכזי החוסן בתקופה האחרונה.

תמיר עידאן: הקושי הוא כפול; הוא גם קושי של איתור הילדים, בעיקר ילדים, הבאתם למרכז החוסן.

תמיר עידאן: יש משפחות שלא מוכנות להגיע למרכז החוסן, כי זה סוג של תיוג כזה או אחר של "אני צריך עזרה".

תמיר עידאן: מהצד השני, קושי גדול בשכירה של מטפלים.

תמיר עידאן: אין אנשים.

תמיר עידאן: וגם קושי תקציבי.

תמיר עידאן: אנחנו עכשיו העברנו מסמך ללשכת ראש הממשלה עם הקשיים התקציביים שנובעים מהדבר הזה, ואני מקווה שתהיה התייחסות לדבר הזה.

שמואל לטקו: ממתי העלייה הזאת?

תמיר עידאן: בתקופה של השנה וחצי האחרונות, הטרור המתמשך הזה, ובמיוחד בתקופה של הסבבים האחרונים.

שמואל לטקו: לעומת?

תמיר עידאן: לעומת התקופה שמצוק איתן ועד הסבבים האחרונים.

תמיר עידאן: לפני שאני ארד לנושא שקצת רגיש, אני רוצה להעלות איזשהו סיפור שעלה פה ויעלה כנראה גם ביישובים האחרים.

תמיר עידאן: לפני עשר, 15 שנה מוגנו פה גנים בצורה שלא ממוגנים היום.

תמיר עידאן: היום אנחנו בונים את הגנים בצורה ממוגנת מלא.

תמיר עידאן: נמצא איזשהו מיגון חיצוני שמכסה את הגן מבחוץ.

תמיר עידאן: זה התחיל קצת באשכול, שם שמעתי שיש קצת בעיות עם המיגון.

תמיר עידאן: ולפני כחודשיים, ביישוב כפר מימון, שנמצא בעוטף עזה ולא ב-8 ק"מ, רחמנא ליצן, המיגון התפרק.

תמיר עידאן: הגננת התקשרה.

תמיר עידאן: הזמנתי קונסטרוקטור דרך המועצה, כי פניתי לפיקוד העורף, אמרו: זה לא אנחנו.

תמיר עידאן: משרד החינוך: פיקוד העורף צריך לפנות.

תמיר עידאן: אמרתי: אני אשלח קונסטרוקטור בינתיים לראות, לא לסכן את הילדים.

תמיר עידאן: קיבלתי דוח: תוציא את הילדים מייד מהגן הזה.

תמיר עידאן: הוצאתי אותם.

תמיר עידאן: לרחוב?

תמיר עידאן: לאן הולכים?

תמיר עידאן: אני מתקשר לפיקוד העורף – זה לא אנחנו.

תמיר עידאן: משרד החינוך – פיקוד העורף צריך להודיע לנו; משרד החינוך, במקרה הטוב, יכול לאשר לי גן חדש.

תמיר עידאן: זה ייקח שנתיים, הוא יעשה את זה, כי משרד החינוך הוא הצד הטוב בעניין.

תמיר עידאן: פיקוד העורף פשוט זרק אותי – תתמודד לבד.

תמיר עידאן: לקחתי מבנה מבית ספר בכפר מימון, הוצאתי את הילדים מהמבנה, שיפצתי על חשבוני את המבנה, הכנסתי את הילדים, כי הם לא יכולים להיות ברחוב.

תמיר עידאן: עד היום הילדים של הגן הזה נמצאים בתוך בית הספר, במבנה בית הספר.

תמיר עידאן: הגן סגור.

תמיר עידאן: ומשרד החינוך מחכה לפיקוד העורף שישלים את הבדיקות, כי הקונסטרוקטור של פיקוד העורף כתב שהוא אמור לעשות בדיקות ולפיקוד העורף אין את הכסף לשלם את הבדיקה הנוספת, שמשרד החינוך יבדוק וימסור את הגן.

תמיר עידאן: אם רוצים לדבר על חוסן של האוכלוסייה, אני חושב שכולנו מבינים שהחוסן של התושבים פה הוא החוסן שצה"ל גם צריך אותו קצת, המדינה צריכה אותו קצת.

תמיר עידאן: וראינו בצוק איתן כמה החוסן היה חשוב לפעילות של צה"ל.

תמיר עידאן: נמצא פה שר הביטחון לשעבר שהיה מדבר איתי כל יום שמונה פעמים, לשאול מה עם האוכלוסייה, כי הוא ידע.

תמיר עידאן: וגם ביבי היה מתקשר כל יום לשאול, כי ידעו שהחוסן הוא חשוב.

תמיר עידאן: הוא נותן לצה"ל את הגב, את הרוח הגבית, לעשות מה שהוא עושה.

תמיר עידאן: זה לא המצב שהיה; כי אם אנשים היום מדברים על עזיבה, יש לנו בעיה.

תמיר עידאן: ואם לאנשים אין מקום, אין להם גן לילדים שלהם בעוטף עזה, יש לנו כמדינה בעיה.

תמיר עידאן: כי אני אפתור את הבעיות שלי, בסדר.

תמיר עידאן: לקחתי מבנה מבית הספר, יהיה פחות נוח, יותר נוח.

תמיר עידאן: יש 55 גנים כאלה, שכולם הולכים להתפרק.

תמיר עידאן: המדינה צריכה להגיד: יש 55 גנים, בואו נראה.

תמיר עידאן: בתוכנית חומש מטפלים בדבר הזה.

תמיר עידאן: אי-אפשר להשאיר ראש רשות שישפץ לבד, יעביר לבד, ימצא עליו 40 מורים שלא הולכים לעבודה, כי אין גן.

תמיר עידאן: איזה חוסן זה?

תמיר עידאן: ועד היום, התשובה שקיבלתי מפיקוד העורף כתובה: זה לא אנחנו, תפנה למשרד החינוך.

תמיר עידאן: זה לא נראה לי סביר.

תמיר עידאן: אני רוצה לדבר על איזושהי סוגיה שנמצאת היום על השולחן, מאוד בעייתית.

תמיר עידאן: אני בטח אחטוף חזק על הדבר הזה, אבל אין מה לעשות.

תמיר עידאן: יש מלחמת עולם, אדוני היושב-ראש, בין פיקוד העורף לרח"ל.

תמיר עידאן: מלחמת עולם.

תמיר עידאן: ואני אגיד לך מאיפה היא מגיעה.

תמיר עידאן: אני אחרי המבצע האחרון, בגלל שקיבלתי באמת מרח"ל שירות SOS לכל בעיה שהייתה, באמת זמינות מאה אחוז, כתבתי מכתב למנכ"ל משרד הביטחון, מכתב תודה שהדבר הזה מתפקד כמו שצריך.

תמיר עידאן: הייתי צריך מיגונית לאיזשהו בית ספר, קיבלתי מיגונית.

תמיר עידאן: צריך עזרה למרכז הפעלה, קיבלתי באותו ערב.

תמיר עידאן: אתה יודע מה הייתה התגובה שקיבלתי?

תמיר עידאן: שלחו קצין, בלי שמות, מהאוגדה להגיד לי שכל הפרויקטים של פיקוד העורף מבוטלים.

תמיר עידאן: אנחנו במדינת ישראל, כן, אתם שומעים טוב.

תמיר עידאן: כל הפרויקטים של פיקוד העורף בשדות נגב מבוטלים, כי אני שיבחתי את רח"ל.

תמיר עידאן: האמת, לא הבנתי.

תמיר עידאן: המכתב היה מכתב תמים להגיד: רח"ל תפקדו טוב.

תמיר עידאן: היום אני נמצא במצב שסגרו לי את הדלת לפיקוד העורף, שזה יירשם בפרוטוקול, שמי שצריך להתעצבן שיתעצבן.

תמיר עידאן: רצו להגיד לי אתמול: אל תעלה, ומה הנושאים שאתה רוצה להעלות?

תמיר עידאן: אני אעלה מה שאני רוצה.

תמיר עידאן: לא יכול להיות מצב שמלחמת גוג ומגוג שמתנהלת בין שתי רשויות ששייכות למשרד הביטחון תפגע בחיים של התושבים פה, באזור הזה.

תמיר עידאן: אחרי שכבר התחלתי לבדוק, התגלו דברים נוספים יותר חמורים.

תמיר עידאן: רח"ל, לדוגמה, קנתה 90 ומשהו מיגוניות לחלוקה ביישובי העוטף.

תמיר עידאן: קנתה, שילמה - - - במפעל.

תמיר עידאן: סגרו להם את התקציב, כי פיקוד העורף, האלוף, הודיע שהוא לא מוכן שהם יחלקו מיגוניות.

תמיר עידאן: בוא תחלק אתה מיגוניות – אין לי כסף.

תמיר עידאן: אני לא יודע, לי זה לא נשמע הגיוני.

תמיר עידאן: לא יודע איך החברים פה, אני לא יודע, הסיפור הזה לא נשמע לי הגיוני.

תמיר עידאן: אתם רוצים לריב, תריבו בבית.

תמיר עידאן: היום כל תקציבי רח"ל סגורים; הם לא יכולים לעשות כלום.

תמיר עידאן: והם יודעים לעשות עבודה יותר טוב מכולם פה, מה לעשות.

תמיר עידאן: גם בתקופתו של טרייבר, גם בתקופתו של ווה היום, יש זמינות מלאה, נכונות מלאה, הבנה מלאה של מה שקורה פה היום.

תמיר עידאן: גם בנושא החוסן – מי שיודע לטפל בחוסן זה רח"ל; זה לא פיקוד העורף.

תמיר עידאן: פיקוד העורף צריך לטפל בדברים שהוא צריך לטפל.

תמיר עידאן: אני יודע את האמת, אדוני היושב-ראש.

תמיר עידאן: חשבתי הרבה אם להגיד את זה, כי יש משמעויות למה שאני אומר.

תמיר עידאן: אני בטח אחטוף על זה חזק, אבל החלטתי לשים את הדברים על השולחן, שייכתבו, שאם מישהו פעם ילך לבדוק בספרי ההיסטוריה מה קרה, למה פה נגרמו נזקים לאנשים – שיעמידו את האנשים, מי שצריך להעמיד, שיעמידו אותו לדין.

קטי קטרין שטרית: אתה לא תחטוף.

קטי קטרין שטרית: אנחנו פה בשביל להגן עליך, חד-משמעית.

תמיר עידאן: לא.

תמיר עידאן: קטי, כשכתבתי מכתב שרח"ל בסדר, סגרו את מרכז הפעלה, את המיגון.

קטי קטרין שטרית: מה פתאום יש את החשש הזה?

קטי קטרין שטרית: מה פתאום?

קטי קטרין שטרית: אתה מדבר מעומק ליבך, זה לא יכול להיות.

קטי קטרין שטרית: זה התפקיד שלנו.

תמיר עידאן: כן, אבל, קטי, בינתיים רשות צריכה להתנהל.

תמיר עידאן: וכשסוגרים לי את כל הפרויקטים של פיקוד העורף, אז אני סוגר את הגן טכנולוגי, ואין לי מרכז הפעלה עד היום, מה לעשות.

קטי קטרין שטרית: נכון, אבל לא בחשש.

קטי קטרין שטרית: אנחנו פה להגן עליך ועל האזרחים שלך.

אבי דיכטר: חבר'ה, זה לא - - -

תמיר עידאן: אני אסיים עוד חצי דקה.

מרדכי יוגב: אבי, לי יש פה הערה.

מרדכי יוגב: גם שאנחנו, חצי מדינה בהפסקה והכנסת בפגרה, שיירשם שנקיים על זה ישיבה, על ההסדרה הזאת, שלכאורה היה מסמך מסודר בערב פסח על הסדרה בין פקע"ר לרח"ל, לכאורה, וכנראה שבשטח זה לא.

מרדכי יוגב: אז תבחן, תבדוק.

אבי דיכטר: תודה.

אלון דוידי: מוטי, שנייה אחת.

אלון דוידי: אני רוצה להתייחס לזה.

אלון דוידי: זה הרבה יותר מורכב.

אלון דוידי: אתם ככנסת התכנסתם לדיון חירום בוועדת הכספים על מנת לאשר את הצורך הביטחוני שאנחנו מכירים שני מטר מהבית.

אלון דוידי: להבנתי, אנחנו אוהבים את הצבא, ואנחנו מרגישים חלק – אני תמיד אומר את זה: אנחנו ב-Frontline; אנחנו קו החזית.

אלון דוידי: עכשיו מבחינתנו, אם קו החזית זה אומר לחזק חיילים ולתת להם את המענה הטוב ביותר, לקצינים כצבא ולמדינת ישראל, אין דבר כזה שוועדת הכספים לא יכולה להתכנס לצורך מסעדנים, לצורך לתקן למסעדנים, או לצורך לאשר תקציבים.

אלון דוידי: צריך לכנס.

אלון דוידי: אני מבקש מהוועדה, מהיושב-ראש היקר, שתהיה הנחיה ברורה שכל מה שקשור לעוטף עזה הן במרחב האזרחי והן במרחב הביטחוני, כפי שמרחב ביטחוני הוא צורך אקוטי לחיים – כי בוא תבין: איך שהוא מדבר היום, תחשוב שככה זה מה – כלומר, מסר ותחושה ואווירה הם הרבה יותר משמעותיים לפעמים מאשר איזה סוג נשק מחזיק החייל.

מרדכי יוגב: אלון, אין בינינו ויכוח.

אלון דוידי: לא, אני לא מתווכח.

אלון דוידי: מוטי, אני לא מתווכח.

אלון דוידי: אני מבקש - - -

מרדכי יוגב: לעקוב אחר זה.

אלון דוידי: לא, יותר מזה.

אלון דוידי: אני מבקש, ואני יודע את המשמעות של הוועדה הזו.

אלון דוידי: גם בפעם שעברה שהייתם בשדרות ובעוטף עזה, היה לזה משקל מאוד משמעותי לדברים שביקשנו.

אלון דוידי: אנחנו מבקשים שתתקנו את הדבר הזה, שכמו שמתעסקים ומכנסים ועדות במקום ועדה אחרת – בפגרה לא בפגרה, זה אותנו לא מעניין, וגם אתכם – אנחנו רוצים שכל צורך שקשור לאזרחים שהם – שמע, השבוע הייתה איזו כתבה, ומישהו אמר: קומות עשיריות, הולכים לפנות אותן.

אלון דוידי: עכשיו, זכותו.

אלון דוידי: אתה יודע מה המשמעות, מבחינתי כראש עיר מול הקבלנים, מול היזמים, מול התושבים, מול האנשים?

אלון דוידי: רק כתבה של שתי דקות בטלוויזיה.

אלון דוידי: אז לפחות את הדברים שהחלטתם עליהם בהחלטות ממשלה לתקצב, תכניסו את זה בצורה ברורה.

מרדכי יוגב: אלון, ביטאת ביטוי חשוב: המרחב האזרחי.

מרדכי יוגב: כמי שדחף את הוועדה הזאת, וגם עזר קצת לתיאומה והיה מיוזמיה, המסעדנים שלך היו חלק מהדחיפה אל הוועדה הזאת, כולל תחושות קשות בשדרות.

אבי דיכטר: מוטי, תודה רבה.

אבי דיכטר: מוטי – קחו לו את המיקרופון.

תמיר עידאן: אז אני ממש מסיים.

תמיר עידאן: עוד שני דברים קצרים האחרונים ואני מסיים.

מרדכי יוגב: אבי, לא יעזור לך.

תמיר עידאן: נקודה נוספת שצריך לקחת אותה בחשבון.

תמיר עידאן: אני אומר, מבחינתי, אני מניח שגם ראשי הרשויות יסכימו איתי, שהמשימה שלנו כראשי רשויות היא לשמור על החוסן האזרחי במקום הזה.

תמיר עידאן: אפשר.

תמיר עידאן: גם הצלחנו לעשות את זה בצורה ברורה.

תמיר עידאן: יום אחרי צוק איתן – יאשר את זה ראש ממשלה, תשאל אותו – היה דיון, לא כזה גדול, אולי חצי מהאנשים פה: מה עושים?

תמיר עידאן: הינה, שר הביטחון דאז נמצא, מה עושים כדי לשמור על האנשים כאן?

תמיר עידאן: לא להביא תושבים חדשים.

תמיר עידאן: אף אחד לא חשב שאיזה משוגע יגיע לפה.

תמיר עידאן: בנתונים, תבדקו אותי, מעל 20% גדילה בעוטף עזה.

תמיר עידאן: אבל הייתה עוד הצעה: בואו נקים יישוב חדש בעוטף עזה.

תמיר עידאן: אדוני היושב-ראש, אמר לי ראש הממשלה: תתכנן.

תמיר עידאן: על חשבוני תכננתי, הבאתי למשרד השיכון את הניירות.

תמיר עידאן: יש החלטת ממשלה כתובה, שראש הממשלה חתום עליה.

תמיר עידאן: קוראים ליישוב "חנון", זה שם כזה מגעיל, אמרו: אל תדאג, נציע לך שם יותר טוב.

תמיר עידאן: בעוטף עזה יש לי מעל 1,000 נרשמים חדשים מכל מדינת ישראל.

תמיר עידאן: אני לא מצליח לאשר אותם.

תמיר עידאן: ואז אומרים לי בשבוע שעבר: מה יותר דחוף לך – התקציב שאתה תקוע איתו, שאתה מדבר עליו?

תמיר עידאן: או היישוב החדש?

תמיר עידאן: אל תקימו יישוב חדש.

תמיר עידאן: אבל יש למישהו פה איזשהו ספק שהניצחון האמיתי שלנו הוא לבנות מגדלים בשדרות ויישוב חדש בעוטף עזה?

תמיר עידאן: אף אחד לא מתכוון לכבוש את עזה מחר בבוקר, וגם אם כן, אף אחד לא ינצח.

תמיר עידאן: גם הם לא יכולים לנצח אותנו.

תמיר עידאן: הם יכולים לנצח אולי בקרב, אבל במלחמה אף אחד לא ינצח כנראה.

תמיר עידאן: הניצחון צריך להיות אזרחי.

אבי דיכטר: תודה רבה, תמיר.

תמיר עידאן: עוד שני דברים קצרים.

תמיר עידאן: אני רוצה לחזק את מה שאמרת.

תמיר עידאן: אנחנו מחבקים את חיילי צה"ל.

תמיר עידאן: הם עושים פה עבודה באמת לא נתפסת.

תמיר עידאן: הקשר של ראשי הרשויות, והרשויות בכלל, עם הצבא הוא קשר קרוב מאוד.

תמיר עידאן: הם מגיעים לכאן, מדברים עם האזרחים, נמצאים איתנו.

תמיר עידאן: משפחה אחת גדולה באמת.

תמיר עידאן: זה משהו מיוחד מה שקורה פה.

תמיר עידאן: ודבר האחרון, אני אומר כסיומת: תנו לנו לשמור על החוסן של האזרחים.

תמיר עידאן: אם הדבר הזה יתערער, יהיה קשה מאוד לנו כרשויות ולמדינה כמדינה לצלוח את הקרב הבא, שקרוב וכולם מבינים שהוא קרוב.

תמיר עידאן: ואיך אמר לי מישהו?

תמיר עידאן: זאת תהיה מלחמה רעה, לא כמו שהייתה לפני כן.

תמיר עידאן: יש להם טילים אחרים, יש להם כלים אחרים, שהוא מצליח להתמודד איתם.

תמיר עידאן: אנשים פה צריכים להחזיק חזק, להגיד שהם פה כדי לעבור גם את הגל הבא.

תמיר עידאן: אנחנו צריכים את העזרה שלכם ושל ממשלת ישראל לעבור את זה.

תמיר עידאן: ולא כמו שמגדירים את זה באוצר, חלק מהפקידים: בואו נגמול אותם מהטוב הגדול שהם קיבלו שנים; אם יש כזו פריחה בעוטף עזה, למה לתת להם כסף?

תמיר עידאן: תודה רבה.

אבי דיכטר: תודה רבה, תמיר.

אבי דיכטר: הדובר הבא הוא חיים ביבס, יושב-ראש מרכז השלטון המקומי.

אבי דיכטר: ארבע דקות לרשותך.

חיים ביבס: תודה רבה, בוקר טוב.

חיים ביבס: ראשית, אני רוצה להודות לך.

חיים ביבס: זו הפעם השנייה שאנחנו מתכנסים.

חיים ביבס: קודם לכן, זה היה ברמת הגולן יחד עם ראשי המועצות.

חיים ביבס: ואני חושב שההתייחסות של ועדת החוץ והביטחון בתקופתך לשלטון המקומי היא ללא ספק מעוררת כבוד.

חיים ביבס: אני חושב שהדוגמה שנתן תמיר, של פקע"ר ורח"ל, היא דוגמה קלאסית למה שקורה, דרך אגב, במשרד הביטחון הרבה שנים ולא רק היום.

חיים ביבס: הרבה מאוד שנים שבהן בעצם אין אמירה ברורה מי מטפל במה ולמה.

חיים ביבס: אני הייתי בסיור לפני מספר שבועות אצל אלון בשדרות, ורואים את מרכז החוסן שם, את הדבר המדהים שהוא עשה שם.

חיים ביבס: את זה צריך להביא לכל מקום.

חיים ביבס: מישהו היה צריך לקחת את זה על עצמו ולא להיבנות על ידי תורמים או כל דבר אחר, אלא המדינה, משרד הביטחון צריך לקחת את זה על עצמו מול כל היישובים בעוטף עזה.

חיים ביבס: ולצערי, זה לא קורה וראשי הרשויות נזקקים להגיע לתורמים ולכל מיני אנשים כאלה ואחרים על מנת לעשות את מה שהמדינה מחויבת לעשות.

חיים ביבס: הדבר השני הוא הנושא של התרעה ומיגון.

חיים ביבס: תראו, בסוף בעוטף פחות או יותר לחלק יש מיגון משמעותי, לחלק פחות, אבל ככל שאנחנו מתרחקים – ולא נמצאים איתנו שלושה ראשי רשויות, לא נתיבות, לא אופקים ולא אשקלון.

חיים ביבס: אבל קחו לדוגמה את אופקים, יש לנו 3,000 יחידות דיור, בתים מעץ, שבהם בעצם אין מיגון ואין שום דבר אחר.

חיים ביבס: ואף אחד לא נותן על זה את הדעת.

חיים ביבס: וראינו כבר בעבר שנפלו שם טילים, ראינו בעבר מה היה.

חיים ביבס: אתה צריך לצאת תוך מספר שניות כדי להגיע לצינור בטון שנמצא ברחוב, כאשר רוב האוכלוסייה שם היא מבוגרת.

חיים ביבס: ואף אחד לא מתייחס לזה ברצינות.

חיים ביבס: המצחיק הוא שגם הם צריכים ללכת לגייס תרומות בחו"ל כדי להקים את המיגוניות שלהם.

חיים ביבס: לא מקבלים את זה מהמדינה, לא מוועדת החוץ והביטחון.

חיים ביבס: אם היה איזשהו נושא פוליטי כזה או אחר, תוך שניות היו מוצאים לזה מאות מיליונים, דרך אגב, לכל צד.

חיים ביבס: ולכן, אני חושב שזה מסוג הדוגמאות שבסופו של דבר אנחנו נכשלים כישלון חרוץ, כי אי-אפשר לגייס מיליארדים להרבה דברים.

חיים ביבס: אבל כמה עשרות מיליונים עבור דברים שבסופו של דבר יצילו חיים, אין אף אחד שמסוגל לעשות אותו.

חיים ביבס: הדבר הנוסף – אני חושב שהגיע הזמן להתייחס לשני דברים מרכזיים.

חיים ביבס: אחד, זה הנושא של פיצוי עבור בעיית בלוני תבערה ונפץ, על הנזקים שהם גורמים.

חיים ביבס: עד שמגיעים למצב ונותנים את הפיצוי לאותם יישובים, הרשות לוקחת על עצמה את האחריות.

חיים ביבס: עכשיו, אלה רשויות שלא בהכרח נמצאות במצב סוציו-אקונומי גבוה; אולי במועצות אזוריות קצת יותר, ברשות עצמה זה פחות.

חיים ביבס: מישהו צריך להביא את הכסף הזה מ-day one, וזה לא קורה.

חיים ביבס: הדבר האחרון שצריך להתייחס אליו הוא נושא הרבש"צים שעובדים קשה מאוד.

חיים ביבס: היינו בסיור איתם.

חיים ביבס: הם נמצאים במצב שלא רק שהמעמד שלהם לא מוסדר, אלא נמצאים תחת משרד הביטחון ולא מקבלים מעמד שהם צריכים לקבל.

חיים ביבס: הם עובדים תחת הפיקוח של הצבא, תחת שר הביטחון, תחת כולם, ובסוף מתייחסים אליהם דרך הרשויות כצינור.

חיים ביבס: וצריך לפתור את זה, כי בסוף הם עושים פה עבודת קודש יום-יום, 24 שעות.

חיים ביבס: הם עושים את העבודה הטובה ביותר עבורנו, עבור המדינה, עבור כל מי שצריך.

חיים ביבס: אני חושב שהגיע הזמן שהוועדה תקדם חוק.

חיים ביבס: רק כאשר מביאים חוק בסופו של דבר כולם מתייצבים; ורק כאשר יש חוק באוצר נזכרים שצריך לדאוג למעמד שלהם.

חיים ביבס: אני רוצה להודות לך, שוב, על הדיון הזה.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: אלון דוידי, בבקשה.

אבי דיכטר: ארבע דקות לרשותך.

אלון דוידי: בוקר טוב לכולם.

אלון דוידי: אז קודם כול, באמת, אבי, תודה רבה על הכינוס של הוועדה פה.

אלון דוידי: עשיתם את זה בעבר ואתם ממשיכים לעשות את זה; וזה משמח אותנו וחשוב לנו.

אלון דוידי: לאלון שוסטר היקר, אני שמח שהלכת – בצחוק.

אלון דוידי: אני שמח שאתה פה.

אלון דוידי: מי שמכיר את העבודה המשותפת שלנו, של שער הנגב ושדרות, יודע שברוך השם, על אף המחלוקות הפוליטיות, עשינו הרבה דברים טובים.

אלון דוידי: ואני בטוח שאתה תהיה לנו אוזן קשבת וגם תצליח.

אלון דוידי: רק צריך להיבחר עוד הפעם בבחירות הבאות, עוד חודשיים.

אלון שוסטר: בונה עליך.

אלון שוסטר: בונה עליי, אין ספק.

אלון שוסטר: תראה, יש לי שבעה ילדים, אולי אני אבקש מאחד מהם להצביע רק לאלון שוסטר בפתק.

אלון שוסטר: תראה, קודם כול, לגבי מה שתמיר אמר לגבי התגובות של צה"ל וכולי – אני דווקא חושב שהתגובות צריכות להיות תגובות משמעותיות.

אלון שוסטר: ולכן, אני דווקא אומר שאם מגיבים, צריך להגיע למה שאנחנו מדברים, וכולנו מדברים: צריך לחזור למבצע נרחב כדוגמת צוק איתן על מנת להשיב את הביטחון ואת ההרתעה.

אלון שוסטר: פעולה כזו או אחרת של יומיים, יום, שלושה ימים, לא משיגה שום דבר.

אלון שוסטר: אדרבה, היא עוד יותר מתסכלת ועוד יותר מפריעה לתושבים.

אלון שוסטר: לדוגמה, אצלי בעיר אני לא יכול להגיד את המילה "שגרה".

אלון שוסטר: "חוזרים לשגרה" זה ביטוי גנאי בעיר שדרות, כי כשאתה אומר "שגרה" בטלוויזיה או בדיון, או כל אדם אחר מחוץ לעיר שדרות ועוטף עזה, בשדרות זה עלבון.

אלון שוסטר: זה אומר שאני חוזר למציאות מורכבת בלי פתרון.

אלון שוסטר: ולכן, אני גם מבקש מכולם – אני יודע שזה זמן בחירות; קל מאוד לבוא ולהציע כל מיני פתרונות.

אלון שוסטר: המצב מורכב, אבל אם מציעים פתרון, תדברו על משהו אמיתי, על משהו שבאמת.

אלון שוסטר: כי שאר הדברים סתם מתסכלים את האנשים.

אלון שוסטר: זה יכול להביא עוד קולות, לקושש עוד כמה קולות לכאן, לשמאל, לימין, אבל זה לא משיג שום דבר לטובת אף אחד.

אלון שוסטר: בסוף חיים שם אנשים.

אלון שוסטר: המצב מורכב, כמו שתמיר אמר ואיתמר בוודאי ידבר.

אלון שוסטר: אנחנו אוהבים את מדינת ישראל.

אלון שוסטר: מודים על כל העזרה והשותפות של כולם.

אלון שוסטר: אני רוצה לחדד, בפן המקצועי, מה הבעיה בנושא של פיקוד העורף, היחידה להתיישבות ורח"ל.

אלון שוסטר: קודם כול, אני רוצה להגיד שאני לא נהניתי מרח"ל לפני צוק איתן.

אלון שוסטר: מי שניהל את זה, לדעתי, מה שנקרא, לא כל כך אהב את העיר שדרות; לא יודע למה, יכול להיות אולי בגללי.

אלון שוסטר: אבל אני חייב לומר שמהרגע ש-ווה הגיע עם הצוות היקר שלו, רוח חדשה מנשבת.

אלון שוסטר: גם אם לא מקבלים את כל מה שאנחנו רוצים, יש שיח ויש מפגש של בירור הצרכים האמיתיים.

אלון שוסטר: אותו דבר היה לי עם נוחי, שהוא אחראי על היחידה להתיישבות, בשבוע שעבר.

אלון שוסטר: א-מ-מה, אני יושב, למשל, עם נוחי.

אלון שוסטר: אני לא יודע אם אתם יודעים – איך קוראים ליחידה שלכם, יחידה של נוחי?

אלון שוסטר: הוא פה?

קריאה: היחידה להתיישבות.

אלון דוידי: היחידה להתיישבות.

אלון דוידי: אני רוצה לשאול את רוסו.

אלון דוידי: מה זה היחידה להתיישבות?

אלון דוידי: במה היא עוסקת?

אלון דוידי: מה זה התיישבות?

אלון דוידי: שאלה.

טל רוסו: זה בוחן?

טל רוסו: מה?

אלון דוידי: לא, סתם.

אלון דוידי: התיישבות זו התיישבות, גם עיר.

אלון דוידי: א-מ-מה, כשאתה מסתכל בקריטריונים של היחידה להתיישבות, אין להם יכולת לעבוד איתי, כי אין להם קריטריונים לעבוד עם עיר.

אלון דוידי: כי הוא יודע לעשות מסלול, הוא יודע לעשות כביש, הוא יודע לשים דרך ביטחון; אבל אפילו אם אני אדבר איתו על צורך פשוט של ביפר לאנשים מבוגרים, דתיים או לא דתיים, שאין להם טלוויזיה ובשבת צריכים לשמוע שיש "צבע אדום", בגלל שהוא בגיל 80 הוא לא שומע טוב – אין לי עד היום עם מי לדבר, שש שנים.

אלון דוידי: צורך אידיוטי.

אלון דוידי: אנחנו מדברים ומאשרים מיליארדים.

אלון דוידי: אבל עד היום, כל משרד הביטחון, המנכ"ל וכולם, לא יכולים לתת לי מענה למבוגר בגיל 80 שצריך ביפר, כי פקע"ר עושה ניסוי ואומר שיש את זה עכשיו באינטרנט, ויש את זה בפלאפון.

אלון דוידי: סתם דוגמה: אני בן אדם דתי.

אלון דוידי: אין לי ביפר בשבת, אין לי פלאפון בשבת ואין לי טלוויזיה בשבת.

אלון דוידי: אז מה אני צריך לעשות – להצמיד את הראש לקיר?

אלון דוידי: או, כמו האינדיאנים, לשים אותו על הרצפה ולזהות מתי יהיה "צבע אדום"?

אלון דוידי: דוגמה נוספת: דיון עם פקע"ר, האלוף – איך קוראים לאלוף?

אלון דוידי: אני לא כל כך זוכר את השם שלו.

קריאה: תמיר ידעי.

אלון דוידי: כן.

אלון דוידי: בשדרות לפני מספר שנים, כמו שאמרנו, ברוך השם, יש התרחבות.

אלון דוידי: כשאני הולך לבנות בית ספר, אני יודע שיש תקן מיגון.

אלון דוידי: בעוטף עזה הוא תקן מיגון מסוים, בערים אחרות הוא תקן מיגון אחר.

אלון דוידי: כשאני מקבל הרשאה ממדינת ישראל, אני מקבל כסף לבנות את בית הספר וכסף למיגון.

אלון דוידי: אותו דבר מעונות יום, אותו דבר גנים, אותו דבר גם בתקציבים חברתיים.

אלון דוידי: בזכות כל העזרה של כולכם, של כול חברי הכנסת והשרים וראש הממשלה, יש לנו החלטות ממשלה שבאמת משתדלות לעזור ולסייע.

אלון דוידי: א-מ-מה, כשאני עכשיו בונה עיר בשדרות, מרחיב את העיר, 3,000 יחידות דיור – מה התקן?

אלון דוידי: יש מיגון במרחב הציבורי או אין מיגון במרחב הציבורי?

אלון דוידי: מי אמור להגיד את זה?

אלון דוידי: מי אמור לתת לי את התשובות איפה אני צריך לשים מיגון, איפה לא?

אלון דוידי: אני בונה פארקים; בשדרות אנו בונים פארקים ענקיים.

אלון דוידי: מגיע להם, מגיע לתושבים שלנו.

אלון דוידי: בונים בעשרות מיליונים ובמאות, ואנחנו מגייסים את הכסף.

אלון דוידי: דרך אגב, חיים, אני שמח שאנחנו רוצים גם לגייס כסף, זה בסדר.

אלון דוידי: גם הקהילות מחוץ לארץ שמחות להיות חלק מהמפעל הציוני החשוב הזה.

אלון דוידי: אבל אני יודע שאני מקבל כסף מהמדינה.

אלון דוידי: אני מגיע לפארק של 40 דונם; אני בודק את המרכיבים של המיגונים, 4 מיליון שקלים.

אלון דוידי: מי אמור לשלם את זה?

אלון דוידי: כלומר, אם משיתים את זה עליי, זה אומר שמה?

אלון דוידי: מה תפקידו של פיקוד העורף?

אלון דוידי: עכשיו, הייתה ישיבה לפני ארבע שנים.

אלון דוידי: מאז נעלמו עקבותיהם.

אלון דוידי: אני רוצה להגיד פה עכשיו בצורה חד-משמעית: זה לא הנציגים, לא באוגדה ולא בפיקוד דרום, ולא החברים; זה מלמעלה.

אלון דוידי: ומי שלא יודע לתת את הדין, אני לא רוצה שייתן את הדין; אני רוצה שיהיה בן אדם.

אלון דוידי: יש לך כסף.

אלון דוידי: אין לך כסף, תגיד.

אלון דוידי: אני לא יכול לבנות עיר של 6,000 בתים חדשים בלי לפחות 150 מיליון שקלים, לא למיגון שלי ושל משפחתי בבית – למרחב הציבורי.

אלון דוידי: אז אומרים לי: לא, לא נעשה תקן, כי תקן יחייב.

אלון דוידי: תקן לא אמור לחייב אותנו.

אלון דוידי: תקן אמור לחייב את מדינת ישראל שרוצה להגן על התושבים שלה.

אלון דוידי: ופה הנקודה, תמיר; זו הנקודה.

אלון דוידי: ואותו דבר עם רח"ל.

אלון דוידי: עד שרח"ל באים ואומרים: אוקיי, אנחנו עוזרים ומסייעים.

אלון דוידי: אותו דבר כמו עם נוחי מהיחידה להתיישבות.

אלון דוידי: אני שומע שהם מונעים מהם, עוצרים אותם.

תמיר עידאן: סגרו להם את התקציב.

תמיר עידאן: סגרו להם את התקציב.

אבי דיכטר: כשנגיע לחלק, הם ייתנו את ההתייחסות שלהם.

אלון דוידי: לא, כבוד היושב-ראש, יש פה דבר יותר מורכב.

אלון דוידי: כשאתם רוצים לבנות קיר, כל מדינת ישראל, כל מיטב המומחים, המוחות, המפקדים, כולם עובדים, וזה עובד כמו שעון.

אלון דוידי: אני אומר לך, הינה תקשיב, אני אומר לך: אני גר 23 שנה בעיר שדרות; הקיר הוא חשוב, אבל ילדה בת 12 שתקום בבוקר ותיכנס לטראומה משום שלא היה לה מיגון בדרך שלה לבית הספר, זה הרבה יותר חשוב.

אלון דוידי: איך אני יודע?

אלון דוידי: כי אנחנו עוסקים בזה יום-יום.

אלון דוידי: ואיך אני יודע?

אלון דוידי: כי זה חשוב גם לחיילים וגם למפקדים.

אלון דוידי: אז שמישהו יעצור את זה.

אלון דוידי: יש לכם כוח ביד.

אלון דוידי: תזמינו את פיקוד העורף, תזמינו את מנכ"ל משרד הביטחון לפה, שיסביר לכם מה התקן של מיגון למרחב הציבורי בשדרות, שיסביר איפה התוכנית הרב-שנתית שאני ביקשתי למען התושבים שלי.

אלון דוידי: אנחנו עוצרים את הסכמי הגג.

אלון דוידי: חיים מוביל מאבק חשוב לעצור את הסכמי הגג על מנת באמת שיהיו מרכיבים לטפל בתושבים.

אלון דוידי: אני אומר לאלוף: אני צריך מרכיב לזה בהסכמי הגג?

אלון דוידי: הוא אומר: אני לא יודע.

אלון דוידי: אז למה אתה אלוף פיקוד העורף?

אלון דוידי: כדי להוציא לי הודעות?

אלון דוידי: אני לא עושה את הסדר; זה לא התפקיד שלי; זה לא התפקיד שלנו.

אלון דוידי: אנחנו בסוף מנהיגות מקומית, שעובדת בשיתוף פעולה מצוין אתכם ומבקשים את העזרה שלכם.

אלון דוידי: תיכנסו דיון, תביאו אותם לפה, או שיריבו בחוץ באיזה חדר סגור.

אלון דוידי: אני יכול לתת להם ממ"ד; יש לנו ממ"ד רחב עם שתיה, שיישבו יום שלם, יומיים, שלושה, ויוציאו מסמך: מי אחראי על מה, איזה כסף יש למה ומתי מקבלים.

אלון דוידי: כשזה יהיה, הסיפור יהיה שונה, התסכול של תמיר יהיה שונה, איתמר ירגיש טוב, אני ארגיש טוב, וכמובן עשרות אלפי התושבים שגרים בעוטף עזה ירגישו טוב.

אלון דוידי: בשולי הדברים, אני רוצה לומר עוד הפעם – ומוטי היקר, אני רוצה להסביר את עצמי.

אלון דוידי: אני לא טוען; אני מבקש שאתם כוועדת החוץ והביטחון תביאו את זה.

אלון דוידי: אני לא יודע איך עושים את זה – חוק, תקנה.

אלון דוידי: כל מה שקשור לעוטף עזה הוא צורך.

אלון דוידי: כך אני תופס את זה.

אלון דוידי: הוא צורך ביטחוני.

אלון דוידי: ולכן, אם קיר או פרויקט ביטחוני הוא חשוב למדינת ישראל, גם אמונה דוידי ויסכה דוידי – תבינו, הבת שלי קוראת היום לחיים שבעיר שדרות – כששאל אותה המנכ"ל הפורש – איך קראו למנכ"ל?

אלון דוידי: אני לא טוב בשמות – הורוביץ.

אלון דוידי: הוא אמר לה: יסכה, תגידי, איך את מגדירה את החיים בשדרות?

אלון דוידי: היא אמרה: החיים בשדרות זה "שיגרום".

אלון דוידי: "שיגרום", המציאה מילה, "שיגרום".

אלון דוידי: למה "שיגרום"?

אלון דוידי: כי היא אומרת: אבא, מתי יש שגרה ומתי יש חירום.

אלון דוידי: אז היא אמרה "שיגרום", כי יש יומיים שגרה, שלושה ימים חירום, ארבעה ימים חירום, שלושה ימים שגרה.

אלון דוידי: אמונה דוידי, יסכה דוידי, ועוד 6,000 ילדים בשדרות ובעוטף עזה, עוד עשרות אלפים של תושבים וילדים, הם הצבא האזרחי הטוב ביותר של מדינת ישראל.

אלון דוידי: כי כולנו יודעים.

אלון דוידי: בואו נניח את זה על השולחן.

אלון דוידי: אנחנו כל פעם שומעים פוליטיקאי כזה שמגיע ואומר משהו, פוליטיקאי אחר, כתב כזה וכתב אחר, וכולם זה בסדר; כולם זה מרחב ציבורי.

אלון דוידי: חבר'ה, בסוף זה על הגב של הילדים האלו.

אלון דוידי: כל הסיפור הזה על הגב של הילדים האלו.

אלון דוידי: ולכן, תודה רבה שאתם פה.

אלון דוידי: אנחנו מבקשים את הדברים שאמרנו.

אלון דוידי: קחו אותם לתשומת ליבכם.

אלון דוידי: אתם אנשים מצוינים, אנשים שאנחנו יודעים שתפעלו למען זה.

אלון דוידי: תנערו שם, במשרד הביטחון, מה שנקרא, מהקומה ה-14, מאבי למעלה עד למטה, תביאו אותם לדיון, שיביאו את הדברים.

אלון דוידי: תנחו אותם מה לעשות, שיצהירו בפנינו, שנדע פעם אחת מי בעל הבית, על מה, ומה המצב.

אלון דוידי: שיהיה לכם רק טוב.

אבי דיכטר: תודה רבה, אלון.

אבי דיכטר: אומנם עכשיו זה אופיר לפי הסדר, אבל אני אתן לך זמן להתאקלם.

אבי דיכטר: רביבו, בבקשה.

אבי דיכטר: ארבע דקות לרשותך.

אבי דיכטר: תנצל ארבע דקות ריאליות.

איתמר רביבו: קודם כול, תודה רבה שבאתם.

איתמר רביבו: אני, בשונה מחבריי מימין ומשמאל, חצי שנה ראש מועצה.

איתמר רביבו: ואני רוצה בקצרה לשתף אתכם בתחושה שלנו.

איתמר רביבו: יצא לי לעבור איזשהו סבב או שניים מאז שנכנסתי לתפקידי.

איתמר רביבו: כשיש סבב של לחימה, כולם מגיעים.

איתמר רביבו: כשיש פגיעה של רקטה בנתיב העשרה, כולם מגיעים.

איתמר רביבו: הבטחות.

איתמר רביבו: מה שאתה רוצה, אתה מקבל הבטחה שתקבל.

איתמר רביבו: הבעיה היא שהסבבים כל כך קצרים שאין מספיק זמן כדי לממש את ההבטחה.

איתמר רביבו: אין לי ספק שבזמן חירום, כמובן שצה"ל עושה עבודה נהדרת ואנחנו נמצאים איתם בקשר בשוטף – חטיבה, פיקוד, אוגדה, הכול.

איתמר רביבו: וגם ממשלת ישראל, אין לי ספק שההחלטות הן החלטות מקצועיות וענייניות ואנחנו משתדלים לגבות בעתות חירום גם כשיש לנו ביקורת.

איתמר רביבו: אבל מבחינתי, המבחן האמיתי הוא המבחן של השגרה, כי מעבר לביטחון המתבקש, ואני בטוח שעושים הכול כדי לתת אותו, לא פחות חשובה תחושת הביטחון של התושבים.

איתמר רביבו: לי במועצה יש 21 יישובים, שמתוכם חמישה יישובי עוטף, שתכף אתייחס אליהם.

איתמר רביבו: ואני חייב לומר שבשגרה אני לא מצליח לקבל מענה.

איתמר רביבו: אני מרגיש כמו איזה עני שמחזר על הפתחים, כאילו מישהו עושה טובה.

איתמר רביבו: ואני אומר את זה כאן בצורה מפורשת: אני לא חושב שמישהו עושה טובה; אני חושב שהדברים האלה מגיעים בזכות ולא בחסד; אף אחד לא עושה טובה.

איתמר רביבו: אם אני פונה כמה פעמים לנציגי רח"ל שנמצאים אצלי, גם לפיקוד העורף, אני מקבל תשובה שאין תקציב, או שיש נכונות לתת אבל אין תקציב.

איתמר רביבו: היו אצלי חבר'ה מרח"ל לפני שבועיים-שלושה, ביקשתי מצלמות לנתיב העשרה.

איתמר רביבו: נתיב העשרה זה יישוב שבכל רגע נתון יכול לצאת מחבל מהאדמה ליד היישוב, סמוך גדר, צמוד גדר.

איתמר רביבו: אומרים לי: כן, אין בעיה.

איתמר רביבו: ביקשנו מצלמות, שיהיו מצלמות פרוסות ביישוב למען תחושת הביטחון.

איתמר רביבו: מבחינתי, נתיב העשרה ויישובי העוטף שנמצאים בסמיכות לגדר הם בדיוק כמו כל מוצב קדמי של צה"ל שבו מושקעים כל האמצעים וכל המכשירים וכל התקציבים, ולצערי, אני לא מצליח לקבל לזה מענה.

איתמר רביבו: דיברנו על נתיב העשרה שדרך הגישה אליה היא דרך חשופה ממש.

איתמר רביבו: ביקשנו דרך מילוט עם אמצעים, אני לא מצליח לקבל.

איתמר רביבו: כל מי שמגיע מדבר בנימוס, הכול בסדר.

איתמר רביבו: שורה התחתונה, מענה אני לא מצליח לקבל.

איתמר רביבו: לא מצליח.

איתמר רביבו: סוגיה נוספת היא ההיערכות לפינוי.

איתמר רביבו: אני מגיע עוד הפעם לנתיב העשרה כי בסבב האחרון שהיה יצא לי לבקר שם.

איתמר רביבו: אני רואה שבהתחלה, איך שמתחיל האירוע, אנשים מתחילים לאט-לאט להתפנות.

איתמר רביבו: ואני לא חושב שגם שם אנחנו צריכים לתת להם לעמוד במבחן הזה.

איתמר רביבו: יש את הסוגיה של ההיערכות לפינוי, מה שנקרא, מלונית.

איתמר רביבו: קבעו לנתיב העשרה איזשהו יעד של מלונית בערבה.

איתמר רביבו: עכשיו, אם אנחנו מדברים על משהו חשוב גם בחירום, זה לנסות לשמור על השגרה גם בתקופת חירום.

איתמר רביבו: ואף אחד לא חיי בסרט שמישהו ייסע מערבה כל יום למקום העבודה שלו בתל אביב, ברחובות או במקום אחר.

איתמר רביבו: ביקשנו לשנות את המיקום.

איתמר רביבו: עכשיו, כולם מסכימים שזה מה שצריך לקרות, אבל בשורה התחתונה זה לא קורה.

איתמר רביבו: נמצאים פה נציגי משרד הפנים, שאני חייב לומר ולציין לשבח את אלי רגב שנמצא בקשר רציף ותמידי, אבל עדיין אני לא מצליח לקבל מענה.

איתמר רביבו: פנינו, אז למה מחכים?

איתמר רביבו: יהיה עוד פעם אירוע וצריך פינוי ואז כולם בלחץ שזה יברח לפה וזה ילך לשם.

איתמר רביבו: למה צריך לחכות לאירוע הבא?

איתמר רביבו: יש לנו מספיק זמן כדי להיערך לזה, ואני מבקש לתת את הדעת גם לגבי הסוגיה הזו.

איתמר רביבו: נקודה נוספת – אנחנו מדברים כל הזמן על עוטף עזה, שאלה יישובים שנמצאים בטווח של 7 ק"מ.

איתמר רביבו: עכשיו, מה זה עוטף עזה?

איתמר רביבו: מה זה 7 ק"מ?

איתמר רביבו: הייתה לפני שנתיים, לפני חמש שנים, רקטת קאסם שהטווח שלה היה 7 ק"מ, אז אמרו: טוב, זה הטווח, זה ה-7 ק"מ.

איתמר רביבו: לי יש יישובים, כמו בית שקמה, כרמיה, שנמצאים בקו 8 ק"מ.

איתמר רביבו: יש שם אנשים קשישים שחיים לבד בבית.

איתמר רביבו: אנשים קשישים.

איתמר רביבו: ברגע שיש אזעקה הקשיש יורד מתחת לשולחן.

איתמר רביבו: אדם בן 70, בן 80, זה מה שהוא עושה.

איתמר רביבו: אין לו לאן ללכת.

איתמר רביבו: צריך לתת את הדעת לזה.

איתמר רביבו: אמרתי את זה גם במפגש האחרון כשהיה ראש הממשלה באוגדה, מה זה עוטף עזה.

איתמר רביבו: מי אמר שהאיום שהיה נכון לפני שמונה או עשר שנים רלוונטי להיום?

איתמר רביבו: אז נראה לנו שלמקום הזה ולנקודה הזאת היא לא באמת נותנת מענה לצרכים של היישובים.

איתמר רביבו: אני, למשל, גר בבאר גנים.

איתמר רביבו: שוב הבת שלי, בת 12, כמו שאמר פה אלון, מהסבב הסלמה האחרון, כל יום מתחילה לבכות סתם בלי סיבה, בלי סיבה.

איתמר רביבו: שואל אותה: מה קרה?

קריאה: בת כמה?

איתמר רביבו: בת 12.

איתמר רביבו: הבת שלי, תמר, כל יום מתחילה לבכות.

איתמר רביבו: כלום, שום סיבה, שום דבר, מסבב הסלמה האחרון.

איתמר רביבו: נצמדים לממ"ד כל יום, גם בזמן שגרה, שום סיבה.

איתמר רביבו: יש גם אצלנו, כמו שאמר תמיר, עלייה מטורפת בכמות הפניות למרכזי החוסן, והפניות הללו לא קורות בזמן חירום.

איתמר רביבו: הן קורות חודש וחודשיים אחרי.

איתמר רביבו: ותחושת הביטחון והחוסן אמורים לקרות בימים האלה, בזמן השגרה שאחרי החירום, כי מי יודע מתי יקרה הדבר הבא?

איתמר רביבו: ומבחינתי, זו לא הנקודה המשמעותית.

איתמר רביבו: הנקודה המשמעותית היא איך מתמודדים עם השלכות של אירועי החירום האלה בשגרה.

איתמר רביבו: ולזה אנחנו לא מצליחים לקבל מענה.

איתמר רביבו: ממש לא.

איתמר רביבו: אז זאת נקודה נוספת שאני חושב שצריך להתייחס אליה.

איתמר רביבו: מבחינת העוטף – מה זה עוטף?

איתמר רביבו: לי, למשל, במועצה, כמו שאמרתי, יש חמישה יישובי עוטף.

איתמר רביבו: וזה לא שבתי הספר נמצאים ביישוב כזה או אחר.

איתמר רביבו: כולם נמצאים באותו מקום.

איתמר רביבו: אני לא רואה איזשהו צורך לעשות הבחנה בין יישוב כזה או אחר.

איתמר רביבו: אני מבקש שתינתן הדעת גם לגבי הסוגיה הזאת.

איתמר רביבו: תודה רבה.

אבי דיכטר: תודה רבה, רביבו.

אבי דיכטר: אופיר, אתה בשל?

אבי דיכטר: אופיר, ארבע דקות לרשותך.

אופיר ליבשטיין: בוקר טוב.

אופיר ליבשטיין: קודם כול, באמת אני רוצה לברך על כך שאתם מגיעים לפה.

אופיר ליבשטיין: זה חשוב מאוד בשבילנו.

אופיר ליבשטיין: תראו, אנחנו נמצאים באמת בקונפליקט מאוד בעייתי.

אופיר ליבשטיין: אנחנו חיים בשני עולמות.

אופיר ליבשטיין: מצד אחד, אנחנו צומחים וגדלים וממשיכים לבנות, ממשיכים לעבד את הקרקע עד המטר האחרון.

אופיר ליבשטיין: אנחנו מביאים לפה הייטק ותעשייה, ומייצרים פה חינוך טוב.

אופיר ליבשטיין: ובאמת האזור שלנו, מסתכל על שער הנגב, צמח בעשר השנים האחרונים מ-5,000 תושבים קרוב ל-9,000 תושבים וממשיכים לצמוח ולבנות, וזה על אף הכול.

אופיר ליבשטיין: זה הדבר שצריכים לזכור, כי באמת אנחנו נמצאים בקונפליקט הזה: מה להציג – את התמונה הזאת של הצמיחה?

אופיר ליבשטיין: או את התמונה הזאת, הקשה?

אופיר ליבשטיין: אנחנו צריכים לשים את הדברים על השולחן.

אופיר ליבשטיין: בשנה האחרונה נפל דבר, השתנה פה משהו.

אופיר ליבשטיין: ב-17 שנים הייתה ככה כל פעם עלייה של המתח, של הירי וכדומה; בנקודה מסוימת היה איזשהו מבצע, תקופה אחרי זה תקופה ארוכה של שקט.

אופיר ליבשטיין: אנשים, התושבים יכלו לנשום אוויר, להיפתח, לבנות מחדש.

אופיר ליבשטיין: בשנה וחצי האחרונות, עשרה סבבים, יום-יום הנושא הזה של השריפות, בלונים.

אופיר ליבשטיין: הצטרפו אלינו פה עכשיו האיומים האלה של הנ"ט, שהולכים להרחיב עליהם, וכל מיני דברים כאלה.

אופיר ליבשטיין: השריפות האלה שמגיעות, הרוח שמביאה את כל השריפות למרחב הזה בתקופה קשה.

אופיר ליבשטיין: זה מה שגורם לאנשים – קשה יותר למלא את הריאות בחמצן מסבב לסבב.

אופיר ליבשטיין: אתה בקושי יכול לבנות את עצמך.

אופיר ליבשטיין: ולזה אנחנו צריכים לשים לב.

אופיר ליבשטיין: אני חושב שזה הדגש המשמעותי: חל שינוי בשנה האחרונה לעומת 17 השנים האחרונות.

אבי דיכטר: שינוי לרעה.

אופיר ליבשטיין: שינוי לרעה, שאין את היכולת, את החוסן הזה, לבנות את עצמנו, התושבים, מחדש בין מבצע למבצע.

אופיר ליבשטיין: זה כרגע לא קיים.

אופיר ליבשטיין: הוא לא מאפשר לנו את היכולת למלא את עצמנו מחדש.

אופיר ליבשטיין: זה משהו שאנחנו צריכים לשים לנו מול העיניים ולשים את זה על השולחן.

אבי דיכטר: אתה יכול לומר משהו ביחס לגידול?

אבי דיכטר: אמרת שהגידול הוא מ-5,000 ל-9,000.

אבי דיכטר: זו כמעט הכפלה.

אופיר ליבשטיין: נכון, בעשר השנים האחרונות.

אבי דיכטר: אתה יכול לאפיין את השנה וחצי האחרונות ביחס לשמונה וחצי השנים הקודמות?

אופיר ליבשטיין: אנחנו נראה את התוצאות האלה רק בעוד כמה חודשים; לא נוכל לראות את זה עכשיו.

אופיר ליבשטיין: תזכור, גם כשאנשים עוברים תקופה, הפעילות שהם שעושים, זאת אומרת, אם הם מחליטים להישאר, לעזוב, לעשות שינוי, כל דבר כזה לוקח כמה חודשים.

אופיר ליבשטיין: זה לא מהיום לעכשיו.

אופיר ליבשטיין: אנחנו צריכים לזכור, יש פה באמת מלחי הארץ שגרים פה וחיים פה.

אופיר ליבשטיין: וגם הקול הוא קול בעייתי.

אופיר ליבשטיין: גם אנחנו בתור ראשי מועצות, או אלון בתור ראש העיר – לאיזה קול לתת ביטוי יותר חזק?

אופיר ליבשטיין: הקול שבאמת קשה בו?

אופיר ליבשטיין: או הקול שצומח?

אופיר ליבשטיין: כי בסוף אנחנו רוצים להביא פה תושבים, שיבואו לפה לחזק את התושבים שלנו.

אופיר ליבשטיין: וזה מעמיד אותנו בקונפליקט לא פשוט.

אופיר ליבשטיין: אני רוצה לגעת בנקודה – תראו, אני מסתכל על זה – האזור שלנו הוא – תראו, היה פה לפני – אולי אני אגע בזה – לפני איזה שלושה חודשים מישהו ניסה לומר שהוא אחראי על כל הנושא של החלטות ממשלה.

אופיר ליבשטיין: ואמרתי לו: תשמע, אנחנו חייבים לחזק פה, להשקיע פה בחינוך, להשקיע פה בתשתיות, להשקיע פה בתרבות ובקהילה.

אופיר ליבשטיין: הוא אומר לי: תשמע, אופיר, אתה צודק, אבל בכל הפריפריה צריכים – גם בירוחם, בדימונה, בקריית שמונה.

אופיר ליבשטיין: ואז נפל לי האסימון: אנחנו לא פריפריה, שעה מתל אביב.

אופיר ליבשטיין: אנחנו מוצב קדמי; אנחנו קו קדמי.

אופיר ליבשטיין: וזה שינוי תפיסה.

אופיר ליבשטיין: וכמו שמשקיעים 3, 4, לא יודע כמה מיליארדי שקלים בקיר התת-קרקעי הזה, המכשול, מה שהיה מדובר, בשביל לתת מענה, וזה נשמע הגיוני, אנחנו צריכים גם לזכור להשקיע את זה גם בצד האזרחי פה.

אופיר ליבשטיין: כי אם לא נעבה את המוצב הקדמי הזה ולא נחזק אותו, אז הוא ייחלש והמוצב הקדמי הבא יהפוך להיות אשקלון, אחרי זה אשדוד.

אופיר ליבשטיין: וזה משהו שאנחנו צריכים לראות את זה מול העיניים כל הזמן.

אופיר ליבשטיין: בשבוע שעבר היה פה מנכ"ל משרד החינוך.

אופיר ליבשטיין: אני לא יודע אם זה קשור ממש לחוץ וביטחון, אבל בשביל להבין – החוסן הוא חוסן ביטחוני.

אופיר ליבשטיין: פגישה שלמה לנסות להסביר מה הצרכים פה.

אופיר ליבשטיין: אנחנו צריכים פה כיתות יותר קטנות, עוד סייעת חוסן בכל גן.

אופיר ליבשטיין: הילדים פה נמצאים באתגר אמיתי, ואנחנו צריכים לראות את זה מול העיניים שלנו.

אופיר ליבשטיין: סייעת בכל גן, שיהיו יותר מבוגרים פר ילדים צעירים.

אופיר ליבשטיין: זה משהו שהוא גם בחינוך, בבתי ספר וגם בגני ילדים.

אופיר ליבשטיין: אנחנו צריכים להשקיע בפעילויות תרבות ולחזק.

אופיר ליבשטיין: זו נקודה אחת.

אופיר ליבשטיין: אנחנו צריכים לזכור נקודה אחרונה – אנחנו אומנם מוצב קדמי, אבל אנחנו לא מוצב חודר.

אופיר ליבשטיין: וזה משהו שצריכים לשים לנו מול העיניים.

אופיר ליבשטיין: יש כאן כל מיני תוכניות ורעיונות לכל מיני חסמים והסתרות וסוללות וקירות וכדומה.

אופיר ליבשטיין: כל מה שרוצים לעשות, צריכים לעשות בראייה אזרחית.

אופיר ליבשטיין: אנחנו רוצים שיחיו פה אזרחים.

אופיר ליבשטיין: אם צריכים לעשות פה קיר חוסם או איזה משהו, מסתור, שיבואו עם מסלול אופניים שיהיה הגיוני לאנשים שגרים פה, שלא נהיה פה עכברים בתוך מחילות כאלה.

אופיר ליבשטיין: אנחנו לא נסכים לזה בשום אופן.

אופיר ליבשטיין: צריכים לתת פה מענה לדבר הזה.

אופיר ליבשטיין: כל דבר שמדברים עליו בנושא מיגון, הסתרה, חסימה, חייב לבוא בראייה אזרחית.

אופיר ליבשטיין: זו נקודה נוספת ועל זה אנחנו ממש נעמוד על רגליים האחוריות כדי שיהיה פתרון מלא לדבר הזה.

אופיר ליבשטיין: דבר אחרון הוא הנושא הזה של התקציבים, מיגון, רח"ל וכדומה.

אופיר ליבשטיין: אני לא בקיא ממש בזה, אבל כל פעם שאני מבקש לראות איך אנחנו פה מקבלים עוד סיוע מרח"ל, שמלווים אותנו פיזית, ונמצאים פה וכדומה, הבעיה היא שזה נתקע אחר כך בתקציב.

אופיר ליבשטיין: אני לא אחזור על הנושא של כל תוכניות הפינוי, שזה משהו תאורטי; אני לא יודע אם זה באמת ישים, אם זה יהיה באמת כשצריכים את הזה בזמן אמת; אם זה יעבוד ויהיה לזה את התקציב הנכון.

אופיר ליבשטיין: הנושא של מיגון, מיגוניות, תוספת לכל מיני מבני ציבור, מבני חינוך חברתי – חייבים לקדם את הדברים האלה ולתת, לשחרר את זה.

אופיר ליבשטיין: אני מבין שיש תוכנית עבודה מסודרת לרח"ל.

אופיר ליבשטיין: צריכים לתת להם – אני לא יודע, משרד הביטחון, מי אחראי על זה – לשחרר להם את האפשרות להוציא לפועל את התוכנית הזאת, שנוכל לעבוד כמו שצריך.

אופיר ליבשטיין: לסיכום, מצד אחד, אנחנו חיים פה באמת בקונפליקט יום-יומי.

אופיר ליבשטיין: שני סיפורים שחיים בתוכנו, כל פעם סיפור אחר יותר חזק, וזה משתנה בערך בשעות.

אופיר ליבשטיין: פעם אחת, זה הסיפור של התמיכה, של הבנייה, של הפיתוח; יש פה באמת אנשים חבל על הזמן.

אופיר ליבשטיין: מצד שני, הקושי האמיתי, ויש פה קושי אמיתי, לכולם קשה.

אופיר ליבשטיין: לכל אחד יש את הדרך שלו להביע את זה כלפי חוץ איך הוא מתמודד עם הקושי הזה.

אופיר ליבשטיין: תודה.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: אנחנו עוברים הלאה.

אבי דיכטר: גמרנו עם כל ראשי המועצות האזוריות וראש העיר שהגיעו.

אבי דיכטר: אנחנו עוברים לנציגים של המועצות.

אבי דיכטר: שלוש דקות לכל אחד.

אבי דיכטר: ארמי, בבקשה.

ארמי פרג: שלום לכולם.

ארמי פרג: אני חייב לציין בפני הוועדה שכולם יודעים שהמציאות בדרום השתנתה.

ארמי פרג: כמו שאמר איתמר, המציאות השתנתה.

ארמי פרג: טילים יותר מדויקים ועם יותר חומר נפץ.

ארמי פרג: אנחנו במועצה האזורית מרחבים, ממש ב-25-7 ק"מ, רוב היישוב, 90% מהיישובים שלנו, וב-70% מהבתים אין מיגון.

ארמי פרג: דיברנו על זה גם בישיבות הקודמות.

ארמי פרג: חייבים לתת את הדגש לזה, לעזור לתושבים למגן את הבתים שלהם, מעין הלוואת מדינה כזאת לטווח ארוך.

ארמי פרג: אתם צריכים להבין, בסבב האחרון, ל-100% מהילדים שפנו לעזרה, מבדיקה שעשינו, אין בבתים מיגון.

ארמי פרג: זאת אומרת, יש לזה התאמה של אחד מול אחד.

אבי דיכטר: כל ילד שיש לו מיגון לא בא לחוסן.

ארמי פרג: לכל ילד שפנה לפסיכולוגים אין מיגון.

ארמי פרג: אצלנו אין מרכזי חוסן, שגם זה דבר שצריך לשים את הדגש עליו.

ארמי פרג: אין לנו את העזרה הזאת מהמדינה, מה שיש בעוטף, וטוב שעוזרים בעוטף.

ארמי פרג: אבל אני אומר גם שהוועדה צריכה לשים את הדגש על זה, לעזור במיגון, בטווח של 40-7 ק"מ, אם זה באופקים, אם זה אצל איתמר, אם זה במרחבים, ב-40-7 ק"מ.

ארמי פרג: ממש, אתה רואה את זה בצעקה של הילדים.

ארמי פרג: קודם כול, אין מרכזי חוסן ואין להם גם לאן לפנות; יש חוסר בפסיכולוגים.

ארמי פרג: ואם רוצים לעבור את הסבב הבא, ובכלל את המלחמה הבאה, עם חוסן של הקהילה האזרחית, אתם חייבים לשים את הדגש על זה, אדוני.

ארמי פרג: תודה.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: אייזיקסון?

אילן אייזיקסון: קודם כול, תודה על הכינוס.

אילן אייזיקסון: גדי ביקש שאני אמסור שהוא מצטער שהוא לא יכול להגיע; אבל הוא שמח על המפגש הזה.

אילן אייזיקסון: לדבר אחרי אלון ותמיר זה קצת קשה, אבל אני אגע בשלוש נקודות.

אילן אייזיקסון: גם חיים ביבס העלה את הנושא של הרבש"צים.

אילן אייזיקסון: זה מאוד בוער לנו.

אילן אייזיקסון: יש לי 33 רבש"צים.

אילן אייזיקסון: שיהיה איזשהו הסדר איתם.

אילן אייזיקסון: אני לא רוצה להיכנס לזה.

אילן אייזיקסון: חיים דיבר מאוד יפה בנושא הזה.

אבי דיכטר: רק הערה בנושא של הרבש"צים, ואני אומר את זה גם לחברי הכנסת.

אבי דיכטר: אנחנו ישבנו השבוע על נושא הרבש"צים.

אבי דיכטר: גובשה כבר טיוטה של הצעת חוק בנושא של הרבש"צים.

אבי דיכטר: אגב, אחרי מחלוקת בתוך המִילְיֶה שלכם, הגיעו בסופו של דבר להסכמה.

אבי דיכטר: אני אומר לחברי הכנסת: זה תהליך חקיקה שיונח לפתחנו ממש עם תחילת הכנסת הבאה.

אבי דיכטר: ההסכמה בתוך עולם המועצות היא עוד תעזור מאוד לנו להתקדם ולקדם את הנושא הזה.

אבי דיכטר: יש כמובן את המהלך של משרד הביטחון, אבל אני פשוט אומר את זה לצורך עדכון.

אבי דיכטר: סוגיית הרבש"צים היא סוגיה שהוועדה מטפלת בה.

אבי דיכטר: וצודק ביבס שאמר: זה נושא לחקיקה.

אבי דיכטר: זה לא נושא, מה שנקרא, "תעשה טובה".

אבי דיכטר: זה נושא לחקיקה.

אבי דיכטר: יש שם סוגיה תקציבית, כל אחד מאיתנו מכיר את הבעיה; אבל רק לעדכן, הנושא הזה הוא לפתחנו ממש לחקיקה בכנסת הבאה.

אבי דיכטר: בבקשה.

אבי דיכטר: סליחה, אילן.

אילן אייזיקסון: אין בעיה.

אילן אייזיקסון: אז אני לא רוצה להוסיף.

אילן אייזיקסון: אני גם מכיר את הישיבה שהייתה לכם לפני יומיים.

אילן אייזיקסון: אז אין צורך להרחיב על זה.

אילן אייזיקסון: מרכיבי ביטחון ביישובים – במועצה האזורית אשכול יש 32 יישובים, שבעה יישובים מעל ה-7 ק"מ.

אילן אייזיקסון: יש ארבעה יישובים בין 7 ק"מ ל-8 ק"מ.

אילן אייזיקסון: הם לא זכאים למרכיבי ביטחון אפילו הבסיסיים ביותר.

אילן אייזיקסון: אני חושב שזה פוגע, זה תסכול לחוסן, לשוויוניות.

אילן אייזיקסון: אני כן רוצה איזושהי התייחסות למעל ה-7 ק"מ.

אילן אייזיקסון: וגם מה שתמיר אמר, התחיל כל נושא בית הספר בניצני אשכול, פגיעה במיגון, עלות מאוד כבדה, מיליון שקלים, שלקח מעל שנתיים לקבל.

אילן אייזיקסון: סוף-סוף הצלחנו, אני חושב שהצלחנו – אני לא בקיא בכל הפרטים – לקבל את הסכום מכל הגורמים ומתחילים לעבוד עוד הקיץ, בתקווה.

אילן אייזיקסון: אבל, כמו שתמיר אמר, יש המון מבנים שעשינו להם מיגון לפני עשר, 15 שנים, שאין אחזקה.

אילן אייזיקסון: אנחנו מקבלים מפיקוד העורף, אני כקב"ט מועצה מקבל אחזקה; אין אחזקה למרכיב הזה.

אילן אייזיקסון: אז צריך לראות איך אפשר להכניס את הנושא של האחזקה לדברים.

אילן אייזיקסון: תודה רבה.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: אנחנו עוברים לניר מאיר, מזכ"ל התנועה הקיבוצית.

אבי דיכטר: ניר, בבקשה.

אבי דיכטר: שלוש דקות לרשותך.

ניר מאיר: שלום לכולם.

ניר מאיר: יש לי אומנם היסטוריה די ארוכה של עבודה בגזרת העוטף, אבל אני לא מהליגה של ראשי המועצות.

ניר מאיר: ולכן, אני לא רוצה להתייחס בכלל לפרקטיקה.

ניר מאיר: אני רוצה לגעת בשתי נקודות שאפשר לראות אותן ולהבין בהן היטב מהמקום שבו אנחנו מתבוננים על המרחב.

ניר מאיר: ראשית, יש תקופת מעבר פוליטית ואין תקציבים ולא ברור.

ניר מאיר: צריך להיות ברור לכולם – כשיצטרכו, יהיו פתרונות.

ניר מאיר: כן תקציבים לא תקציבים, כן ממשלה לא ממשלה – האזור הזה צריך לדעת שכשיצטרכו, יהיו פתרונות.

ניר מאיר: גם תוכנית מלונית לא תוקצבה לפני צוק איתן; היא תוקצבה בדיעבד.

ניר מאיר: אבל הציבור צריך לדעת שיש מאחוריו מדינה חזקה וכשצריך, יהיה פתרון.

ניר מאיר: לנהל את השגרה זה מאוד מתסכל, ה"שיגרום" הזה שתיארנו אותו פה.

ניר מאיר: כולנו מכירים את זה מרחוק.

ניר מאיר: יש מי שמכיר את זה מאוד-מאוד מקרוב וזה באמת קשה.

ניר מאיר: אבל זה התפקיד של הרשויות המקומיות, לזה הן נבחרו.

ניר מאיר: וזאת לא משימה פשוטה, והתפקיד של הממלכה הוא לעזור להם כמיטב יכולתה.

ניר מאיר: אני לא רוצה להיכנס לפרטים.

ניר מאיר: הם הרבה יותר בקיאים ממני, הם נמצאים בחזית.

ניר מאיר: אני רוצה לדבר על תופעה אחרת, מאוד חדשה, מאוד קשה.

ניר מאיר: תראו, יש 21 יישובים צמודי גדר.

ניר מאיר: 21 יישובים שאצלם כל האיומים הם יותר.

ניר מאיר: שם המנהרה זה איום מוחשי, שם נופלים יותר בלונים, שם נופלים יותר קסאמים, שם הסיכוי שתהיה פאזה שתגיע אליהם יותר גדולה.

אבי דיכטר: מה זה בכלל "צמוד גדר"?

ניר מאיר: 4 ק"מ.

אבי דיכטר: עד 4 ק"מ.

ניר מאיר: אנחנו בשבוע שלישי של צוק איתן, בישיבה אצל אלון שוסטר, הגדרנו את זה "כשוכני ארץ המנהרות".

ניר מאיר: יש כאן פחד פסיכולוגי נוסף מאוד גדול שלא היה קודם.

ניר מאיר: יש 21 יישובים כאלה: מושב אחד, נתיב העשרה; העיר שדרות; שני קיבוצים דתיים, עלומים וסעד; ו-17 קיבוצים שלנו.

ניר מאיר: 17 הקיבוצים האלה לא מקבלים ביקורים.

ניר מאיר: הם נעלמו מהמפה.

ניר מאיר: כשאני הייתי יושב-ראש, בניר עם בשנים קשות שרון היה, אולמרט היה, הנשיא פרס היה, כולם באו.

ניר מאיר: 17 קיבוצים שלנו, ממשלת ישראל "יוק".

ניר מאיר: זה לא בא על חשבון הדבר הזה, זה לא עולה כסף, זה לא מאמץ; אבל מוכרחים לשדר שכאן, לאורך הגדר, כולנו עם אחד.

ניר מאיר: אי-אפשר להמשיך עם הקו הזה.

ניר מאיר: הוא בלתי נסבל.

ניר מאיר: הם לא יגידו את זה.

ניר מאיר: אז אני אומר את זה.

ניר מאיר: תודה.

אבי דיכטר: תודה רבה, ניר.

אבי דיכטר: אמיתי, יושב-ראש הקיבוץ הדתי, בבקשה.

אמיתי פורת: שלום.

אמיתי פורת: תודה שאתם באים.

אמיתי פורת: תודה למוטי שעזר גם בחלק מהיוזמה הזאת.

אמיתי פורת: תודה לאבי שהיה איתנו גם בכינוס בעלומים, נתן הרצאה חשובה על הביטחון, נתן פרספקטיבה.

אמיתי פורת: תראו, אמרו את זה פה ראשי הרשויות, ואני רוצה שהוועדה תשים לב שיש שינוי; והשינוי, כמו שנאמר, הוא שינוי לרעה.

אמיתי פורת: ואם המרכיב של החוסן האזרחי שדיברו עליו פה הרבה לא יקבל איזושהי דחיפה משמעותית וכלים והתגברות על כל הביורוקרטיות ועל המריבות ששמענו גם בתוך משרד הביטחון ודברים אחרים – אז המציאות הזאת תחלחל ותפגע בביטחון בצורה ישירה.

אמיתי פורת: זה הסיפור.

אמיתי פורת: אבי, שאלת על הדמוגרפיה: איך זה יתבטא?

אמיתי פורת: האם יש נסיגה מהצמיחה הדמוגרפית?

אמיתי פורת: אז אמרו לך פה שזה לוקח כמה חודשים, לפעמים זה לוקח יותר; אבל זה מה שצריך לעשות.

אמיתי פורת: זאת אומרת, צריך להבין שזה המרכיב האזרחי של חוסן האזרחי, או הנשק המשולב החשוב ביותר במערכה הזאת שבה אנחנו נמצאים.

אמיתי פורת: וכולם אומרים, בצדק, שאנחנו לפני שלב נוסף.

אמיתי פורת: אז בשנה, בשנה וחצי האחרונות, אנחנו שומעים את זה מכולם.

אמיתי פורת: אתם תשמעו את זה מהתושבים, שמעתם מראשי הרשויות.

אמיתי פורת: זו הנקודה המרכזית ואיתה צריך לצאת ואיתה צריך לעשות את התוכניות.

אמיתי פורת: כמה דברים שקשורים אלינו, למרחב הכפרי של האזור הזה.

אמיתי פורת: אז אני - - - איזו נקודה קטנה אבל חשובה עבורנו בתקנות של הפיצויים: פיצוי לעבודה בענפי השירות במצב חירום, במצב ביטחון מיוחד.

אמיתי פורת: משהו בתקנות היום לא מכסה את זה.

אמיתי פורת: אז אם גננת לא מגיעה לעבודה ביישוב שלנו, אין לזה פיצוי היום בתקנות של מס רכוש וקרן פיצויים.

אמיתי פורת: וצריך לעדכן, לתקן ולהתאים את זה כדי שיהיה פיצוי גם למרחב הכפרי.

אמיתי פורת: מיגון למבנים מרכזיים שלנו ביישובים מאפשר שמירה על החוסן הקהילתי והתכנסות גם במצבי חירום.

אמיתי פורת: וזה דבר מאוד חשוב.

אמיתי פורת: ואין היום מבנים, או שיש מעט מאוד אפשרויות להתכנס, למשל, כמו ביישובים שלנו כאן, בסעד ובעלומים.

אמיתי פורת: וכיוצא בזה, מיגון לעסקים.

אמיתי פורת: וזה חלק מהחוסן.

אמיתי פורת: זאת אומרת, לא צריכה להיות פה איזו טובה אישית שתמיר עידאן, ראש המועצה, עושה כדי להשיג מיגונית לגזר בקיבוץ סעד.

אמיתי פורת: אנחנו צריכים פתרון בשביל זה.

אמיתי פורת: צריך פתרון מערכתי בשביל זה.

אמיתי פורת: אין סיבה שזה לא יהיה חלק מהתפיסה.

אמיתי פורת: אמרתי, היכולת לקיים פה עסקים גם בחירום ולעבוד ולהמשיך להתפרנס היא חלק מהחוסן האזרחי, שבסוף הוא הנשק המשולב שלנו בביטחון.

אמיתי פורת: הנושא של השריפות הוא נושא מרכזי.

אמיתי פורת: אנחנו צריכים איזושהי תוכנית מסודרת לטיפול, או בלקיחת האחריות של היישובים שעושים את זה באופן וולונטרי.

אמיתי פורת: צריכה התארגנות מסודרת לעניין הזה כדי שהטיפול בשריפות – תראו, לדבר הזה יש אפקט גם כלכלי וגם בעיקר אפקט פסיכולוגי משמעותי ביותר; וצריך לדעת לטפל בו.

אמיתי פורת: אני לא נכנס לעניינים הביטחוניים, אבל היכולת לטפל בשריפה מהר ולכבות אותה ולצמצם את הנזק היא קריטית.

אלון אלשיך: מי שרוצה, יכול לבוא ב-12:00 לקיבוץ ניר עם, לראות איך עושים את זה, את מה שאתם לא עושים.

ניר שוחט: נכון.

אלון אלשיך: עשינו מערכת אזרחית עצמאית, עם אורך של 20 מטר, מצלמת תרמית ורחפן כיבוי, כי אתם לא עושים את זה.

אבי דיכטר: מי אדוני, בבקשה?

אבי דיכטר: מי אדוני?

אלון אלשיך: מכיוון שהשריפות אינן איום מדיני, אלא מציאות של האזור שלנו, אתם לא עושים את זה.

אבי דיכטר: מה שמך?

אבי דיכטר: מה שמך?

אבי דיכטר: רק לדעת.

אבי דיכטר: מה שמך, סליחה?

אלון אלשיך: קוראים לי אלון אלשיך.

אלון אלשיך: אני נמצא בקיבוץ ניר עם.

אלון אלשיך: התחילו לקרוא לי אלון בלון, כי עזרתי לפתור את הבעיה של הבלונים, כי אתם לא עושים את זה.

אבי דיכטר: כן?

אלון אלשיך: אז בקיצור ולעניין, אני שמעתי מאנשי מפיקוד העורף – תסתכלו לי בעיניים – ששמו ידיים על הכרס שלהם ואמרו לי: זה לא איום בטחוני.

אלון אלשיך: אני אומר שזה איום ביטחוני וזה איום מדיני וזה איום אסטרטגי.

אלון אלשיך: ואנחנו לא נחיה פה ככה.

אלון אלשיך: ואנחנו עומדים פה על כתפיים של ענקים, ואנחנו חלוצים, ואתם מזלזלים בנו.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אמיתי פורת: משפט האחרון.

אמיתי פורת: זה באמת הנושא של החקלאות, לא רק העניין של השריפות, אלא נושא החקלאות.

אמיתי פורת: הייתה סדרה של כתבות השבוע בנושא של חקלאות.

אמיתי פורת: אחת מהן עסקה באזור הזה.

אמיתי פורת: צריך לתמוך באופן מיוחד בחקלאות בעוטף.

אמיתי פורת: זה חלק מהחוסן.

אמיתי פורת: והסוגיה של מחירי המים או מה שראו בכתבה ב"כאן" השבוע, נדמה לי יום שלישי – כדאי להסתכל על זה.

אמיתי פורת: זה יהיה חלק מאותו חוסן אזרחי, חוסן כלכלי, שיאפשר פה את הצמיחה, את המשך הצמיחה הדמוגרפית ולא את הנסיגה.

אמיתי פורת: זה הסיפור הגדול.

אמיתי פורת: בואו נתמוך בזה.

אמיתי פורת: תודה.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: אחרון הדוברים מהצד הממסדי, קב"ט מועצות אזוריות, אורי, בבקשה.

אורי בן יהודה: תודה רבה.

אורי בן יהודה: אני מלווה את עוטף עזה לא מעט שנים, בטח בשלוש השנים האחרונות שבהן אני עובד במרכז המועצות האזוריות.

אורי בן יהודה: ואני חושב, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שאני לא שמעתי את עוצמת ההתבטאות שהציגו פה ראשי הרשויות, את הטונציה, ואני מציע שנקשיב להם כולנו; כי, בעיניי, זה מלמד על השבר שהאזור הזה נמצא בו.

אורי בן יהודה: סוגיה אחת מרכזית שעלתה פה בין השורות היא סוגיית מערכות היחסים בתוך משרד הביטחון.

אורי בן יהודה: תראו, כשהקימו את רח"ל לפני הרבה מאוד שנים, אז הציניקנים בינינו אמרו שחוץ מרח"ל הקימו עוד ארגון אחד סודי שנקרא לא"ה.

אורי בן יהודה: לא"ה זה: לא אני, הוא.

אורי בן יהודה: זה קורה בין משרדי הממשלה, זה קורה בתוך משרד הביטחון.

אורי בן יהודה: לפחות כוועדת החוץ והביטחון אני חושב שנכון שתכנסו לזה, ויפה שעה אחת קודם, על מנת לראות מי עוסק במה בכל המגרש הזה.

אורי בן יהודה: סוגיית הרבש"צים – אנחנו שותפים לעשייה.

אורי בן יהודה: ואני רק מבקש להדגיש נקודה אחת, דיברנו עליה, אבי, גם ביום שני.

אורי בן יהודה: חקיקה זה תהליך שייקח זמן.

אורי בן יהודה: יש בעיה שצריך לסכם אותה מול משרד הביטחון היום.

אורי בן יהודה: אנחנו, אגב, היום אחר הצוהריים יושבים עם משרד הביטחון, וזה מה קורה עד אז.

אורי בן יהודה: כי נכון להיום היישובים, רוב היישובים, לא חתמו על החוזים החדשים שמשרד הביטחון הוציא להם.

אורי בן יהודה: משרד הביטחון עצר להם את השכר, ומה-1 באוגוסט הם לא יוכלו לשלם משכורות לרבש"צים.

אורי בן יהודה: דיברנו על זה גם ביום שני וצריך לעסוק בעניין הזה.

אורי בן יהודה: נקודה אחרונה בנימה האישית.

אורי בן יהודה: אני בעוד שבוע מסיים את עבודתי במרכז המועצות.

אורי בן יהודה: אני מבקש להודות לך, אבי, באופן אישי ולחברי הוועדה.

אורי בן יהודה: אני יודע כמה פעלתם ופועלים לטובת הביטחון, בטח במרחב הכפרי, ושתמשיכו בזה.

אורי בן יהודה: תודה רבה.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: אני לא הייתי ממהר להוציא הודעה כזו, כי הוועדה עוד לא הצביעה על זה.

אבי דיכטר: אז לא כדאי לך.

אבי דיכטר: אבל תודה רבה, בכל מקרה.

קריאה: הייתה כבר ועדה אחת שהצביעה; זה לא עזר לו.

אבי דיכטר: תודה רבה, אורי, בכל מקרה, גם על הדברים וגם על המפגשים איתך לאורך הרבה מאוד שנים, למרות שהיום באת בלי הכובע המפורסם.

אורי בן יהודה: מה פתאום.

אורי בן יהודה: הוא פה.

אורי בן יהודה: אין דבר כזה.

אבי דיכטר: אז סליחה.

אבי דיכטר: סליחה.

אבי דיכטר: אנחנו מבקשים ממספר תושבים שביקשו לדבר, לפי רשימה שנרשמתם.

אבי דיכטר: שלוש דקות.

אבי דיכטר: נא לקחת מיקרופון כדי שנוכל לשמוע אתכם.

אבי דיכטר: אני כבר אומר את השמות.

אבי דיכטר: חמוטל, ראשונה.

אבי דיכטר: לאחר מכן – ניר ושמעון.

אבי דיכטר: זו השלישייה הפותחת.

אבי דיכטר: חמוטל?

חמוטל דויטשמן: שלום.

חמוטל דויטשמן: אני חמוטל.

חמוטל דויטשמן: אני לא תושבת האזור.

חמוטל דויטשמן: אני מזכירת קיבוץ עלומים.

חמוטל דויטשמן: אני בת האזור, אני בת קיבוץ ניר עוז, ולכן, מבחינתי, חזרתי הביתה אחרי לא מעט שנים.

חמוטל דויטשמן: אני אגיד כמה מילים דווקא כמי שבאה קצת מרחוק, ואני רואה את התמודדות היום-יומית עם כל נושא הביטחון בכל ההיבטים.

חמוטל דויטשמן: אמיתי ככה דיבר על זה קודם.

חמוטל דויטשמן: אז אני אגיד, גם הנושא הזה של העסקים, שהיכולת להמשיך ולנהל עסקים גם כשיש שריפות וגם כשהעובדים צריכים לבוא, וזו בדיוק העונה הבוערת ואין להם מיגונית שהם יכולים להגיע אליה בזמן סביר בתוך בתי האריזה, שזה מה שקורה לנו בעלומים.

חמוטל דויטשמן: בכלל הגעה של העובדים במצבים ביטחוניים לחוצים לעבודה שאחרי זה לוקח זמן עם כל נושא הפיצוי והפיצוי לעובדים, שחשוב לנו לשמר אותם, בעיקר במערכות הקהילתיות.

חמוטל דויטשמן: כדי לשמור על השגרה, אנחנו מפצים אותם ואחרי זה לא מקבלים פיצוי, ומנסים להתמודד עם זה.

חמוטל דויטשמן: וזה באמת הסיכון שאמיתי הציג.

חמוטל דויטשמן: גם כל הנושא של להמשיך ולקיים את המערכות הקהילתיות בזמן חירום, כשזמן חירום זה לא רק בנקודה עצמה.

חמוטל דויטשמן: דיברו פה על בלבול בין השגרה לחירום.

חמוטל דויטשמן: ואני יכולה להגיד עוד פעם, כשאני באה ממקום אחר בארץ לכאן, והחוויה הזאת שאתה כל הזמן עוסק בנושא של הביטחון, זה משהו שהוא פתאום נופל עליך out of the blue; "צבא אדום" בבוקר, זה ההתארגנות של הילדים, ופתאום זה קורה כשהילדים נמצאים בגני המשחקים.

חמוטל דויטשמן: הצורך באיזושהי תמיכה, שהיא תמיכה כל הזמן, ולא רק במצב הביטחוני כשהוא קורה, אלא צריך לבנות את זה ושזה יהיה איזשהו מערך תמיכתי כל הזמן.

חמוטל דויטשמן: נראה שיש כאן שבועות רגועים, הכול היורד.

חמוטל דויטשמן: לא.

חמוטל דויטשמן: דווקא בזמנים האלה צריך שתהיה פה עזרה באמת מאוד מסיבית של אנשי טיפול, של אנשים שיכולים ללוות את ההורים, אנשים שיכולים ללוות את העובדים שמגיעים הינה, כדי להמשיך ולתמוך באוכלוסייה.

חמוטל דויטשמן: אני חושבת שההגדרה של מוצב קדמי היא מאוד-מאוד נכונה.

חמוטל דויטשמן: אלה אנשים שכאילו חיים בשלווה והכול שגרה, אבל זה מקום שזקוק לאיזושהי תמיכה כל הזמן.

חמוטל דויטשמן: אנחנו צריכים את העזרה של המדינה גם בבינוי ובעזרה בתשתיות ובהבאה של אוכלוסייה ושיהיה לה איפה לגור, ובתשתיות טובות, וגם בכל נושא העסקי והתמיכה במצבים הביטחוניים האלה.

חמוטל דויטשמן: תודה.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: ניר?

ניר שוחט: שמעון ידבר קודם.

שמעון אלחרט: שלום לכולם.

אבי דיכטר: רגע, שמעון, אתה מדבר אחרי ניר.

ניר שוחט: לא חשוב, לא חשוב.

ניר שוחט: אני נותן לו.

אבי דיכטר: אוקיי.

שמעון אלחרט: למי שלא מכיר אותי, שמי אלחרט שמעון.

אבי דיכטר: תרים את המיקרופון, אנחנו לא שומעים אותך.

שמעון אלחרט: למי שלא מכיר אותי, שמי אלחרט שמעון.

שמעון אלחרט: אני מסעדן מהעוטף.

שמעון אלחרט: אני מייצג את המסעדנים בעוטף עזה.

שמעון אלחרט: נתתם לי שלוש דקות, קצת קשה לסכם 19 שנים בשלוש דקות.

שמעון אלחרט: אני אנסה לסכם את השנה וחצי האחרונות בשלוש דקות.

שמעון אלחרט: אני רוצה לפתוח בסיפור קטן שימחיש עד כמה כולכם פה לא הצלחתם, פשוט לא הצלחתם במשימה שלכם.

שמעון אלחרט: יש פעם בשנה טקס לחלוקת תארים במכללת ספיר שקרובה לשדרות.

שמעון אלחרט: אנחנו כמסעדנים נערכים לטקס הזה, ולמה?

שמעון אלחרט: בסיום הטקסים כל המשפחות מגיעות לאזורי הבילוי – מסעדות, פאבים, פיצריות וכדומה – ופשוט יושבים יחד עם הבוגרים וחוגגים את חלוקת התארים שלהם.

שמעון אלחרט: כמובן, מבחינתנו, אנחנו צריכים להיערך עם צוות עובדים גדול, להיערף עם הכנות יותר גדולות, עם הזמנות יותר גדולות.

שמעון אלחרט: וכצפוי, ביום רביעי הגיעו כולם.

שמעון אלחרט: כשאני אומר "כולם" זה סדר גודל של 300-250 איש שנכנסו למסעדה שלנו, והכול עבר בשלום.

שמעון אלחרט: יום חמישי שוב, אנחנו נערכים עם אותו צוות, עם אותן כמויות עובדים, עם ההכנות המתוגברות – ואזעקה אחת קוטעת לנו את הכול; אזעקה או טיל אחד, זה אפילו לא סבב.

שמעון אלחרט: אני לא יודע אם הצבא הגיב אחר כך.

שמעון אלחרט: אני לא יודע אם בכלל אנשים בארץ היו מודעים למה שאנחנו עברנו.

שמעון אלחרט: אני והשותף שלי, ג'ורג' שיושב שם, יושבים בחוץ אצלנו במסעדה ופשוט היינו בהלם.

שמעון אלחרט: אין מילה אחרת.

שמעון אלחרט: 250 איש קמים ועוזבים אותנו כשאני לא עשיתי שום דבר רע.

שמעון אלחרט: אני יודע לתת שירות טוב, אני יודע לעשות אוכל טוב.

שמעון אלחרט: חלקכם יושבים אצלי; עם חלקכם דיברתי.

שמעון אלחרט: אני חושב שאתם – אני לא רוצה להשתמש במושג "מעלימים עין", אבל בהחלט הערבות ההדדית היא מכם והלאה.

שמעון אלחרט: וכשאני אומר "מכם והלאה" אני מתכוון אליכם, חברי הכנסת, כי אתם הנבחרים שלנו, אתם אלה שאמורים לדאוג לתושבים.

שמעון אלחרט: יושבים פה גם נציגי משרד האוצר.

שמעון אלחרט: אני חושב שיש התעלמות מוחלטת של משרד האוצר מכל מה שקשור למסעדנים בעוטף.

שמעון אלחרט: ישבתי אצל חלקכם במשרד, דיברתם יחד איתי על קפה.

שמעון אלחרט: אתם מכירים את המצוקות שלנו, אתם מכירים את הבעיות שלנו.

שמעון אלחרט: אנחנו מצפים שלא תגלו רק אמפתיה, כי בסוף, מה לעשות, עם אמפתיה אנחנו לא הולכים למכולת.

שמעון אלחרט: אנחנו צריכים שתעשו צעדים משמעותיים עבור המסעדנים בעוטף.

שמעון אלחרט: אולי זה נשמע גרנדיוזי וגדול, אבל אין לכם מושג כמה זה פשוט וקל.

שמעון אלחרט: משרד האוצר יחד עם קרן הפיצויים החליטו להעניק פיצויים על נזקים ישירים לדבוראים כי, מה לעשות, נשרפו להם הכוורות, לחקלאים כי נשרפו להם השטחים, ולתיירות.

שמעון אלחרט: אותנו, המסעדנים, לא הכניסו לענף התיירות.

שמעון אלחרט: אתמול ישבנו עם גפני, יושב-ראש ועדת הכספים; בחור מאוד נחמד, הקשיב לנו בקשב רב.

שמעון אלחרט: אנחנו הבנו שהמפתחות נמצאים במשרד האוצר, כמו שאתה אמרת לנו, אבי.

שמעון אלחרט: במשרד האוצר ולא אצל גפני.

שמעון אלחרט: אנחנו מבקשים מכם: תעזור לנו.

שמעון אלחרט: יש לכם השפעה, אתם יכולים להשפיע.

שמעון אלחרט: אנחנו לא יכולים לחכות לבחירות.

שמעון אלחרט: אותי לא מעניין מי נמצא בממשלה, מי נמצא בקואליציה, מי נמצא באופוזיציה.

שמעון אלחרט: אותי מעניין העסקים שלי, מה לעשות.

שמעון אלחרט: בסוף אנחנו לא רוצים לסגור.

שמעון אלחרט: ואני מניח שאתם יודעים כמה תעלה לכם לשקם את הכלכלה בעוטף במידה שהיא תקרוס.

שמעון אלחרט: אתם רק צריכים להכניס לכם לראש שמעבר לטרור הביטחוני שאנחנו חווים פה יש גם טרור כלכלי שעליו אף אחד לא נותן את הדין.

שמעון אלחרט: מה לעשות, אני מגדל פה שלושה ילדים עם פוסט-טראומה.

שמעון אלחרט: אני עושה את זה לבד; אני עושה את זה טוב.

שמעון אלחרט: עצוב להגיד, אבל הפנמתי את זה.

שמעון אלחרט: אני חי 19 שנים תחת איומי טילים.

שמעון אלחרט: אני גר בשדרות 40 שנה.

שמעון אלחרט: אני דור שלישי בשדרות.

שמעון אלחרט: אני לא מתכוון לעזוב את שדרות.

שמעון אלחרט: אני אעזוב רק בגללכם, אם בסוף אף אחד לא ייתן לי את הרשת הכלכלית; כי רשת ביטחון אף אחד לא מסוגל לתת לי.

שמעון אלחרט: תודה רבה.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: ניר, בבקשה.

ניר שוחט: צוהריים טובים.

ניר שוחט: אני ניר שוחט מקיבוץ ניר עם.

אבי דיכטר: רק שנייה, שנייה אחת.

קריאה: ניר אחר?

אלון דוידי: רק שנייה אחת לעדכן.

אלון דוידי: אנחנו מלווים את זה, גם אני כראש הרשות.

אלון דוידי: זה בדיוק העניין.

אלון דוידי: נפגשים עם שר האוצר בשבוע הבא, אבל אין ועדת כספים.

אלון דוידי: אם צריך לעשות תיקון לחוק הפיצויים, כרגע אין ועדת כספים שמתכנסת.

קטי קטרין שטרית: יש.

אבי דיכטר: יש.

אבי דיכטר: שתי ועדות סטטוטוריות קיימות.

קטי קטרין שטרית: אלון, אני חברה בוועדת הכספים, אבל הנושא הזה לא עלה.

אלון דוידי: אבל זה מה שאני אומר.

אלון דוידי: שנייה, זה מה שאני אומר.

אלון דוידי: אם אתם תבואו ותגדירו שכל מה שקשור לעוטף עזה הוא כמו זה, אז נדלג.

אלון דוידי: כל פעם אומרים לי: רגע, זה לא שוטף.

אלון דוידי: עזבו את החלטות ממשלה שחצי מהן תקועות עכשיו בוועדות.

אלון דוידי: אני אתן לכם דוגמה, אלי כהן בזמנו, אחלה שר כלכלה, נתן לנו 2 מיליון שקלים לפתח אזור תעשייה.

אלון דוידי: זה לא עובר.

אלון דוידי: זה לא עובר.

אלון דוידי: הכול תקוע.

אלון דוידי: פה זה מקרה יותר גרוע.

שמעון אלחרט: סליחה, יש לי משפט אחד שלא אמרתי.

אלון דוידי: אני רוצה להגיד משהו על שמעון וניר.

אלון דוידי: אלה לא חבר'ה של תמיכה, שמבקשים.

אלון דוידי: אלה חבר'ה תותחים שהקימו עסקים בהשקעות של מיליוני שקלים, והם לא באים בקטע של נדבות או משהו.

אלון דוידי: הם החזית שלנו.

אלון דוידי: הם חבר'ה שאני אומר לכם שהקימו עסקים, שלומדים איך להקים את העסקים.

אלון דוידי: לשמעון יש את "רשת גרג", אחת הטובות בארץ.

אלון דוידי: ניר הקים מותג, שחבל שלא הקמתי אותו לפניו.

ניר שוחט: אני מוכר אותו, לאור המצב.

אלון דוידי: הקים מותג חבל על הזמן באמת מאפס, מאפס.

אלון דוידי: והם לא מבקשים מיליונים, הם כולה מבקשים לקבל את האפשרות לחיות כמו כולם.

שמעון אלחרט: אני חייב להגיד משפט אחרון, תודה על רשות הדיבור.

שמעון אלחרט: ההתרשמות שאני קיבלתי היא שמשרד האוצר מפחד.

שמעון אלחרט: הוא לא מפחד לתת לנו פיצויים; הוא מפחד שעכשיו יקומו עשרות מסעדנים מאשקלון, או מסעדנים מבאר שבע, או מכבסות מהעוטף, או פיצוציות מהעוטף, או אני לא יודע אילו עסקים יצטרפו.

שמעון אלחרט: אני לא יודע לעשות מחאות.

שמעון אלחרט: אתם, התפקיד שלכם, לדעת לנצל את הכסף למטרה מוצדקת.

שמעון אלחרט: אני חושב שאנחנו – אין יותר מוצדק מזה.

אבי דיכטר: תודה.

אבי דיכטר: ניר, בבקשה.

ניר שורמן: צוהריים טובים לכולם.

ניר שורמן: תודה על הזדמנות לדבר.

ניר שורמן: מי שלא מכיר אותי, קוראים לי ניר שורמן.

ניר שורמן: אני רבש"צ מושב דקל.

ניר שורמן: אני 19 שנה רבש"צ.

ניר שורמן: אני גם יושב-ראש הוועד הארצי של הרבש"צים.

ניר שורמן: וכל מי שאולי מרים גבה, אז כן יש ארגון כזה.

ניר שורמן: הוא נקרא ארגון הרבש"צים.

ניר שורמן: אנחנו מאוגדים בהסתדרות הלאומית.

ניר שורמן: יש לנו ועד.

ניר שורמן: 321 חברים, מתוך 407 רבש"צים.

ניר שורמן: אני בא להעלות את הסוגיה – אני מתנצל שאני מדבר רק על העוטף; אני למעשה מייצג את כולם, כי כולם נמצאים באותה בעיה.

ניר שורמן: האירוע הזה של הרבש"צים – אם דיברו פה אנשים נחמדים לפניי על תחושת הביטחון, אז הרבש"צ ביישוב הוא תחושת הביטחון.

ניר שורמן: הוא הראשון שפוגש את התושב; הוא הראשון להגיב לאירוע; הוא נמצא שם תמיד, 24/7, 365 ימים בשנה.

ניר שורמן: לוקח הרבה מאוד זמן לבנות את התפקיד הזה.

ניר שורמן: זה תפקיד שמצריך את האמון של הציבור בו.

ניר שורמן: זה לא תפקיד שאתה נכנס אליו לשנה-שנתיים; זה תפקיד ארוך, לוקח זמן עד שהוא זוכה לאמון הציבור ולאמון המערכת, ועד שהוא לומד לעבוד.

ניר שורמן: הוא צריך להכיר את כל המערכות מסביב.

ניר שורמן: ואנחנו עושים ממשקים עם כולם.

ניר שורמן: רבש"צ הוא לא רק "מחבל בעין, כדור בראש"; רבש"צ גם נותן פתרונות כשגונבים ביישוב, כשיש אנשים חשודים ביישוב, כשיש וונדליזם ביישוב, כשיש שריפות ביישוב; כי אנחנו מכבים הרבה שריפות.

ניר שורמן: הוא נותן עוד מגוון שירותים רחב שאינו רק פרופר ביטחוני.

ניר שורמן: מה שאנחנו מבינים לאחרונה, גם מדיבורים שמגיעים אלינו דרך משרד הביטחון, הוא שמשרד הביטחון קונה שירותי שמירה; כך הוא מגדיר את זה.

ניר שורמן: אנחנו לא שומרים; אנחנו עושים עוד הרבה-הרבה מעבר לזה.

ניר שורמן: אם הייתי שומר, הייתי עובד שמונה שעות והולך הביתה.

ניר שורמן: אנחנו לא שומרים.

ניר שורמן: אנחנו נותנים לתושבים שלנו מגוון רחב של שירותים שצריך לקחת אותם בחשבון.

ניר שורמן: כל הסוגיות של קיצוץ רבש"צים מעל 7 ק"מ או מעל 15 ק"מ – חד-משמעי, רבש"צ ביישוב הוא דבר נצרך ואי-אפשר לוותר עליו.

ניר שורמן: אי-אפשר לוותר עליו.

ניר שורמן: עניין חצאי משרות – אני לא יודע מה זו חצי משרה.

ניר שורמן: זו חצי אחריות?

ניר שורמן: עובד חצי משעות היום?

ניר שורמן: אז אם בשעה 02:00 יש אירוע, הוא לא קם כי הוא עשה את השמונה השעות שלו בבוקר?

ניר שורמן: אני לא מכיר את הדברים האלה.

ניר שורמן: אבל כך הדברים האלה מוגדרים.

ניר שורמן: רבש"צים הוגדרו כמרכיב ביטחון למשך המון-המון שנים.

ניר שורמן: רבש"צ הוא לא מרכיב ביטחון; רבש"צ הוא גוון חי ונושם; הוא לא עמוד תאורה והוא לא חתיכת גדר.

ניר שורמן: יש לו משפחה, יש לו ילדים.

ניר שורמן: ורבש"צ עושה את הדבר הכי הזוי בעולם, שנוגד כל דבר הגיוני: כשיש אירוע ביטחוני, הוא עוזב את הילדים שלו, את המשפחה שלו, ורץ לטפל בתושבים שלו.

ניר שורמן: אני רבש"צ 19 שנה.

ניר שורמן: הילדים שלי לא מכירים אותי באירועים.

ניר שורמן: הם נזרקים לממ"ד ואני יוצא החוצה לראות איפה נפל קאסם, או חלילה, אם איזה תושב צריך טיפול או סיוע, או כל דבר אחר.

ניר שורמן: בהתאם לזה צריך גם להתייחס אליהם.

ניר שורמן: זה לא בושה גם לדבר על נושא השכר שלנו.

ניר שורמן: נושא השכר שלנו הוא מתחת לכל ביקורת; לא נגעו בו שנים.

ניר שורמן: בעניין הזה צריך לטפל.

ניר שורמן: יש רפרנטים מספיק טובים בשביל להשוות את השכר שלנו אליהם.

ניר שורמן: כנ"ל נושא העסקה שלנו.

ניר שורמן: אנחנו צריכים מעסיק אחד שהוא גם נותן לנו את ההוראות וגם משלם לנו את השכר.

ניר שורמן: לא יכול להיות שרבש"צ עובד תחת ארבעה מעסיקים.

ניר שורמן: אין מצב כזה.

ניר שורמן: בין אם זה הצבא, היישוב שלו שהוא המעסיק החוקי שלו, משרד הביטחון שמעביר תקציבים דרך המועצה, ועכשיו גם המשרד לביטחון הפנים.

ניר שורמן: שיחליטו על מעסיק אחד שאני נשמע לו ולהוראות שלו, ויחסכו לי את כל הקונפליקטים האלה.

ניר שורמן: אני לא צריך להתנגש כל פעם.

ניר שורמן: הוראה של מח"ט אומרת לי: לסוגר.

ניר שורמן: וראש הוועד שלי אומר לי: מה פתאום?

ניר שורמן: תכניס את הפועלים, כי אנחנו צריכים עובדים.

ניר שורמן: אני לא צריך להיות באמצע, בין הפטיש לסדן; ועוד, לא משנה איזו החלטה אני אקבל, אני אחטוף מהצד השני על הראש.

ניר שורמן: אם אני מצדד בראש הוועד שלי, אז המח"ט שולל לי את כתב המינוי שלי, שזה למעשה פיטורים.

ניר שורמן: ואם אני מקשיב למח"ט, ראש הוועד שלי מפטר אותי מהעבודה.

ניר שורמן: אנחנו לא רוצים להיות שם.

אבי דיכטר: תודה, ניר.

אבי דיכטר: משפט אחרון.

ניר שורמן: משפט אחרון.

ניר שורמן: אנחנו מבקשים לעבור להיות עובדי משרד הביטחון.

ניר שורמן: אני מאמין – וגם הגשתי למר דיכטר נוסח מאוד-מאוד מפורט – שהדבר הזה יסדר את כל תהליך העסקה שלנו.

ניר שורמן: הוא יעשה סדר בכל תהליך העסקה שלנו.

ניר שורמן: אפשר לדבר על הכול.

ניר שורמן: תודה רבה.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: ניר שוחט, בבקשה.

אבי דיכטר: דילגנו עליך קודם.

ניר שוחט: תודה.

ניר שוחט: אז אני ניר שוחט, תושב קיבוץ ניר עם.

ניר שוחט: אני מגדל פה שלושה ילדים.

ניר שוחט: אני חי באזור כבר 12 שנים.

ניר שוחט: וכמו שאלון אמר, אני ואשתי הקמנו מסעדה פה באזור.

ניר שוחט: בראש ובראשונה, אני חושב שצריך להפסיק להתייחס ולטפל באזור הזה בסיוע של הסכמות, כי על הכול מסכימים איתנו: שצריך לסייע פה בביטחון, שצריך לסייע פה במיגון, שצריך לסייע פה בתרבות, בחינוך, בסיוע כלכלי.

ניר שוחט: מסכימים איתנו על הכול, אבל זה בושש להגיע.

ניר שוחט: אני לא מצליח להבין איך האזור שלנו, שנמצא כרגע, בשנה וחצי האחרונות, במלחמת התשה, איננו משהו ברמה המדינית.

ניר שוחט: אומרים דברים, כמו: נכון, זה חשוב, אבל יש גם את העניין בעכו, ויש את העניין של שדה התעופה באילת.

ניר שוחט: אנחנו מתמודדים עם טרור, לא עם איזו בעיה מדינית-ארצית, וצריכים לקבל את ההתייחסות המתאימה.

ניר שוחט: ובהמשך לדברים של שמעון, אני ואשתי הקמנו מסעדה פה לפני תשע שנים בלי שום סיוע מהמדינה.

ניר שוחט: ואנחנו מרגישים שהונו אותנו, כי בשנים 2009-2007 כן פיצו את העסקים פה.

ניר שוחט: וזה נתן לי את הרוח הגבית להשקיע פה 2 מיליון שקלים בפתיחת מסעדה.

ניר שוחט: אני מעסיק היום 60 עובדים.

ניר שוחט: ואני לא מצליח לסגור את החודש, וזה לא בגלל שאני לא יודע לעשות את העבודה.

ניר שוחט: יעידו עליי אחרים, אני מניח שהם יעידו טוב.

ניר שוחט: זה בגלל שאני לא יודע לממן את הפסדי הטרור.

ניר שוחט: עכשיו, מה קורה לכל האנשים שלמרות הכול, למרות הכול, בוחרים לגור פה, לגדל משפחה, רוצים לבלות, רוצים ליהנות?

ניר שוחט: ברגע שפוגעים בתעשייה, בכלכלה, אז פוגעים במרקם החיים פה, פוגעים בתרבות, פוגעים בפנאי.

ניר שוחט: ואלה שכן בוחרים לגור פה, למרות האיום הביטחוני, גם מאבדים את כל המוטיבציה מכל כך הרבה זוויות.

ניר שוחט: אני מבין שהפתרון עם בני הדודים שלנו הוא מאוד קשה, ואני מבין שהחמאס רשם לעצמו הישגים מדהימים: שם את הילדים שלנו במרכז החוסן, מבאר שבע ועד לאשקלון.

ניר שוחט: קשה לפתור את הסוגיה הזאת, אבל באמת לתת להם לרשום לעצמם הישג גם בזירה הכלכלית?

ניר שוחט: בואו ניתן להם למוטט לנו את הזירה הכלכלית; בואו נזלזל בעוד מסעדה משדרות, בעוד מסעדה בניר עם; יאללה לסגור את העסק, יבוא מישהו אחר.

ניר שוחט: לא.

ניר שוחט: לא יבוא מישהו אחר.

ניר שוחט: תסתכלו פה עלינו, אבי, תסתכל עליי, אין עוד משוגעים שישקיעו את הכסף הזה בעיר הזאת.

ניר שוחט: וזה היה ללא סיוע מהמדינה.

ניר שוחט: אנחנו לא צריכים כזה אבסורד גדול כדי להמשיך, לפרוח, לשגשג.

ניר שוחט: אנחנו מאוד גאים במה שאנחנו עושים פה.

ניר שוחט: אבל בלי הביטוח הקטן הזה מהמדינה, אני מאבד את העסק; 60 העובדים מאבדים את מקום עבודתם; התושבים מאבדים עוד איזשהו מקום שמאפשר להם קצת לנשום אוויר, להתאוורר ולהמשיך לקיים כאן חיים, סוג של "שיגרום", או איך שתקראו לזה.

ניר שוחט: זו לא בעיה אזורית, גלובלית; זו בעיה מדינית.

ניר שוחט: תתייחסו אלינו בהתאם.

ניר שוחט: אולי אז יבוא שינוי.

ניר שוחט: בינתיים, זה רק טיפול בהסכמות: כן, כן, אנחנו איתך.

ניר שוחט: תודה רבה.

אבי דיכטר: תודה רבה, ניר.

אבי דיכטר: הדובר הבא, אלון אלשיך.

אלון אלשיך: חברים, תודה רבה שבאתם.

אלון אלשיך: אני פה.

אלון אלשיך: תודה.

אלון אלשיך: אתם השארתם אבל את הציונות שלכם ב-02, באזור חיוג 03.

אלון אלשיך: אתם פה.

אלון אלשיך: אתם שכחתם למה אנחנו פה.

אלון אלשיך: אני מצטער.

אלון אלשיך: אנחנו פה בשביל לנצח.

אלון אלשיך: אנחנו פה בשביל לחיות, בשביל להתאהב, בשביל להקים עסקים, בשביל להרוויח כסף, לגדול.

אלון אלשיך: אנחנו לא פה בשביל להיות ה-Buffer שלכם.

אלון אלשיך: אנחנו לא יכולים לסבול יותר את הבלונים, את הטילים האלה, בשביל שלא תצטרכו לעשות משהו.

אלון אלשיך: זה אמור לעבוד הפוך; אתם אמורים לתמוך בנו בשביל שאנחנו נוכל לעשות דברים.

אלון אלשיך: הספר הזה הולך לחיות בסְפָר הישראלי מול טרור עממי ומול טרור אחר נכתב - - - ואתם לא בקשב.

אלון אלשיך: אתם לא במשחק, לא עכשיו בממשלה, לא במערכת הבחירות.

אלון אלשיך: אף אחד לא מדבר על זה בכלל.

אלון אלשיך: לוקחים אותנו for granted; לוקחים את הרבש"צים, החברים, באמת For granted.

אלון אלשיך: הם כבר שם, הם כבר יכבו שריפות בלי ביטוח, בלי כבאים, בלי כלום.

אלון אלשיך: הם כבר שם.

אלון אלשיך: הוועד כבר שם.

אלון אלשיך: חברים, אני לא רוצה לצאת באיומים.

אלון אלשיך: אנחנו לא נחסום צמתים, אבל חלאס.

אלון אלשיך: תסתכלו רגע בראי.

אלון אלשיך: אתם לא מבינים מה קורה פה.

אלון אלשיך: יש פה אנשים.

אלון אלשיך: אני מצטער לדבר על עצמי, אבל כשהתחיל הטרור של הבלונים החלטתי שאעשה מעשה.

אלון אלשיך: ארגנתי פה "אקתון".

אלון אלשיך: למי שלא יודע, זה כנס של מומחים.

אלון אלשיך: גייסתי אחרי זה כסף, הקמנו פה, כל מיני אנשים מתוך היישובים שחברו יחד, כמו שישראל הישנה והטובה, אם אתם עוד זוכרים, עשתה.

אלון אלשיך: חברו ביחד בצורה אזרחית והקימו מערכות שלמות לנטרול של בלוני הטרור.

אלון אלשיך: עד עכשיו קיבלנו אפס שקלים מכולם.

אלון אלשיך: בכבאות אמרו לי: מה אתה רוצה?

אלון אלשיך: זה טרור, לך למפא"ת.

אלון אלשיך: מפא"ת אמרו לי: מה אתה רוצה?

אלון אלשיך: זה שריפות, לך לכבאות.

אלון אלשיך: היינו בפיקוד העורף, היינו בכל מקום ואתר.

אלון אלשיך: בכל מקום ואתר.

אלון אלשיך: היינו גם בתקשורת.

אלון אלשיך: לאף אחד לא אכפת.

אלון אלשיך: באמת אני שותף כאן למה שאנשים אמרו.

אלון אלשיך: עם המחמאות האלה אנחנו לא יכולים לקנות כלום, שום דבר.

אלון אלשיך: אנחנו צריכים התגייסות.

אלון אלשיך: אתם רוצים אנשים כמונו.

אלון אלשיך: ועוד פעם, בשביל להזכיר לכם את מה ששכחתם, ואיך להגיד?

אלון אלשיך: To make Shaar Hanegev great again?

אלון אלשיך: באמת, בואו בשעה 16:00 לקיבוץ ניר עם.

אלון אלשיך: אז תלמדו ותיזכרו בכל מה ששכחתם – איך ישראלים הם קטנים, זריזים, חכמים וחוצפנים ומנצחים; לא רק עסוקים בלא להפסיד.

אלון אלשיך: תודה רבה.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: חבר'ה, אנחנו לא מוחים כפיים בישיבות של הוועדה.

אבי דיכטר: אז דלגו על זה.

אבי דיכטר: עפר שלומי, בבקשה.

 << דובר >> עפר שלומי: טוב.

 << דובר >> עפר שלומי: שמי עפר שלומי.

 << דובר >> עפר שלומי: אני בקיבוץ סעד כבר הרבה שנים.

 << דובר >> עפר שלומי: ויש לי את הזכות הגדולה, אני חושב, לעמוד בראש מוסד חינוכי קטן, מיוחד במינו, שנקרא "נקודת חן".

 << דובר >> עפר שלומי: זו פנימייה טיפולית של משרד החינוך לנערות בקצה הרצף.

 << דובר >> עפר שלומי: כפי שכולנו זוכרים, אני מתאר לעצמי, כל אלה עם שיער השיבה כמוני, לפני 30 שנה פיארו את התנועה הקיבוצית 50 חברות נוער.

 << דובר >> עפר שלומי: נשארנו אנחנו ועוד משהו בצפון, נדמה לי.

 << דובר >> עפר שלומי: אנחנו נלחמים בשיניים על המקום הזה.

 << דובר >> עפר שלומי: הבנות חווות איתנו את כל מה שחווים כאן.

 << דובר >> עפר שלומי: ישנות בממ"ד והכול.

 << דובר >> עפר שלומי: הן באות לכאן אף על פי שהמצב הוא כזה.

 << דובר >> עפר שלומי: באמת, ברוך השם.

 << דובר >> עפר שלומי: המקום הזה נמצא היום בסכנת סגירה.

 << דובר >> עפר שלומי: תכף אגיד מדוע, זה בעיקר עניין תקציבי.

 << דובר >> עפר שלומי: אבל אני חושב שאם מקום כזה נסגר בעוטף עזה, זה הרבה מעל ומעבר לבעיה של הבנות ושל ההורים שלהן.

 << דובר >> עפר שלומי: יש לזה משמעות מרחיקת לכת אם מקום כזה לא ישרוד.

 << דובר >> עפר שלומי: העניין הוא תקציבי – אני אגיד רק עוד מילה אחת – באמת התקציב שמשרד החינוך נותן מבוסס לפי איזשהן קטיגוריות, לפי איזשהם ממוצעים שונים.

 << דובר >> עפר שלומי: אנחנו מקום קטן.

 << דובר >> עפר שלומי: מקום קטן, הוצאות גדולות, ההוצאות הקבועות גדולות.

 << דובר >> עפר שלומי: ואי-אפשר לשרוד עם זה.

 << דובר >> עפר שלומי: משרד החינוך לא יודע מה לעשות איתנו, לא יודע, אין לו פתרון.

 << דובר >> עפר שלומי: והמציאות היא שראש המועצה היקר שלנו חזר מסאו פאולו עכשיו, אתמול, שלשום.

 << דובר >> עפר שלומי: ובין שאר המשימות, היה לגייס כסף למקום שלנו כדי שישרוד.

 << דובר >> עפר שלומי: ואני חושב שפנימייה כזאת, שבאמת מטפלת בקצה הרצף – זו בושה, בעיניי, שקיבוץ סעד צריך לשים כל שנה, והוא שם כל שנה, רבע מיליון שקלים מכספו כדי שהיא תשרוד.

 << דובר >> עפר שלומי: עכשיו, אתם לא משרד האוצר.

 << דובר >> עפר שלומי: אבל אני חושב שכל מי שמבין את המשמעות של סגירה של מקום כזה, חשוב שיעשה כל מאמץ כדי שלא ייסגר.

אבי דיכטר: תודה רבה.

תמיר עידאן: אבי, מילה אחת בעניין.

תמיר עידאן: אנחנו מנסים תקופה מאוד ארוכה – כי באמת, בעינינו, לסגור כזה מוסד דווקא פה, יש לזה משמעויות מאוד-מאוד גדולות.

תמיר עידאן: יש הרבה אנשים טובים בדרך שניסו כל מיני – משרד הרווחה, משרד החינוך וכולי.

תמיר עידאן: אף אחד לא יודע לפתור את הבעיה.

תמיר עידאן: הקיבוץ הוציא לי לפני כשנה סוג של מכתב שאולי נחשוב על סגירה, כי אנחנו לא מצליחים, כי קיבוץ סעד, מה לעשות, בתקופה הזאת דווקא לא התחזק; ואנחנו מפעל גזר ב-35 מיליון, לא קיבל את המענקים; הגזר קרס; נכנסו באמת לתקופות לא פשוטות.

תמיר עידאן: אני בטוח, אני מכיר את האנשים פה, שאם זה לא היה כואב, הם אפילו לא היו מעלים את הנושא.

תמיר עידאן: אני הלכתי וביקשתי מהקהילה בסאו פאולו, הם מגיעים לפה בשבוע הבא, לאמץ את המקום.

תמיר עידאן: אנחנו הרמנו ידיים מהמוסדות של המדינה.

תמיר עידאן: אנחנו לא ניתן לדבר הזה להיסגר.

תמיר עידאן: אבראו לוונטל (Abrão Lowenthal), הנשיא של קרן היסוד בסאו פאולו, הבטיח לי שלוקחים את זה כפרויקט מספר אחד.

תמיר עידאן: אני ויתרתי על דברים אחרים כדי לאמץ את המקום.

תמיר עידאן: אני בכלל לא מדבר על השיפוץ של המקום, שנראה כמו מלפני 200 שנה.

תמיר עידאן: אני חושב שזה דגל, ומה שצריך לראות בו עושים איתו.

תמיר עידאן: זה דגל, זו ציונות, זה ניצחון אזרחי אמיתי של המקום הזה.

תמיר עידאן: אסור לסגור את המקום הזה.

אבי דיכטר: תודה רבה, תמיר.

אבי דיכטר: מירה?

אבי דיכטר: שלוש דקות לרשותך, בבקשה.

נירה שפק: תודה.

נירה שפק: אני פונה אליכם כתושבת האזור בתחומים שהוועדה אחראית עליהם.

נירה שפק: דבר ראשון, אני רוצה להגיד שאנחנו חלוצים, ואנחנו פה כאזרחי מדינת ישראל.

נירה שפק: מאוד התעקשנו הרבה זמן שלא יקראו לנו עוטף עזה ולא להגדיר אותנו לפי עזה.

נירה שפק: ואז אמרנו שאנחנו עוטף ישראל.

נירה שפק: ואז ניר אמר לי: נירה, אנחנו לא עוטף; אנחנו ישראל.

נירה שפק: זו נקודת ההנחה שלנו.

אבי דיכטר: מאיפה את ומה תפקידך, נירה?

נירה שפק: אני נירה שפק מכפר עזה.

נירה שפק: אני רוצה להגיד עוד כלל שאומר: לנו מותר להגיד שאנחנו חזקים; לכם כמנהיגים אסור לקחת את זה כמובן מאליו.

נירה שפק: אתם, כל משרדי הממשלה, לא צריכים להסתמך על זה שאנחנו חזקים.

נירה שפק: התפקיד שלכם הוא לוודא שנישאר חזקים ולהעצים אותנו באזור שלנו, כדי שנוכל להגיד כל הזמן שאנחנו חזקים וכדי שלא תהיה שחיקה.

נירה שפק: אני רוצה להתייחס לנקודה אחת שעלתה: התקנות לשעת חירום שהוועדה הזו עוסקת בהן.

נירה שפק: אני חושבת ששווה לבוא ולפתוח את התקנות לשעת חירום ולדבר מה הן כוללות.

נירה שפק: כל ההגדרות של מצבי החירום מסתיימות ביום שמישהו מכריז על שגרה.

נירה שפק: אנחנו יודעים את המשמעויות של זה, גם מבחינה תקציבית וגם מבחינת החוסן.

נירה שפק: להכניס תוכנית ברורה מה זה אומר מצבי חירום ואיך חוזרים ממצב חירום למצב שגרה.

נירה שפק: בעניין הזה חשוב לי לשתף אתכם במונח חדש שיש אצלנו, שלדעתי הוא מדליק נורה אדומה.

נירה שפק: אני שומעת יותר ויותר תושבים שאומרים שאנחנו נמצאים לא בהסדרה אלא ב"המרחה", מורחים אותנו.

נירה שפק: ואסור לנו להגיע למצב שבו התושבים לא סומכים על הגופים במדינה שלהם.

נירה שפק: ולכן, אני מאוד מבקשת שנתפח את הנושא הזה ונדבר עליו ונגייס את התקציבים ונגדיר את ההגדרות.

נירה שפק: הדבר האחרון הוא נושא המסעדנים.

נירה שפק: המסעדות בשבילנו זה לא מקום לאכול בו; זה החוסן.

נירה שפק: כשאני רוצה להתאוורר מהמצב, אני הולכת לבית קפה או למסעדה.

נירה שפק: זה חלק מהחוסן כמו מרכזי החוסן, וכך צריך להתייחס אליו.

נירה שפק: ולכן, אני מבקשת שגם בתחום הזה נעשה את העבודה מהר, כי אני רואה את החברים שלי, שכל אחד מעסיק 60-40 איש, סטודנטים ומשפחות; אם הם יסגרו, זה לא רק פחות פרנסה; זה פחות חוסן ופחות יכולת להתאוורר.

נירה שפק: תודה.

אבי דיכטר: תודה רבה, נירה.

אבי דיכטר: מירב כהן, בבקשה.

מירב כהן: קודם כול, כמובן תודה שהוועדה באה לבקר אותנו; תודה למנהל הוועדה הנהדר, לאבי.

מירב כהן: אני לא אחזור על דברים שאמרו, כי ראשי הרשויות כאן כיסו את כל העניינים ובאמת אין לי מילים להודות על האמירות החשובות שלהם.

מירב כהן: אני כן רוצה להזכיר, למי שלא זוכר, שהבעיה בעוטף עזה היא לא שלי, לא של סעד, לא של עין השלושה, לא של אשכול, לא של עוטף עזה; זאת בעיה של מדינת ישראל.

מירב כהן: עוטף עזה הוא חלק בלתי נפרד ממדינת ישראל.

מירב כהן: אנחנו לא אקס-טריטוריה.

מירב כהן: מדובר פה במדינה ריבונית שלא ממש נותנת ביטחון ותחושת ביטחון לתושביה.

מירב כהן: יש כאן איזשהו כרסום בהסכם הבלתי כתוב ביני לבין המדינה.

מירב כהן: חבר'ה, בלונים זה טרור.

מירב כהן: עמידה על הגדרות זה טרור.

מירב כהן: עפיפון זה טרור לכל דבר ועניין.

מירב כהן: אני לא יודעת למה מחכים.

מירב כהן: השטח פה נפיץ לחלוטין.

מירב כהן: מספיק שהבלון שלא התפוצץ, יתפוצץ על ילד, כולם מבינים מה המשמעות.

מירב כהן: אני לא רוצה שמישהו מעין השלושה ומנחל עוז ומכפר עזה יהיה הקורבן הבא כדי שתעשו משהו.

מירב כהן: חבר'ה, כל הנורות דלוקות.

מירב כהן: כל החומות של בטון שאתם נותנים לנו מלאי גרפיטי וכתובות: האסון בדרך.

מירב כהן: בואו לא נחכה לרגע הזה.

מירב כהן: בבקשה, פתרון.

מירב כהן: יש פתרון.

מירב כהן: אני יודעת שיש פתרון.

מירב כהן: אתם יודעים שיש פתרון, פתרון כואב.

מירב כהן: צריך מנהיגות שתחליט להוציא לפועל את הפתרון הזה.

מירב כהן: נכון, יהיו ויתורים וזה יכאב.

מירב כהן: חבר'ה, צריך פתרון עכשיו, דחוף, מייד.

מירב כהן: מבצע, לא מבצע, פתרון מייד לעוטף עזה על כל מה שכרוך בזה.

מירב כהן: מדינה נותנת חוסן לתושבים; לא תושבים למדינה.

מירב כהן: אל תיתנו להיפוך התפקידים הזה להתקבל בדעה שלכם.

מירב כהן: עניין של עיתוי, אתם אומרים.

מירב כהן: אז אני מזכירה, למי שלא יודע, שראש שנה יש בכל שנה, ופסח יש בכל שנה, וחג יש בכל שנה, וגם אביב וקיץ וחורף.

מירב כהן: גם אירוויזיון לא מספיק כדי לגרום לנו לעבור עוד סבב ועוד יום קרב במלחמת ההתשה הבלתי מסתיימת הזאת.

מירב כהן: אני מבקשת, כל מי שצריך לעשות ויודע מה לעשות, זה הרגע.

מירב כהן: די.

מירב כהן: חוסן זה לא צ'ק פתוח, וכבר חכמים יותר ממני אמרו: לא לעולם חוסן.

מירב כהן: די.

מירב כהן: אנחנו מאבדים את זה.

מירב כהן: אנחנו רוצים עכשיו את העשייה שלכם.

מירב כהן: יש לכם את כל הגב שלנו, את כל התמיכה שלנו.

מירב כהן: לא משנה בכלל אם אתם שמאל או ימין, או אנחנו שמאל או ימין.

מירב כהן: אנחנו עם אחד.

מירב כהן: בחרנו בכם.

מירב כהן: אנחנו רוצים שתלכו לעבוד בשבילנו.

מירב כהן: אנחנו משלמים לכם משכורת, כמה שזה יישמע לא יפה.

מירב כהן: בבקשה.

מירב כהן: דבר אחרון, ניר מאיר אמר שהתושבים לא אומרים את הזה.

מירב כהן: אז אני אומרת.

מירב כהן: אני בעין השלושה, מאז שראיתי את גדעון סער בצוק איתן, לא ראיתי אף אחד מהממשלה שבא לשאול אותי מה שלומי, מה הצרכים שלי, מה חווים הילדים שלי.

מירב כהן: אנחנו פה, אנחנו לא שקופים.

מירב כהן: בבקשה, תגיעו אלינו, תדברו איתנו, תיתנו לנו תקווה.

מירב כהן: אנחנו על סף ייאוש.

מירב כהן: אנחנו רוצים לשמוע אתכם, רוצים לדעת שיש לנו קול, ששומעים אותנו, שרואים אותנו ושעוזרים לנו.

מירב כהן: תודה.

אבי דיכטר: תודה רבה, מירב.

אבי דיכטר: מעיין פולד, יושבת-ראש הוועד המקומי בנתיב העשרה.

מעיין פולד שניאור: אני מעיין, יושבת-ראש הוועד המקומי של מושב נתיב העשרה.

מעיין פולד שניאור: אני יודעת שרוב הנושאים ורוב הדברים כבר נאמרו.

מעיין פולד שניאור: אני רוצה לשתף אתכם ביום בחייו של ועד מקומי בנתיב העשרה.

מעיין פולד שניאור: מונח על שולחננו מכתב התפטרות של הרבש"צ.

מעיין פולד שניאור: רבש"צ שאוהב את העבודה, רבש"צ מוערך, שלא יכול לפרנס את משפחתו עם שכר הרבש"צ.

מעיין פולד שניאור: תבדקו אותי, ידוע לנו שבאיו"ש מקבלים תוספות, מקבלים חצי משרה נוספת לסגן הרבש"צ.

מעיין פולד שניאור: אצלנו זה לא קיים.

מעיין פולד שניאור: מוזמנים לבדוק.

מעיין פולד שניאור: החקלאים – אני בת למשפחה שהקימה את נתיב העשרה, דור המייסדים.

מעיין פולד שניאור: יש לנו משתלה גדולה על הגבול.

מעיין פולד שניאור: העובדים הזרים – גם אלה שכבר מגיעים לנתיב העשרה, עד שהם מסתגלים, מאיימים שייקחו לנו אותם.

מעיין פולד שניאור: עד שהם מסתגלים למציאות בנתיב העשרה עם כל הפיצוצים, עם כל הרעש, עם כל הבלגן, נגמרות להן חמש השנים.

מעיין פולד שניאור: בשבילנו זה ממש לא מספיק.

מעיין פולד שניאור: אני חושבת שצריך להחריג יישוב צמוד גדר מכל יישוב אחר במדינה הזאת.

מעיין פולד שניאור: ההורים בגנים – תהיה סייעת שנייה, לא תהיה סייעת שנייה; נגיע ל-30 ילדים, לא נגיע.

מעיין פולד שניאור: למה ביישוב צמוד גדר סייעת שנייה בגן ילדים לא צריך להיות דבר מובן מאליו?

מעיין פולד שניאור: ולמה זה צריך להיות תלוי במספר הילדים?

מעיין פולד שניאור: אותו דבר עם המלווים בהסעות.

מעיין פולד שניאור: בנתיב העשרה יש לנו קהילה מדהימה ומגובשת ומאוחדת.

מעיין פולד שניאור: ילדים בנתיב העשרה ברגעי מתח, עם האלימות, לצערנו, גוברת – אני לא מבינה למה מלווה בהסעה צריך להיות תלוי בתקציב?

מעיין פולד שניאור: צריך להיות מובן מאליו שבין נתיב העשרה ליד מרדכי נהג לא יכול להיות לבד באוטובוס כשיש אזעקה, כשיש הדי פיצוצים.

מעיין פולד שניאור: השגרה שלנו היא כזאת.

מעיין פולד שניאור: לא מחייב שיהיה בלון בשביל שאנחנו נשמע את הבומים ונשמע את הילדים בחצר: יש "נמר כתום", "נמר צהוב", "פרש טורקי".

מעיין פולד שניאור: אלה המושגים שלהם.

מעיין פולד שניאור: אלה המושגים שהם חווים ושומעים בשגרה.

מעיין פולד שניאור: מקום פינוי – ראש המועצה ייצג אותנו נאמנה.

מעיין פולד שניאור: לא יכול להיות שאנחנו כבר כמעט ארבע שנים בפינג-פונג בין המועצה למשרד הפנים וליישוב.

מעיין פולד שניאור: כן נותנים לנו פתרון ראוי, לא נותנים לנו פתרון ראוי.

מעיין פולד שניאור: כרגע, מבחינתנו, אין לנו פתרון.

מעיין פולד שניאור: ליישוב צמוד גדר בעוטף עזה אין מקום פינוי.

מעיין פולד שניאור: גם בסוגיית השיפוי וארנונה אנחנו מול משרד הפנים.

מעיין פולד שניאור: לאחר החלטת ממשלה לפצות את היישובים ולתת הנחה בארנונה, קיבלנו הנחה רק בשלוש השנים האחרונות.

מעיין פולד שניאור: ואנחנו בתביעה משפטית מול משרד הפנים.

מעיין פולד שניאור: אני אשמח שתתייחסו לזה.

מעיין פולד שניאור: אני אפרט באופן אישי אחר כך.

מעיין פולד שניאור: לגבי מבני ציבור – יש לנו מבני ציבור לא ממוגנים.

מעיין פולד שניאור: אין לנו מבנה שיכול להכיל את הגידול באוכלוסייה.

מעיין פולד שניאור: אנחנו בפתחה של הרחבה שנייה.

מעיין פולד שניאור: אני חושבת שצריך לתת את הדעת על מבני ציבור ביישובי העוטף.

מעיין פולד שניאור: הספורט, התרבות הם החוסן שלנו; הם מה שמגבש את הקהילה; הם מה ששומר אותנו ביחד.

מעיין פולד שניאור: אני חושבת שצריך לקצר את הביורוקרטיה, לגייס יותר תקציבים לטובת העוטף ולעזור לנו להמשיך קדימה בראש מורם, כי באמת זה מקום נפלא לגדל בו את הילדים.

מעיין פולד שניאור: תודה.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: מעיין פרנקל, אחרונת הדוברות.

אבי דיכטר: איפה מעיין?

תמיר עידאן: אני רוצה להגיד מילה עד שהיא מתחילה.

תמיר עידאן: אתה אמרת משהו בתחילת הדברים.

תמיר עידאן: חיכיתי שעתיים.

תמיר עידאן: זה חדר האוכל של קיבוץ סעד, למי שלא שם לב.

תמיר עידאן: אמרו לכם שאם יש אזעקה צריכים לצאת 150 איש, לרדת במדרגות, לחפש איזה ממ"ד כזה קטן.

תמיר עידאן: חשבתי שמישהו פה יקפוץ ויגיד: רגע, איך עושים את זה?

תמיר עידאן: איך עושים את זה?

תמיר עידאן: היו פה בצוק איתן שקי חול, כיסו את החלונות פה.

תמיר עידאן: חלק היו כאלה בטונים - - - לקחו אותם חזרה היום.

תמיר עידאן: אין למדינה היום שום דרך – יש דרך, רק לא רוצים.

תמיר עידאן: יש פה חדר אוכל שאנשים אוכלים בו כל יום.

תמיר עידאן: כולו זכוכיות.

תמיר עידאן: הממ"ד למטה הוא אולי לעשרה אנשים.

תמיר עידאן: אני מקווה שלא תהיה עכשיו אזעקה.

תמיר עידאן: בכל זאת התפללתי שאולי כן תהיה, אבל לשווא, שנעשה איזה ניסיון לראות איך מגיעים לשם.

תמיר עידאן: אבל זו עיקר הבעיה.

תמיר עידאן: אין באמת הסתכלות לראות איך אנשים מקיימים שגרה נורמלית: לאכול, להתפלל.

תמיר עידאן: אבל מה, אדוני היושב-ראש, הגישו בקשה לקייטרינג של סעד, שנמצא פה.

תמיר עידאן: אמרו: לא מאשרים את הרישיון לעסק, כי אין ממ"ד.

תמיר עידאן: אמרתי: יופי, טוב מאוד; עכשיו יש לי אפשרות לבוא ולדרוש ממ"ד.

תמיר עידאן: אמרו: טוב, מוותרים על הממ"ד בקייטרינג גם.

תמיר עידאן: זה מצחיק, אבל זה עצוב מאוד.

אבי דיכטר: כן?

אבי דיכטר: מעיין פרנקל, בבקשה.

אבי דיכטר: שלוש דקות לרשותך.

מעיין פרנקל: אני מעיין פרנקל.

מעיין פרנקל: אני מנהלת מרכז חוסן בשדות נגב.

מעיין פרנקל: אני תושבת העוטף המון שנים.

מעיין פרנקל: לאחרונה דנים בעוטף בתפקוד מרכזי החוסן.

מעיין פרנקל: אני רוצה לתת הצצה במה עוסקים באמת מרכזי החוסן.

מעיין פרנקל: אז באמת למרכזי החוסן יש שלוש רגלים מרכזיות.

מעיין פרנקל: הרגל המרכזית היא המרכז הטיפולי שבאמת, לצערנו, רבים וטובים פוקדים את משרדינו ומבקשים עזרה.

מעיין פרנקל: כמו שתמיר ציין, יש עלייה מאוד-מאוד גדולה באחוזים של הפניות אלינו.

מעיין פרנקל: אני עוד רגע ארחיב על זה.

מעיין פרנקל: הרגל השנייה של מרכז החוסן היא כל הנושא של חוסן קהילתי בשגרה אבל עם חוסן בקהילות.

מעיין פרנקל: ובעצם כדי שקהילה תצליח לתפקד בזמן חירום והמנהיגות תצליח לתת את המענה שהתושבים זקוקים לו, וכדי שהקהילה תדע לתפקד כקהילה, אנחנו בונים את זה בימי שגרה.

מעיין פרנקל: עוזרים לקהילה לבנות את המנגנון הפנימי שלה כדי שהיא תוכל לתפקד כמובן בימי שגרה, אבל לא עלינו, גם בזמני חירום.

מעיין פרנקל: והנושא השלישי הוא המוכנות לחירום.

מעיין פרנקל: להכין את הצוותים, ובעיקר את צוותי הצח"י, להצליח לתת מענה בזמן חירום.

מעיין פרנקל: צוותי הצח"י מורכבים מקבוצות של מתנדבים משלל מקצועות שבעצם הם אלה שאמורים לתת מענה ראשוני לקהילה בכל אירוע שקורה.

מעיין פרנקל: ברור לכולנו שקהילה שעוזרת לעצמה היא קהילה חסינה יותר, היא קהילה עם תחושת מסוגלות גבוהה יותר.

מעיין פרנקל: לכן, יש חשיבות עליונה לזה שהצוותים יקומו מתוך היישובים ושהיישובים יידעו לתת לעצמם מענה.

מעיין פרנקל: בשנה, שנה וחצי האחרונות, כמו שכולם יודעים, וכבר דוברים רבים לפניי אמרו את זה, אנחנו עדים להחרפה מאוד גדולה בסימפטומים.

מעיין פרנקל: כשמגיעים לחדר הטיפולים, גיל המטופלים הולך ויורד.

מעיין פרנקל: תינוקות רכים ממש נזקקים לעזרה.

מעיין פרנקל: ההורים שלהם, שגדלו פה בעוטף, זקוקים בעצמם לעזרה.

מעיין פרנקל: ובאמת ישנה איזושהי תשישות באוכלוסייה להמשיך ולספוג את מה שקורה פה בעוטף.

מעיין פרנקל: אני חושבת שהנושא של כמות המטופלים שמגיעה למרכז החוסן וההיקף של האוכלוסייה שנדרשת לטיפול, מצריכים איזושהי חשיבה.

מעיין פרנקל: לא יכול להיות שאוכלוסייה כל כך גדולה זקוקה לטיפול.

מעיין פרנקל: אני רוצה להרחיב על הכשרות לצח"י.

מעיין פרנקל: בעצם כדי להצליח להמשיך לתחזק את צוותי הצח"י, שכמו שאמרתי הם הבסיס מבחינתנו לחוסן של היישובים, גם לזה צריך לתת הדעת איך עושים את זה, ואיך מתחזקים אותם באופן שראוי לעשות את זה, באופן שהם זקוקים הם ליישובים זכאים לקבל את אותה ההכשרה ואותו ליווי שהם כל כך צריכים.

מעיין פרנקל: וכמובן נושא השלישי של העבודה הקהילתית.

מעיין פרנקל: כדי שהקהילות יצליחו לתפקד, כדי שהמנהיגות תצליח לתפקד, צריך לתת את הדעת איך נותנים את הכלים הקהילתיים, כדי שהיישובים שלנו ימשיכו לתפקד, ימשיכו לתת את המענה שהם זקוקים לו.

מעיין פרנקל: כמובן שאני רוצה להגיד שלצד כל הקושי שאנחנו מתארים שקורה בעוטף, אנחנו עדים כמובן לאוכלוסייה מופלאה שעם כל הקושי ועם כל הכאב ועם כל ההתמודדות, ממשיכה לרצות לגור פה.

מעיין פרנקל: אין בית אחד פנוי בעוטף.

מעיין פרנקל: יש פה קהילות שמתנדבות למען עצמן ועוזרות לעצמן.

מעיין פרנקל: ואת זה כמובן גם ראוי להעלות על נס.

מעיין פרנקל: אני הסברתי שמרכזי החוסן באמת מתוקצבים ומובלים על ידי משרד הבריאות, הקואליציה הישראלית לטראומה, משרד ראש הממשלה, משרד הרווחה, וכמובן רח"ל, שמסייעת ותומכת בכל מה שאנחנו עושים ובתחזוקה הספציפית של צוותי הצח"י.

מעיין פרנקל: אני רוצה להגיד שהגשנו בקשה תקציבית לתוספת משמעותית וטרם נענינו עליה.

מעיין פרנקל: מרכזי החוסן שמובילים את נושא החוסן ביישובים טרם קיבלו תשובה לגבי הבקשה שהגשנו.

מעיין פרנקל: ואני חושבת שכל אחד מהסעיפים שם נכתב בדם, ואני חושבת שכל אחד מהסעיפים הוא קריטי לבניית החוסן פה.

אבי דיכטר: תודה, מעיין.

אבי דיכטר: משפט האחרון.

מעיין פרנקל: משפט אחרון.

מעיין פרנקל: אני חושבת שבעת הזאת תפקיד המנהיגות היא להעניק תקווה ולדבר על המצב עם התושבים.

מעיין פרנקל: כי, לצערנו, לפעמים מקבלים מהחמאס ידיעות לפני שהמדינה מדברת איתנו.

מעיין פרנקל: ואני חושבת שתפקיד המנהיגות בעת הזאת היא לתת תקווה ולהגיד לאן אנחנו צועדים ולהגיד מה התקווה של העוטף ולאיפה אנחנו מתקדמים.

מעיין פרנקל: תודה.

אבי דיכטר: תודה רבה.

רפי בביאן: אבי, אבי, לא ביקשתי את רשות הדיבור, שאלו אותי, אבל משפט אחד.

רפי בביאן: אני רואה פה גם אנשים ממשרדי הממשלה שמסייעים לנו ביום-יום, ואני חייב להגיד גם תודה.

רפי בביאן: יושב פה אלי רגב ממשרד הפנים, יושבים פה אנשים בראשותו של אריה מור ממשרד החינוך, כמעט כל בקשה שלנו – כשאני אומר "שלנו", זה של כל העוטף – אנחנו נענים בשמחה וברצון.

רפי בביאן: תודה.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: עוברים למשרדי הממשלה.

אבי דיכטר: מי נציג המל"ל?

אבי דיכטר: יגאל?

יגאל סלוביק: כן.

אבי דיכטר: בבקשה.

אבי דיכטר: ארבע דקות לרשותך.

יגאל סלוביק: המל"ל פועל ועוסק בסוגיות של החיים בשגרה ברצועת עזה.

יגאל סלוביק: אני חושב שעלו פה שני דברים שצריך לעשות רגע הפרדה בין החירום לבין השגרה או "השיגרום".

יגאל סלוביק: כי רוב הטענות שעלו פה בעצם הן על קיום החיים בשגרה.

יגאל סלוביק: אנחנו מצוינים בחירום; אנחנו פחות טובים בלתת מענה לחיים השוטפים כאן.

יגאל סלוביק: אבל אנחנו עוסקים בזה – גם רח"ל, גם פקע"ר, גם משרד החינוך, גם משרד הבריאות, גם משרד האוצר, כולם.

יגאל סלוביק: אני יכול להגיד שרק ממאי האחרון היו במל"ל שלושה דיונים על איך מקיימים שגרת חיים בעוטף עזה, החל מתוכניות הפינוי דרך תוכניות מיגון, התנועה וסדר התנועות בעוטף, הרכבת, ועוד כהנה וכהנה דברים.

יגאל סלוביק: רק ביום ראשון האחרון המל"ל ביקר באוגדת עזה יום שלם ועסק גם מול מפקד האוגדה בנושאים האלה.

יגאל סלוביק: הסוגיה המרכזית היא הסוגיה התקציבית.

יגאל סלוביק: בסופו של דבר, אי-אפשר לתת הכול גם וגם וגם וגם.

יגאל סלוביק: אנחנו צריכים, בסופו של דבר, יחד עם כל הגופים כאן, לשבת ולתת את התיעדוף אל מול הדחוף, החשוב, הרצוי, ביחד עם אנשים שחיים כאן.

יגאל סלוביק: זאת חייבת להיות עבודה משותפת.

יגאל סלוביק: אני חושב שאנחנו גם עושים את זה.

יגאל סלוביק: באחד הדיונים נציגי ההתיישבות ישבו איתנו במל"ל, כשדיברנו, דרך אגב, על סוגיית קציר ירוק, שאני חושב שהוא הצלחה, בסופו של דבר.

יגאל סלוביק: כי אם אני לוקח רגע נתונים של מפקד אוגדת עזה, אז השנה נשרפו רק 1,370 דונם.

תמיר עידאן: אדוני, איך זו בדיוק הצלחה?

אבי דיכטר: שנייה, יגאל.

תמיר עידאן: איך בדיוק הצלחה?

תמיר עידאן: נותנים 50 שקלים במקום 100 שקלים.

תמיר עידאן: והכול נשרף.

אבי דיכטר: שנייה אחת, תמיר.

אבי דיכטר: שנייה אחת.

אבי דיכטר: אני מבקש מכל אלה שמקיימים שיחות בצד לצאת החוצה, לעשות את זה מחוץ לאולם.

אבי דיכטר: אנחנו מבקשים פה לקיים את הדיון ברשות דיבור; למי שהיא ניתנת הוא זה שמדבר.

אבי דיכטר: שאלת שאלה, תמיר?

יגאל סלוביק: כן, הוא אמר: איך זאת הצלחה?

תמיר עידאן: אני אומר:

תמיר עידאן: אנחנו סיכמנו על 100 שקלים לדונם.

תמיר עידאן: עד שיצא קול קורא כבר הכול נהיה צהוב.

תמיר עידאן: כשיצא קול קורא, אמרו: רק 50 שקלים.

תמיר עידאן: אז אחרי זה מתקשרים אלינו מהאוגדה: יש 40,000 דונם שנשרפים עכשיו; תגיד לקיבוצים שייקחו את ה-50 שקלים.

תמיר עידאן: 50 שקלים, מפסידים כסף, מה לעשות.

תמיר עידאן: סיכמנו על 100 שקלים.

תמיר עידאן: אז הכול זה רצוי, תיעדוף.

תמיר עידאן: תגידו: אין כסף.

תמיר עידאן: נשרף, נשלם לכם – או שבכלל אמרו יותר מזה: בואו לא נזרע השנה, בואו לא נזרע.

תמיר עידאן: אם - - - שאסור לזרוע, להשאיר את האדמות חרוכות, זה גם בסדר.

תמיר עידאן: תגידו מה אתם רוצים.

אבי דיכטר: כן, יגאל.

יגאל סלוביק: אני אומר:

יגאל סלוביק: 1,370 דונם לעומת 37,000 דונם בשנה שעברה.

יגאל סלוביק: אז נכון, לא הכול מושלם; אבל זה 1,370 לעומת 37,000.

יגאל סלוביק: זה מספר עצום.

יגאל סלוביק: זה פער עצום.

יגאל סלוביק: אנחנו נמשיך לעסוק בסוגיה הזאת.

יגאל סלוביק: אני חושב ששיתוף הפעולה בינינו לבין שאר הגופים הוא שיתוף פעולה טוב.

יגאל סלוביק: התהליכים הם לא פשוטים, הם מורכבים; ואנחנו נמשיך לעשות את המיטב על מנת לסייע לתושבי העוטף ולתת פה את המענה המיטבי בעבודת המטה במשרד ראש הממשלה.

מרדכי יוגב: אבי, ברשותך, שאלה קצרה.

אבי דיכטר: הנושא שעלה כאן כחוט השני בכמה התייחסויות – פיקוד העורף מזה, משרד הביטחון מצד אחד, רח"ל מצד שני – אם אני ככה מתמצת את זה בשתי מילים: שתי ישויות של שתי מדינות שונות.

יגאל סלוביק: אתמול ישבתי עם מפקד פיקוד העורף.

יגאל סלוביק: היום בבוקר ישבתי עם ראש רח"ל.

יגאל סלוביק: רח"ל ופיקוד העורף אצלי בדיונים יושבים שניהם ביחד.

יגאל סלוביק: אני מכיר את המתח.

יגאל סלוביק: אנחנו מנסים לסדר אותו.

יגאל סלוביק: אני חושב שבסופו של דבר גם לאלוף הפיקוד וגם לרח"ל או, לצורך העניין, לפקע"ר ולרח"ל, יש בוס והוא צריך לקרוא להם, אם הם לא מסתדרים ביניהם, ולעשות סדר.

יגאל סלוביק: אנחנו במל"ל עובדים מול שני הגופים.

יגאל סלוביק: הם מתייצבים אצלנו; הם עובדים איתנו בשיתוף פעולה.

יגאל סלוביק: אני מכיר את הפער הקיים.

אבי דיכטר: טוב, אנחנו תכף נשמע התייחסויות גם של אבי רואה.

אבי דיכטר: אבי רואה פה?

אבי דיכטר: לא ראיתי אותו.

אבי דיכטר: מי מטעמו של אבי רואה?

אבי דיכטר: איפה אבי?

אבי דיכטר: לא ראיתי אותו.

אבי דיכטר: ווה, רח"ל, בבקשה.

אבי דיכטר: ארבע דקות לרשותך.

זאב צוק-רם: קודם כול, אין לי הרבה מה להגיד.

זאב צוק-רם: אני חושב שהתושבים וראשי המועצות אמרו בדיוק את מה שרח"ל עושה.

זאב צוק-רם: אני יכול להגדיר את זה בשורה אחת:

זאב צוק-רם: רח"ל עובדת אצל ראשי המועצות ואצל כל היישובים שנמצאים כאן באזור.

זאב צוק-רם: זו הסיסמה, ואנחנו מקיימים אותה הלכה למעשה.

זאב צוק-רם: לגבי אם יש ויכוחים או אין ויכוחים בין רח"ל לפיקוד העורף – אני לא חושב שצריך לעשות את זה סביב השולחן הזה.

זאב צוק-רם: יש שולחנות אחרים שאפשר לעשות את זה.

אבי דיכטר: ווה, גם ממך וגם מפקע"ר אני מבקש שתהיה התייחסות יותר עניינית.

אבי דיכטר: תראה, אני לא זוכר, ואני ותיק מאוד בעולם הביטחון, מעולם לא שמעתי את הביטוי לא"ה.

אבי דיכטר: פעם ראשונה שמעתי אותו פה – לא אני, הוא.

זאב צוק-רם: איזה ביטוי?

קריאה: לא"ה.

אבי דיכטר: אני אומר לך שזה מונח שאם אתה רוצה לתמצת במילה אחת את הבעיה, המילה הזו מייצגת אותה.

אבי דיכטר: אז תתייחסו רגע לבעיה זו.

אבי דיכטר: היא קיימת די בעוצמה.

אבי דיכטר: מה הסיבות לבעיה הזו ואיך אתם מתכוונים לפתור אותה?

זאב צוק-רם: אני חוזר ואומר עוד פעם: יושבים משמאלך ראשי המועצות וראש עיריית שדרות, הם אמרו בדיוק מה רח"ל עושה ואיך היא עושה, והיא לטובתם.

זאב צוק-רם: הם כתבו את זה גם לראש הממשלה.

זאב צוק-רם: היא לטובת המועצות האזוריות 24/7.

זאב צוק-רם: אני חוזר ואומר עוד פעם – אתה הרבה שנים, אני מתעסק בעורף 20 ומשהו שנה.

זאב צוק-רם: אני יכול להגיד בלי להגיד רע על אף אחד: מה שאני שכחתי בנושא עורף הרבה לא יודעים.

זאב צוק-רם: אז תנו את הכבוד המגיע כרגע לראש רח"ל, שהוא יטפל בדברים כפי שהוא יודע לטפל.

זאב צוק-רם: הרשויות המקומיות אינן נפגעות.

זאב צוק-רם: נקודה.

זאב צוק-רם: לא הרשויות כאן בעוטף או באזור ולא אף רשות מקומית ועיר במדינת ישראל.

זאב צוק-רם: כשעידאן מצלצל אליי ביום שישי לפני כניסת השבת ואומר לי: תשמע, ווה, העברתי עכשיו ילדים מגן מסוים, אין לי שם מיגון.

זאב צוק-רם: ביום ראשון בבוקר היה לו מיגון.

זאב צוק-רם: זה תפקידי, זו אחריותי, גם אם מישהו חושב שמישהו אחר צריך לעשות את זה.

זאב צוק-רם: ולכן, אני לא מקבל את ההארות האלה באל"ף ולא את ההערות האלה בעי"ן.

זאב צוק-רם: אני חושב שאנחנו עושים את הכול למען הביטחון של התושבים פה.

זאב צוק-רם: אני אומר את זה.

זאב צוק-רם: נקודה.

זאב צוק-רם: אנחנו אנשי מקצוע.

זאב צוק-רם: הינה עכשיו שלח לי הודעה חג'בי משער הנגב: ווה, אני מודה לך; יושבים אנשים שלך אצלי עכשיו, עוזרים לי, מטפלים בי ונותנים לי דברים מקצועיים.

זאב צוק-רם: חברים, שלשום ישבתי אצל עידאן עד 22:00 לדון בנושאים: איך אנחנו מסייעים בידם.

זאב צוק-רם: אנחנו כל יום בעוטף, אחד מאנשיי.

זאב צוק-רם: זה תפקידנו.

זאב צוק-רם: אנחנו רואים בזה עבודה שלנו, חשובה, וזה מה שאנחנו עושים.

אורנה ברביבאי: ווה, אבל אתה לא מקבל את הטענות שעלו פה.

זאב צוק-רם: אילו טענות?

אורנה ברביבאי: עלו טענות ברורות של פער מאוד משמעותי בחיי היום-יום שלהם.

אורנה ברביבאי: אז אנחנו יכולים לספר לעצמנו שאנחנו בסדר, כל אחד מאיתנו בתורו.

זאב צוק-רם: אילו טענות שעלו כאן?

זאב צוק-רם: עלו כאן טענות לרח"ל?

אורנה ברביבאי: עזוב רגע רח"ל.

אורנה ברביבאי: יש לך אחריות של מדינה כלפי האזרחים פה.

זאב צוק-רם: עלו כאן טענות לרח"ל?

אבי דיכטר: עזוב רגע את רח"ל.

אבי דיכטר: יש לך אחריות.

אבי דיכטר: אני מסתכלת רגע רחב כדי - - -

אלון דוידי: אבל זה לא שם.

אלון דוידי: זה לא שם.

אורנה ברביבאי: אז מה?

אלון דוידי: זה התחיל בזה שסגרו את המשרד פיקוד העורף לטפל.

אלון דוידי: בואי, הדברים האלה הם לא בשבועיים האחרונים.

אלון דוידי: במשך שנים רבות אין כתובת ברורה.

אלון דוידי: אנחנו נפגשים עם ווה, ונפגשים עם זה ונפגשים עם אחר.

אורנה ברביבאי: אבל זה מה שאני אומרת גם לרח"ל.

אלון דוידי: בסוף, משרד הביטחון במשך שנים, זה לא בשנה האחרונה, שנים.

אלון דוידי: אין.

אלון דוידי: זה לא עובד.

אורנה ברביבאי: זה בדיוק מה שאני אומרת.

אורנה ברביבאי: זה בדיוק מה שאני אומרת, ווה, כי יכול להיות שאתה עושה את תפקידך בהצטיינות.

אורנה ברביבאי: אני לא נותנת ציונים; אני אומרת: במבחן התוצאה, זה לא מעניין אותם מי עושה את תפקידו טוב, אם התוצאה היא שזה נמשך ונמשך ונמשך ואין מענה.

תמיר עידאן: אורנה, הוא לא יגיד עכשיו.

תמיר עידאן: הוא לא יכול כנראה להגיד שתקציבו סגור, כי אם אלוף פיקוד העורף דרש - - -

אורנה ברביבאי: אז בואו נדבר עברית, חברים.

אורנה ברביבאי: אז אנחנו נדבר עם עצמנו ולא נפתור את הבעיות.

תמיר עידאן: כנראה שהוא לא יכול להגיד את זה פה; אבל כנראה שהוא לא יכול להגיד את זה פה.

תמיר עידאן: אני אומר לך: תקציבו סגור, בגלל שאלוף פיקוד העורף ביקש לסגור את התקציב.

אורנה ברביבאי: זה בדיוק העניין.

אבי דיכטר: ווה, תקציבך סגור?

זאב צוק-רם: בנקודת הזמן הזאת, כן.

אורנה ברביבאי: הוא צריך להגיד.

תמיר עידאן: זה מה שאנחנו אומרים.

אופיר ליבשטיין: באמת אנשים טובים, יש אנשים טובים - - -

אורנה ברביבאי: ווה, תגיד את מה שאתה צריך להגיד.

אבי דיכטר: חבר'ה, אנשים טובים ותקציב סגור – זו בעיה, זה לא פתרון.

אופיר ליבשטיין: אבי, יש אנשים טובים, יש תוכנית עבודה.

אופיר ליבשטיין: מה ש-ווה, אני לא יודע אם זה קולגיאלי, אנחנו עובדים ביחד.

אופיר ליבשטיין: צריך לשים את זה על השולחן: אין לו את היכולת להוציא לפועל את התוכנית.

אורנה ברביבאי: תודה רבה לך.

אופיר ליבשטיין: עם כל הרצון הטוב, הוא עושה הרבה מאוד דברים ממה שהוא יכול, אין לו את היכולת להוציא לפועל את תוכנית העבודה המסודרת – כל הנושא של המיגון, כל הנושא של הפינוי, כל זה.

אופיר ליבשטיין: צריך לשים את זה על השולחן.

אופיר ליבשטיין: צריך לשחרר את תוכנית העבודה שאושרה כדי שיוכלו להוציא את זה לפועל.

אופיר ליבשטיין: נקודה.

אבי דיכטר: כן.

זאב צוק-רם: אני רוצה להסביר כאן משהו במשפט אחד באמת.

זאב צוק-רם: רח"ל היא רשות חירום לאומית; היא גוף לאומי במדינת ישראל.

זאב צוק-רם: ראש רח"ל כפוף לבן אדם אחד, וזה לשר הביטחון.

זאב צוק-רם: ושר הביטחון קובע לו.

זאב צוק-רם: לרח"ל אישרו תוכנית עבודה בתחילת השנה בגובה של כ-100 מיליון שקלים שכולם, דרך אגב – שידעו כאן כולם – כולם רק למען הרשויות והאזרחים.

זאב צוק-רם: נקודה.

זאב צוק-רם: כרגע אני לא יכול להשתמש בתקציב הזה.

זאב צוק-רם: זה הכול.

זאב צוק-רם: אז, כשיכולתי, קיבלו כאן מיגונים בכל המקומות וקיבלו עזרה בהעברת גנים וקיבלו עזרה בבניית פינת חי לגן כדי שתטפל בחוסן.

זאב צוק-רם: והינה דיברה כאן מעיין.

זאב צוק-רם: הוצאתי את כל צוותי הצח"י - - -

אבי דיכטר: ווה, רק כדי להבין במונחים שלנו, במונחים של הכנסת, כשאתה אומר: תקציב.

אבי דיכטר: מה זה?

אבי דיכטר: תקציב 16?

זאב צוק-רם: כן.

זאב צוק-רם: ברור.

אבי דיכטר: אוקיי.

מעיין פולד שניאור: אני רוצה להגיד משהו, רגע, לזכותו של ווה.

אבי דיכטר: לא, לא.

אבי דיכטר: סליחה, מעיין.

זאב צוק-רם: רק שנייה.

זאב צוק-רם: הוצאתי את צוותי הצח"י של אשכול לשלושה ימים לריענון ולדינמיקה על כל הלחצים שלהם.

זאב צוק-רם: ביום שישי אחד מצלצל אליי גדי ירקוני ואומר: ווה, לאור השבועיים האחרונים, אני חייב לרענן את התושבים.

זאב צוק-רם: והוצאנו אותם לריענון מתקציבי.

זאב צוק-רם: ואני מתקצב אותם גם היום.

זאב צוק-רם: נעצרו כרגע תקציבים, ואני לא יכול לעשות את זה.

אבי דיכטר: תודה רבה, ווה.

אבי דיכטר: אני חושב שהבנו.

אבי דיכטר: תודה על השאלה שחידדה את זה.

אבי דיכטר: אבי, אתה תתפוס מקום, אנחנו עוד מעט ניתן לך את רשות הדיבור.

אבי דיכטר: דודו, רמ"ח מיגון בפיקוד העורף, בבקשה.

דודו עבאדא: אנחנו ניתן שתי - - - ואחרי זה אני אענה באופן - - -

אבי דיכטר: בבקשה.

שלומי ממן: שלום.

שלומי ממן: אני שלומי, רע"ן התרעה בפיקוד העורף.

שלומי ממן: בלי לבטל את כל הדברים שנאמרו וצוינו, בכל זאת, יש גם קצת דברים טובים.

שלומי ממן: בעוטף עזה יש את מערכת ההתרעה הטובה ביותר בעולם.

שלומי ממן: זה לא קרה לבד.

שלומי ממן: זה קרה כי מדינת ישראל, צה"ל, פיקוד העורף, השקיעו מאמצים, השקיעו תקציבים, והביאו באמת את מערכת ההתרעה הכי טובה שאפשר לתת.

שלומי ממן: כמעט מאה אחוז גילוי – אין מאה אחוז – אנחנו נושקים למאה אחוז.

שלומי ממן: מתוך מעל 800 רקטות שעפו בסבב האחרון כולם התגלו וכולם אותרו.

אבי דיכטר: זה גם כן אין כמוהו בעולם.

שלומי ממן: סליחה?

אבי דיכטר: גם זה אין כמוהו בעולם.

שלומי ממן: נכון.

רונית איפרגן: גם אין אזור בעולם שמותקף על ידי ירי באופן כזה.

רונית איפרגן: זאת אומרת, ברור שאנחנו - - -

שלומי ממן: אני לא מבטל את האיום.

שלומי ממן: חשוב לי שתדעו גם את הדברים הטובים שקורים.

רונית איפרגן: צריך עוד מפעלי ביטון במדינת ישראל.

אבי דיכטר: כן, דבר.

שלומי ממן: כיסו מלא כמעט, עוד הפעם, נושק למאה אחוז של התרעה וצפירה באופן כמעט לא פרופורציונלי למה שקורה בשאר המדינה, זה ברור, בגלל האיום.

שלומי ממן: זאת אומרת שביישוב ממוצע בעוטף עזה, פי שניים, פי שלושה צופרים ואמצעי התרעה מאשר יישוב באותו שטח מקביל שהוא מעבר לקו ה-40 ק"מ.

שלומי ממן: קיצרנו את זמן ההתרעה לעוטף עם הרבה השקעה תקציבית מצד פיקוד העורף, על חשבון פיקוד העורף, כדי לתת עוד שתיים, שלוש, חמש שניות למי שנמצא פה, עוד פעם, כי ברור ש-15 שניות זה לא 90 שניות זמן התרעה שיש באזור המרכז.

שלומי ממן: אבל כל הדברים האלה, כדי באמת לתת את המקסימום שניתן בהקשר הזה.

שלומי ממן: זה לא פותר את כל בעיות הביטחון, אבל ההתרעה היא מרכיב מרכזי בתפיסת הביטחון ובתחושת הביטחון וגם בחוסן של האזור והלאומי בכלל.

שלומי ממן: לפני חודש פיקוד העורף עבר ליכולת התרעה ממוקדת.

שלומי ממן: זה אומר שדייקנו יותר את אזורי ההתרעה בעוטף.

שלומי ממן: בחודש האחרון, לצערנו, היו שלושה אירועי התרעת אמת שבשלושתם למעשה התרענו למרחב שהוא פחות עד כדי שליש מכמות האנשים שהיו שומעים את האזעקה לפני כן.

שלומי ממן: זאת אומרת, אם בהתרעה לשדרות היו נכנסים גם גבים ביחד - - -

אלון דוידי: איך קוראים לך?

שלומי ממן: שלומי.

אלון דוידי: שלומי, אתה יודע מה הכי מצחיק?

אלון דוידי: עכשיו סיבכת אותנו עוד יותר, כי אתם עושים עבודה מצוינת בהתרעה; אבל לאותה גברת, לאותה ילדה בת 12 שנמצאת בשכונת הכרמים, בשכונת האחוזה, בשכונת נאות השקמה, בשכונת המוזיקה, שש שכונות חדשות שקרענו את הנשמה שלנו להקים אותן – אין שום מקום ללכת, בגלל שאתם קיבלתם תוכנית עבודה לפני ארבע שנים כשהייתם אצלי עם 100 מיליון שקלים לכל העוטף, ואתם עד היום, עד היום – אני רוצה לשמוע אותך מתייחס, כמו שאתה מתייחס, כמו שאת מדבר על ההתרעה, גם לפתרון.

אלון דוידי: בסוף לבן אדם שהולך בנאות השקמה לא יהיה לאן ללכת ברחוב.

אלון דוידי: מה אתה רוצה שהוא יעשה?

אלון דוידי: אז הבאת לו רק להתרעה ובסוף אתה אומר לו: תשכב על הרצפה.

אבי דיכטר: תכף תשמע, אלון.

אבי דיכטר: אלון, רמ"ח מיגון פה.

אבי דיכטר: שלומי הוא רע"ן התרעה.

אלון דוידי: לא, עזוב.

אלון דוידי: מה אנחנו - - -

שלומי ממן: הגיע לפה רמ"ח מיגון.

אלון דוידי: זה בדיוק מה שרציתי להגיד לך.

אלון דוידי: זו הדרך שלכם; ככה אתם עובדים איתנו חמש שנים.

אלון דוידי: ככה.

אלון דוידי: ואני אומר עוד פעם שמישהו לא ינסה לעשות את זה – חמש שנים אין תשובות ממשרד הביטחון בכל מה שקשור למיגון.

אלון דוידי: מכל האנשים האלה אני לא רואה את האלוף, אני לא רואה את המנכ"ל.

אלון דוידי: המנכ"ל היה אצלי שלוש פעמים.

אלון דוידי: איפה הכסף?

אלון דוידי: איפה המיגון?

אלון דוידי: איפה תוכנית העבודה?

אלון דוידי: איפה תקן ברור למיגון המרחב אזרחי במדינת ישראל, לתושבים שחיים כמו חיילים?

אלון דוידי: די.

אלון דוידי: מספיק עם כל זה.

אלון דוידי: עוד פעם אתם מספרים לנו סיפורים.

אלון דוידי: זה כמו שאני אומר: תביאו לי ביפר, יש בן אדם בן בגיל 80.

אלון דוידי: אומרים לי: יש לי אפליקציה.

אלון דוידי: לך תקנה עכשיו 3,000 מכשירי גלקסי שעובדים בשבת.

אלון דוידי: די.

אלון דוידי: מספיק עם זה.

אלון דוידי: כל הצגות האלה, מספיק.

אבי דיכטר: כן.

אבי דיכטר: אלון, תודה.

אבי דיכטר: אלון, אנחנו רוצים לשמוע את פיקוד העורף.

אבי דיכטר: בבקשה.

שלומי ממן: אני אתן למחלקת מיגון.

שלומי ממן: התשובות - - -

יאיר אדרי: אני יאיר, רע"ן התיישבות בפיקוד העורף.

אלון דוידי: בן שדרות, בן שדרות.

יאיר אדרי: אני בן שדרות.

יאיר אדרי: אני תושב העוטף, של מרחבים.

יאיר אדרי: הכול בסדר.

יאיר אדרי: קודם כול, אחרי צוק איתן התקבלה החלטת ממשלה על 141 מיליון שקלים להשקעה בעוטף כנגד איום החדירה.

יאיר אדרי: ואני יכול להגיד שהושקעו הרבה מאוד תקציבים במרכיבי הביטחון, מה שדיברו עליהם.

יאיר אדרי: והמצב בעוטף הוא מצוין בכל מה שקשור ל-4-0 ק"מ, כל היישובים צמודי הגדר, וטוב מאוד מעל 7-4 ק"מ.

יאיר אדרי: הענף שלי מנהל 85 מיליון שקלים כל שנה יחד עם היחידה להתיישבות, שמנהלת עוד 30 מיליון שקלים.

יאיר אדרי: ביחד אנחנו מייצרים תוכנית כלל ארצית שמאושרת על יד מנכ"ל משרד הביטחון ושר הביטחון, לכל הארץ.

אלון דוידי: כלומר, יאיר, בוא נמקד.

אלון דוידי: אומרים לך: תטפל בעוטף עזה, תכלס בלי תקציב.

אלון דוידי: בואו נגיד, תגידו.

אלון דוידי: בואו, אנחנו פה, תגידו, ריבונו של עולם.

אלון דוידי: אני לא מבין.

אלון דוידי: על מי מגינים?

אלון דוידי: על מי מגינים פה?

אלון דוידי: על מנכ"ל שלא מצליח?

אלון דוידי: על שר שהיה ולא הצליח, שדיבר על כל הדברים ולא הביא כסף?

אלון דוידי: אתם אנשים מצוינים.

אלון דוידי: צריך לשמוע את זה, חברים יקרים.

אלון דוידי: מדינת ישראל אומרת לאנשים המצוינים האלה שבאים אלינו מתוסכלים, מתוסכלים, אומרים להם: לכו תטפלו בעוטף.

אלון דוידי: עם מה?

אלון דוידי: עם 100 מיליון שקלים לכל המדינה.

אלון דוידי: אז איך הוא יכול להביא לי עכשיו – אם אני בונה 6,000 יחידות דיור בשש שכונות חדשות, איך הוא יכול, הבן אדם, שברור שיאיר הוא בן שדרות – אתם יודעים, זה כמו – אני מתוסכל בשבילך.

אלון דוידי: כי אתה מה קיבלת?

אלון דוידי: בא הביתה, קושרים לך את הידיים ואומרים לך: לך לדוידי, לך לשער הנגב.

אלון דוידי: מוציאים לכם תוכניות פיתוח, ובסוף אומרים לכם: אין כסף.

אלון דוידי: התשובה היא לא שם.

אלון דוידי: שיבוא מנכ"ל משרד הביטחון, שיבוא שר הביטחון בחמש שנים האחרונות, שיבואו כולם, ויגידו לנו איפה הכסף.

אלון דוידי: איפה תוכנית העבודה שמאפשרת לנו את זה.

אלון דוידי: אני אומר לך, זה פשוט – סליחה שאני מתפרץ – אני פשוט – כאילו אנחנו יושבים פה כמעט 100 איש, ומי שצריך לתת את התשובות לא נמצא פה.

אבי דיכטר: כן?

אבי דיכטר: תודה, אלון.

יאיר אדרי: אני רק אסיים.

יאיר אדרי: עוד פעם, אני לא חולק, חלילה, על דברים של אלון.

אבי דיכטר: לא, אבל אתה אומר שהמצב ב-4-0 ק"מ הוא מצוין.

אבי דיכטר: זה ראש העיר של 4-0 ק"מ.

יאיר אדרי: לא, אני מדבר על מרכיבי הביטחון כנגד איום החדירה.

יאיר אדרי: יש הרבה דברים שאלון אמר שעוד פעם בסוף עיר זה שונה, מה שנקרא, מיישוב כפר.

אלון דוידי: יאיר, אז תגידו.

אלון דוידי: תגידו שאתם לא נותנים מענה.

אבי דיכטר: אלון, אלון, הוא דובר עברית.

אבי דיכטר: אנחנו מבינים אותו.

אבי דיכטר: דבר, יאיר.

יאיר אדרי: אלון יודע שאני מדבר עברית.

יאיר אדרי: אבל אני אומר עוד פעם, בסוף מושקעים מיליונים רבים מהתקציב.

יאיר אדרי: וצריך לזכור שבסוף אנחנו מוציאים את זה על פי סדר עדיפות לאומי ובכל הגזרות, כולל, מה שנקרא, בגזרות שיותר מאוימות, או בואו נגיד, שיש בהן פחות מענה טוב מאוד.

יאיר אדרי: ונמצא פה גם מוטי שמכיר את המצב באיו"ש.

יאיר אדרי: ובסוף זה להתמודד עם אותו תקציב.

יאיר אדרי: אני חושב שבסוף ההחלטה שהייתה ב-2014 על הנושא של תקציב ייעודי לעוטף עזה עשתה פה באמת פלאים ושפרה פה את התחום הזה בצורה טובה מאוד.

תמיר עידאן: אבי, צריך התייחסות לגנים.

תמיר עידאן: מה קורה עם הגנים?

אבי דיכטר: עכשיו מיגון ידבר.

אבי דיכטר: כן.

ניר עוגן: אני ניר עוגן, אני רע"ן עורף של פיקוד העורף.

ניר עוגן: אני רוצה לומר פה שאנחנו, פיקוד הדרום, בקשר רציף ויום-יומי עם כל הגופים פה.

ניר עוגן: אנחנו בקשר רציף עם כל הגופים פה, עם ראשי הרשויות.

ניר עוגן: ואני יכול להגיד שהקשר הוא טוב.

ניר עוגן: אנחנו ממפים את הצרכים.

ניר עוגן: וכל אחד בקצב שלו וביכולת התקציבית שלו נותן את המענה.

ניר עוגן: אני לא ניכנס לזה.

ניר עוגן: תכף ייתנו גם את ההסברים.

ניר עוגן: יש נושא אחד שאנחנו מנסים לקדם.

ניר עוגן: וקיימנו מספר דיונים במל"ל, כמו שנאמר פה, על סוגיות אזרחיות.

ניר עוגן: וחשוב לנו שעכשיו גם אתם תשמעו את זה לפני התוכניות התר"שיות של 2020 בסוגיית המיגון של הרכבת, זה נושא שמבחינה ביטחונית אותנו מאוד מטריד.

ניר עוגן: חשבנו שיהיה לזה מענה.

ניר עוגן: היו כבר אמירות תקציביות, אבל מבחינה פרקטית אנחנו לא יודעים איפה זה עומד.

ניר עוגן: בניית קיר אקוסטי לשדרות, זה נושא שחשוב לנו מאוד גם כן שיקרה.

ניר עוגן: ועוד דפני הסתרות כאלה ואחרים שהתחלנו ושמנו תקציבים מתוך צה"ל, כמו עכשיו על הדרך, מי שייסע יראה שיש סוללה שמקימים שם, מול מפלסים.

ניר עוגן: יש עוד מקומות שאנחנו רוצים לעשות.

ניר עוגן: כמו שאמר פה ראש מועצת שער הנגב, חשוב לנו שזה גם ישתלב עם הטבע ועם הסביבה, כדי שבאמת יהיה נעים לחיות פה.

ניר עוגן: והדבר האחרון, זה לגבי תוכניות הפינוי.

ניר עוגן: אז אנחנו פה בקשר עם רח"ל, ממש בימים אלה עומלים ושוקדים לעשות פה איזשהו שינוי.

ניר עוגן: אני לא ארחיב.

ניר עוגן: אם הוא רוצה, ווה ירחיב על זה, ביחד עם פצ"ח.

ניר עוגן: ואנחנו מקווים באמת שזה יתקדם במהירות.

זאב צוק-רם: אני רוצה, בבקשה, להשלים משהו בנושא הפינוי, שלא אמרתי קודם.

זאב צוק-רם: עלו פה כל מיני טענות של התושבים לגבי המיקום, שלחו אותנו רחוק וכולי.

זאב צוק-רם: אנחנו בעניין הזה, רח"ל ופיקוד הדרום ופצ"ח של משרד הפנים, יושבים באמת ברחל ביתך הקטנה, קרי עם כל יישוב, למצוא את המקום המתאים.

זאב צוק-רם: השיטה קצת שונה לאור בקשת הצבא.

זאב צוק-רם: חטיבת המבצעים ומפקד האוגדה יחד עם אנשיו, ביקשו ממני להוביל את כל התהליך.

זאב צוק-רם: אנחנו ממש בשלבים האחרונים בתפיסת היישובים הקולטים, ואנחנו ניתן את המענה באמת ברמה של כל יישוב לכל יישוב על מנת שנוכל לממש את זה על פי הגדרות של אלוף פיקוד הדרום.

אבי דיכטר: אבל תגיד, ווה, אני לא יודע אם זה אתה או פיקוד העורף.

אבי דיכטר: הרי הטענה שעלתה כאן ושראש עיריית שדרות דיבר עליה, היא תכנון שטח חדש, תכנון פארק, שזו ריאה ירוקה יוצאת מן הכלל בעיר.

אבי דיכטר: ואין שום תקן של מיגון לשטח כזה.

אבי דיכטר: מי אחראי לזה?

זאב צוק-רם: אני אגיד לך.

אבי דיכטר: מי אחראי למיגון שמתפורר, שהוקם על ידי משרד הביטחון לפני X שנים, מתפורר היום.

אבי דיכטר: האם התחזוקה שלו, הבנייה מחדש שלו, תהיה על הרשות המקומית או על משרד הביטחון שבנה את זה במקור?

זאב צוק-רם: יש לי תשובה.

זאב צוק-רם: למרות שאני בטוח שדודו, רמ"ח מיגון של פיקוד העורף, יוכל להשלים.

זאב צוק-רם: קודם כול, מי שקובע במדינת ישראל תקן למיגון זה גוף אחד בלבד – זה פיקוד העורף.

זאב צוק-רם: זה על פי החוק.

זאב צוק-רם: את זה קובע פיקוד העורף.

זאב צוק-רם: לגבי התחזוקה של המיגון, כפי שציינת, לאור מה שהוקם בזמנו, אני לא יודע להגיד את זה בדיוק.

זאב צוק-רם: בטח דודו יוכל לתת את המענה, מה סוכם ואיך סוכם.

זאב צוק-רם: אבל התקן – פיקוד העורף.

אבי דיכטר: בבקשה, דודו.

דודו עבאדא: צוהריים טובים לכולם.

דודו עבאדא: אני דודו, רמ"ח מיגון.

דודו עבאדא: אני אנסה בכמה דקות גם לסדר את העניין העקרוני ואחרי זה גם לגעת בכמה נקודות קונקרטיות שעלו.

דודו עבאדא: ראשית, אני מוכרח לומר שלמרות מה שנאמר כאן, פיקוד העורף עמל פה רבות לרווחת התושבים וביטחונם גם בהיבטים של מרכיבי ביטחון וגם במרכיבי מיגון.

דודו עבאדא: צריך לומר בפתח הדברים שבמרכיבי הביטחון המצב הוא, כמו שנאמר, טוב מאוד.

דודו עבאדא: ובמיגון, קודם כול, בואו לשים את העובדות: 7-0 ק"מ ממוגן מלא, ו-15-0 ק"מ כל מוסדות החינוך מוגנים.

דודו עבאדא: וזה בהתאם להחלטות ממשלה.

דודו עבאדא: פיקוד העורף רק בימים האלה סיים את הפרויקטים האלה מקצה לקצה.

דודו עבאדא: וזה על פי החלטות הממשלה.

דודו עבאדא: הדבר השני שאני רוצה לומר הוא שעל פי החוק, גם אמר את זה ראש רח"ל, פיקוד העורף הוא המנחה הלאומי ואין לו תקציב לבניית מיגון.

דודו עבאדא: בניית מיגון ברחבי המדינה עולה עשרות מיליארדים.

דודו עבאדא: וההחלטה על תקצוב מיגוני היא החלטה של ממשלה.

דודו עבאדא: אנחנו ביחד עם ראש הרשויות ועם כולם כתבנו לא מעט מסמכים לבקשת הממשלה לקראת הצעות מחליטים כאלה ואחרות שבהם הצבענו על הפערים ביחד עם ראשי הרשויות.

דודו עבאדא: זאת אומרת, אין פה עניין של התנצחות בין הרשויות לבינינו.

דודו עבאדא: אנחנו מודעים לפערים, ומי שצריך לקבל את ההחלטות יקבל את המענה בעניין הזה.

דודו עבאדא: אני רוצה להגיד מילה לגבי המחלוקת שעלתה כאן בין רח"ל לבינינו.

דודו עבאדא: אני אגיד כך: קודם כול, גם בהקשר הזה פקע"ר פועל על פי החלטות ממשלה ומשרד הביטחון.

דודו עבאדא: יש החלטת מנכ"ל משרד שאומרת דבר מאוד פשוט: מי שאחראי על המיגון האופרטיבי הוא פיקוד העורף.

דודו עבאדא: מיגון הוא חלק, או בכלל, מהמענה האופרטיבי.

דודו עבאדא: ולכן, מה שקרה פה בשנים האחרונות אני בכלל לא חושב שזה קשור רק לרח"ל.

דודו עבאדא: כל מי שרצה לשים מיגונית במדינה, שם מיגונית במדינה.

דודו עבאדא: אין שום יד מכוונת.

דודו עבאדא: זה לא על פי החוק, לא על פי התקן.

דודו עבאדא: אגב, זה יצא גם בצו של מינהל התכנון של שר האוצר, שאומר שהיחיד שאחראי לקבוע איפה ואיך הוא פיקוד העורף.

דודו עבאדא: הזה מה שנאמר.

דודו עבאדא: לא עצרו תקציבים, לא הנחו אותי, כרמ"ח מיגון, להפסיק לתת מענה ברשויות.

דודו עבאדא: אלה דברים לא נכונים פשוט.

דודו עבאדא: אנחנו פועלים ברשויות בעוטף יום ולילה.

תמיר עידאן: אבל אתה אומר שאין לך כסף.

דודו עבאדא: רגע, סליחה, תמיר.

תמיר עידאן: אתה אומר שאין לך כסף.

דודו עבאדא: סליחה, רגע, תמיר.

דודו עבאדא: לא דיברתי על כסף.

תמיר עידאן: לא, אתה אומר: אני אחראי על מיגוניות, אבל אין לי כסף.

דודו עבאדא: דיברתי פה על האמירה שהיא, בעיניי, לא – אני אגיד את זה, אני אשמור על ממלכתיות.

דודו עבאדא: זה לא נכון לבוא ולהגיד שפיקוד העורף בגלל סכסוך לא פועל במרחב.

דודו עבאדא: זו אמירה לא נכונה.

דודו עבאדא: אנחנו פה רק סיימנו עכשיו, השנה, להציב כמעט 100 מיגוניות במרחב, רק השנה.

דודו עבאדא: 100 מיגוניות.

דודו עבאדא: בנינו בארבע ערים פה בעוטף – בנתיבות, באופקים, באשקלון, בשדרות – מיגוניות.

דודו עבאדא: בשדרות השנה שמנו כמעט 40 מיגוניות בשווי של למעלה מ-2 מיליון שקלים.

דודו עבאדא: אז קודם כול, האמירה שפיקוד העורף לא פועל במרחב הזה היא אמירה לא נכונה.

דודו עבאדא: עכשיו צריך לומר שהמיגון שעולה פה – מדובר פה בעשרות מוסדות ציבור שהעלות שלהם היא מאות מיליוני שקלים.

דודו עבאדא: מאיזה תקציב של פיקוד העורף, שהוא תקציב, אתם מכירים אותו, בבסיס התקציב הוא תקציב של – לא משנה, אני לא נכנס פה לפרטים – אבל הוא לא מאפשר את בניית המיגון.

דודו עבאדא: נקודה.

דודו עבאדא: אז זה לגבי העניין הזה.

דודו עבאדא: ואני אומר לכם שבסיפור הזה הרעיון הוא ליצור שקיפות, ליצור סדרי עדיפויות, שהכול מטופל על ידי, רמ"ח מיגון פקע"ר, ושלא כל מי שרוצה פה לשים איזו מיגונית לא בהכשר ולא בצורה נכונה ומקצועית – שישים אותה.

דודו עבאדא: זה מה שהחלטת המנכ"ל אמרה.

תמיר עידאן: בגלל זה אנחנו מביאים תרומות מקרן היסוד, לדברים כאלה.

תמיר עידאן: בשביל להציב מיגונית.

תמיר עידאן: זו בדיוק הבעיה.

דודו עבאדא: כמה דברים קצרים קונקרטיים לגבי הגנים.

דודו עבאדא: לגבי הגנים, היות שאני הייתי גם אצל מנכ"ל משרד הביטחון וגם במשרדו של ראש הממשלה, הנושא הזה מטופל.

דודו עבאדא: יש כאן סדר גודל של 100 גנים שמוגנו.

דודו עבאדא: מי שמכיר את החלטות הקודמות עוד לפני המיגון התקני והמחודש, היה כאן לפני כעשר, 12 שנה, מיגון מהיר שהיה מיגון הגן ומסביב בחזיתות.

דודו עבאדא: זה נכון שזה מתחיל להתיישן, ומי מצב של קורוזיה ועד מצב שאולי לפעמים יש סדקים.

דודו עבאדא: היה דיון במשרדו של ראש הממשלה בעניין הזה.

דודו עבאדא: עלות התחזוקה של הגנים האלה היא גם עשרות מיליוני שקלים.

דודו עבאדא: ולכן התקבלה שם החלטה, לא נפרט אותה כרגע.

דודו עבאדא: ניתן מענה לסוגיה הזאת.

דודו עבאדא: גם מימון – יצא בימים הקרובים מסמך שלנו לגבי תקינותו ואנחנו מתואמים עם משרד החינוך.

תמיר עידאן: לא, לא.

תמיר עידאן: דודו, אבל באמת, צריך לכבד את – תהיה רציני.

תמיר עידאן: בסוף בגן הזה אני הבאתי דוח קונסטרוקטור: תפנו את הילדים.

דודו עבאדא: נכון.

תמיר עידאן: אתם הבאתם קונסטרוקטור אחרי חודשיים שאמר שצריך להשלים את הבדיקות ואין לכם כרגע תקציב להשלים את הבדיקות.

תמיר עידאן: משרד החינוך אומר: עד שהם לא ישלימו את הבדיקות, אני לא יכול לפתור.

תמיר עידאן: אני נאלצתי להוציא את הילדים לרחוב.

תמיר עידאן: שאלתי אתכם: מה עושים?

תמיר עידאן: יש לי מכתב מכם – זה לא באחריותנו.

תמיר עידאן: לקחתי מבנה, שיפצתי אותו על חשבוני.

תמיר עידאן: אמרתי לכם: תעזור לי בשיפוץ שלו.

תמיר עידאן: אין כסף.

תמיר עידאן: מה אני עושה עם הילדים בשנה הבאה?

תמיר עידאן: לא יודעים, לא באחריותנו.

תמיר עידאן: בואו תשים את הדברים על השולחן.

תמיר עידאן: אם אתה רוצה להגיד: אחריות על הגנים היא עליכם, ראשי הרשויות – תגיד את זה.

תמיר עידאן: אנחנו נתמודד עם זה.

דודו עבאדא: אני אתייחס.

תמיר עידאן: אבל תגיד, בלי מילים יפות מסביב, ולעגל ופוליטיקה.

דודו עבאדא: לא מילים יפות.

דודו עבאדא: לא.

תמיר עידאן: אתם אנשי צבא.

תמיר עידאן: לא פוליטיקאים.

דודו עבאדא: אוקיי.

דודו עבאדא: אז אני אומר: אני איש צבא, ואני אומר שהייתה החלטה של המנכ"ל שהמוסדות האלה – קודם כול, זו לא החלטה, זה כתוב בחוק – מוסדות בכלל, חינוך ובתים פרטיים, הם באחריות, על פי חוק הג"א, הם באחריות המחזיק.

דודו עבאדא: בהתאמה, אם זה רשות – משרד החינוך.

דודו עבאדא: אי-אפשר כל הזמן להגיד: פקע"ר מתנער מאחריות.

דודו עבאדא: אנחנו מדינת חוק.

תמיר עידאן: רגע, דודו, אתה אומר - - -

רונית איפרגן: יש מלחמה בעוטף.

דודו עבאדא: רגע, רגע.

דודו עבאדא: אנחנו מדינת חוק.

דודו עבאדא: רגע.

דודו עבאדא: מדינת חוק, ולכן אנחנו לא מתנערים מאחריות.

דודו עבאדא: זו אמירה לא רצינית.

תמיר עידאן: אתה כתבת לי אבל.

דודו עבאדא: רגע, זה שפיקוד העורף לא יודע לתקצב את זה, זה לא אומר שהפיקוד מתנער מאחריות.

תמיר עידאן: לא, אבל לא כתבת לי?

דודו עבאדא: באותה נשימה שאנחנו עונים מענה – רק רגע, תמיר.

אבי דיכטר: חבר'ה, שנייה בוויכוח ביניכם.

אבי דיכטר: תראו, אני מחזיק כאן את סעיף 16.

אבי דיכטר: ניצול בנושא מיגון ב-2018 – 25% מתקציב המיגון.

אבי דיכטר: מה אנחנו צריכים להבין מזה?

שמואל לטקו: זה לא דווקא בעוטף, זה ארצי.

דודו עבאדא: סליחה?

שמואל לטקו: זה ארצי, זה לא דווקא בעוטף.

אבי דיכטר: לא חשוב, מה אנחנו צריכים להבין מזה?

אבי דיכטר: שאם תקציב מיגון מנוצל כדי 54% בתחום אחד, 25% בתחום אחר, מה המשמעות של זה?

אבי דיכטר: זאת אומרת, ה-75% או 46% אחרים, הם מה?

אבי דיכטר: הם נשאבו לצורך אחר?

דודו עבאדא: חבר הכנסת, אני לא מכיר את הנתון הזה ספציפית.

דודו עבאדא: אני לא רוצה לענות ככה סתם.

דודו עבאדא: אם נצטרך, נענה ונשיב על זה ספציפית.

דודו עבאדא: אני עונה כאן למה שעלה בהקשר של מיגון עוטף עזה.

דודו עבאדא: הרי מיגון זה בכל הארץ.

דודו עבאדא: יש פרויקטים בצפון, פרויקטים בדרום, הכול על פי החלטות קונקרטיות.

שמואל לטקו: גם בצפון לא ממומש.

שמואל לטקו: אנחנו יודעים את זה חד-משמעית.

שמואל לטקו: התקציבים קיימים, לא מממשים אותם.

אלון דוידי: שגם להם עצרו לכם כסף.

דודו עבאדא: מה זה?

אלון דוידי: שגם להם עצרו לכם כסף.

דודו עבאדא: בסדר.

דודו עבאדא: אז אני אומר: יש מקומות שהתקציב נעצר.

דודו עבאדא: יש מקומות שתקציבים פתוחים.

דודו עבאדא: אני לא חושב שזה המקום.

דודו עבאדא: אני חושב שהשאלה היא עקרונית.

שמואל לטקו: 8% ממיגון הצפון מומש ב-2018.

דודו עבאדא: סליחה?

שמואל לטקו: 8% ממיגון הצפון מומש ב-2018.

אלון דוידי: אני אקל עליך.

אלון דוידי: אני אקל עליך.

אלון דוידי: בואו נקל.

אלון דוידי: אנחנו הגשנו לכם מסמך, אני חושב, סביבות 60-50 מיליון שקלים.

אלון דוידי: נכון, 60-50 מיליון שקלים?

דודו עבאדא: נכון.

אלון דוידי: מה המסר שלך אלינו?

אלון דוידי: זה שאתם משקיעים עכשיו בקיר שהוא בתוך האדמה – בסדר, אנחנו לא מזלזלים באיום הזה, זה איום מאוד רציני, מאוד קשה – אבל מה אתה אומר?

אלון דוידי: השקענו למעלה מ-5 מיליארד שקלים.

אלון דוידי: כל משרד הביטחון לא מצא את ה-50 מיליון האלה כדי לתת מענה למרחב הציבורי שאתה אחראי עליו, לא אני אחראי עליו?

אלון דוידי: עם כל הכבוד.

עוזי דיין: אלון, מה אתה רוצה ממנו?

אלון דוידי: לא, אתה לא מבין.

אלון דוידי: מה זה "מה אתה רוצה ממנו"?

עוזי דיין: אני מבין בדיוק, אבל - - -

אלון דוידי: הם חוזרים הביתה, אנחנו חוזרים לתושבים.

אלון דוידי: ואני צריך להסביר למישהו מה קורה, עם כל הכבוד.

אבי דיכטר: אוקיי.

אבי דיכטר: תודה, אלון.

אלון דוידי: אני אגיד לך מה אני רוצה.

אבי דיכטר: לא, לא.

אבי דיכטר: אני רוצה לשמוע את התשובה של דודו.

אלון דוידי: מסור למי שמסתתר מאחוריך, שאין לו את האומץ לבוא לפה.

אלון דוידי: כולל המנכ"ל, כולל אחרים, שיבואו לפה, שיבואו אליי, שיבואו.

אלון דוידי: נוציא אותם לכל השכונות היפיפיות שבנינו, לפארקים, ושיישבו עם הילדים ויגידו להם שכל משרד הביטחון לא מסוגל למצוא מענה – מיגונית מעפנה, קטנה.

תמיר עידאן: דודו, אני רוצה, בבקשה, שתי נקודות.

תמיר עידאן: תתייחס או אל תתייחס, אני אומר את זה בפעם האחרונה.

תמיר עידאן: אני רוצה לדעת - - -

אבי דיכטר: תמיר, בוא, אנחנו רוצים לשמוע את דודו.

תמיר עידאן: שאלה האחרונה ואני יושב.

תמיר עידאן: אני אשאל ולא אדבר יותר.

אבי דיכטר: שאלה אחרונה, אוקיי.

תמיר עידאן: שתי נקודות, תתייחס.

תמיר עידאן: אחת, האם הייתם אצלי, סיכמתם איתי על דברים ועד היום לא יצא פרוטוקול?

אלון דוידי: לא, זה לא עכשיו.

אלון דוידי: זה שש שנים, זה שבע שנים.

אלון דוידי: אנחנו לא מקבלים את זה.

אבי דיכטר: אלון, אלון, אנחנו מנסים לשמוע, אחד-אחד.

אבי דיכטר: בבקשה, תמיר.

אלון דוידי: זה המנכ"ל שמינה מישהו אחר.

אבי דיכטר: אלון, שנייה.

ניר שוחט: מי שלא ראה 24 ילדים דחוסים בממ"ד, לא מבין מה דחיפות העניין.

ניר שוחט: 24 ילדים דחוסים בממ"ד של שלושה מטרים.

אבי דיכטר: תודה.

אבי דיכטר: תמיר.

תמיר עידאן: דודו, שתי שאלות, ואני לא מדבר יותר.

תמיר עידאן: האם הייתם אצלי?

תמיר עידאן: סיכמת איתי עם האלוף מספר פרויקטים?

תמיר עידאן: האם יצא פרוטוקול?

תמיר עידאן: האם קרה משהו עם זה?

תמיר עידאן: ואני אומר לך, אם אתה לא יודע, שקיבלתי כבר מסר שהכול מבוטל.

תמיר עידאן: תבדוק את עצמך.

תמיר עידאן: והדבר השני, תגיד בעברית, מי אחראי על הגנים?

תמיר עידאן: יש גנים שמתפוררים עם דוח קונסטרוקטור שמוציא את הילדים האלה החוצה.

תמיר עידאן: מי אחראי עליהם?

תמיר עידאן: תגיד שאני.

תמיר עידאן: שיירשם בפרוטוקול, שאתה אומר שאני אחראי.

תמיר עידאן: כי המכתב שקיבלתי ממך לא אומר לי כסף.

תמיר עידאן: הוא אומר: אני, פיקוד העורף, לא אחראי, ואת זה אתה עושה בכתובים.

תמיר עידאן: אנשים שלך, שראו את זה, תלשו שערות ואמרו: איך יצא מכתב כזה?

תמיר עידאן: התקשורת לא כל כך התעניינה בזה, לצערי הרב.

אבי דיכטר: אי-אפשר להגיד לדודו שיתלוש שערות.

תמיר עידאן: לא, לא הוא.

תמיר עידאן: אנשים שלו.

דודו עבאדא: אני אגיד כך, אני אומר שוב: אנחנו היינו בדיון, מנכ"ל ומשרד ראש הממשלה, על גני הילדים.

דודו עבאדא: המכתב יצא בתיאום.

דודו עבאדא: אין את זה כאן כרגע, אבל המנכ"ל קבע שעל פי חוות דעת משפטית, אחריות לתחזוקת הגנים היא על הרשויות ועל משרד החינוך.

דודו עבאדא: אוהבים את זה יותר או אוהבים את זה פחות, זאת ההחלטה.

דודו עבאדא: דרך אגב, זה גם החוק.

דודו עבאדא: לא צריך להמציא חוק.

דודו עבאדא: זה החוק, זה מה שהוא מנחה.

יואב קיש: מי הוציא?

יואב קיש: מנכ"ל משרד הביטחון הוציא את המכתב?

דודו עבאדא: כן.

דודו עבאדא: כן.

יואב קיש: קודם כול, הם צודקים בכל מילה שהם אומרים.

יואב קיש: זה מספיק.

יואב קיש: אם זה המכתב שמוציא מנכ"ל משרד הביטחון – בזיון אמיתי.

יואב קיש: אין לי מה להגיד.

יואב קיש: יושב פה בשקט, שומע פה דברים נוראיים, והתשובה ממנכ"ל משרד הביטחון – אני עכשיו מוציא מכתב לשר הביטחון, שהוא גם ראש הממשלה, שיפטר את מנכ"ל משרד הביטחון ויחליף אותו.

יואב קיש: נגמר העניין.

אורנה ברביבאי: ותפתור את כל הבעיות.

יואב קיש: שיהיה מישהו שיבוא לעבוד.

יואב קיש: לא מישהו שיחפש תירוצים.

דודו עבאדא: בסדר.

דודו עבאדא: אני אומר רגע, חבר הכנסת – אני רק רוצה לומר שהעניין הזה של מיגון גני הילדים, של הגן, הוא דבר ייחודי.

דודו עבאדא: המחזיק, על פי החוק, אחראי לתחזק ולמגן.

דודו עבאדא: קודם כול, זה על פי החוק.

דודו עבאדא: אנחנו גם כתבנו מסמך.

אלון דוידי: דודו, מה עם המרחב הציבורי?

אבי דיכטר: רגע, רגע.

דודו עבאדא: אם רוצים שאנחנו נמשיך לתחזק את זה, צריך לתקצב את זה.

אלון דוידי: מה עם המרחב הציבורי?

אלון דוידי: תשתף את כולם איזה תקן יש לכם בפיקוד העורף.

אלון דוידי: איזו תוכנית עבודה יצרתם לטובת העיר שדרות ועוטף עזה?

אלון דוידי: איפה התוכנית הרב-שנתית?

אלון דוידי: איפה התקציבים?

אלון דוידי: שתף, בבקשה.

דודו עבאדא: אני לא רוצה כאן – יש כאן דפים שמפרטים.

אלון דוידי: תגיד, תגיד מה.

דודו עבאדא: אז אני עונה.

אלון דוידי: תשאל אותי עכשיו על בית בשדרות - - -

אבי דיכטר: לא, לא, אלון, אלון.

אלון דוידי: לא, לא.

אלון דוידי: אני לא מוכן.

אלון דוידי: תשמע, תקשיב, בוא, בוא – לא, אני רוצה שתבינו - - -

אבי דיכטר: לא.

אבי דיכטר: אלון, אלון.

אבי דיכטר: סליחה.

אבי דיכטר: אלון, לא.

אלון דוידי: לא.

אלון דוידי: אבי, אתה רוצה שאני אלך, אין לי בעיה.

אלון דוידי: אתה הבאת אותו, שיבוא מוכן.

אלון דוידי: מה תוכנית העבודה שלו לגבי שדרות בארבע השנים האחרונות, בחמש השנים קדימה.

אבי דיכטר: אלון, אלון, סליחה.

אבי דיכטר: אלון דוידי - - -

אלון דוידי: אין לך.

אלון דוידי: אין לך.

אלון דוידי: תגיד.

אבי דיכטר: אלון דוידי, שב, בבקשה.

אבי דיכטר: שב, בבקשה.

אלון דוידי: עם כל הכבוד.

אלון דוידי: מסתתר לו מנכ"ל ומסתתר לו אלוף פיקוד כשאתם יושבים פה.

אלון דוידי: שולחים את החבר'ה האלה.

יואב קיש: גם האוצר, דרך אגב.

יואב קיש: גם פה אותו דבר.

אבי דיכטר: אלון, סליחה, סליחה.

אבי דיכטר: אתם בישיבת ועדת חוץ וביטחון.

אבי דיכטר: זו לא ישיבה אחרת.

אבי דיכטר: דודו, סיים, בבקשה.

דודו עבאדא: אין לי מה לחזור פעם אחר פעם.

דודו עבאדא: אני יודע שיש פה קריאות בקהל.

אלון דוידי: יש לך תוכנית או אין לך תוכנית.

אלון דוידי: תסביר.

דודו עבאדא: אז אני עונה.

דודו עבאדא: יש לי תוכנית עבודה מסודרת.

דודו עבאדא: תוכנית העבודה מומשה בכל מה שקשור למיגוניות, מרכיבי ביטחון ומיגון.

דודו עבאדא: כל יתר הדברים שאתם מעלים כאן דורשים תקצוב.

אבי דיכטר: השאלה של אלון - - -

אלון דוידי: מתי אתה יכול לשים מיגוניות בפארק המוזיקה בשדרות?

אבי דיכטר: אלון, תן לי לתרגם את השאלה שלך בעברית.

אלון דוידי: מה אתה רוצה?

אלון דוידי: תגיד לי.

אבי דיכטר: שואל ראש עיריית שדרות: את תקן המיגון לשטח הציבורי שנבנה בשדרות קובע מי?

אבי דיכטר: פיקוד העורף?

דודו עבאדא: את התקן אנחנו קובעים.

דודו עבאדא: גם הוצאנו, ואם זה לא הגיע, אנחנו נשלח לראשי הרשויות שוב.

אלון דוידי: אין.

דודו עבאדא: רגע, חבר'ה.

דודו עבאדא: את התקן אנחנו קובעים.

תמיר עידאן: מי משלם?

אלון דוידי: מי משלם?

אלון דוידי: אני.

דודו עבאדא: השאלה לגבי התשלום היא שאלה פתוחה.

תמיר עידאן: על כיפאק.

תמיר עידאן: אם יגידו, נקנה מיגוניות, אז אולי גם נקנה טנקים ונשמור על היישובים.

דודו עבאדא: הרי ברור לכם - - -

אבי דיכטר: דודו, רק כדי לסבר את אוזנם של חברי הוועדה, חברי הכנסת בוועדת חוץ וביטחון – תקן המיגון לשטחים הציבוריים שנבנים בעיר או בקיבוץ או בכל מקום אחר, הוא תקן שנקבע על ידי פיקוד העורף.

דודו עבאדא: כן.

אבי דיכטר: מימוש התקן, ביצוע המיגון הוא באחריות מי?

דודו עבאדא: ביצוע המיגון הוא מעולם לא היה באחריות פקע"ר.

דודו עבאדא: אין לפקע"ר אחריות לבצע מיגון.

דודו עבאדא: גם כשאני קובע איך ייראה ממ"ד, עושה אותה בן האדם הפרטי.

אלון דוידי: שיגיד את זה.

אבי דיכטר: טוב, אלון, התשובה ברורה.

אבי דיכטר: גם אם היא לא נוחה, היא תשובה ברור, אני אומר לעצמנו.

אבי דיכטר: בבקשה, דודו, שורה התחתונה.

דודו עבאדא: אז אם אני אסיים, שורה התחתונה, חשוב לי להגיד את שלושת הדברים הבאים: אחד, אנחנו מממשים את כל תוכנית העבודה בשקיפות על פי כל הקריטריונים המקצועיים והמבצעיים כמיטב יכולתנו בתיאום עם הפיקוד, בתיאום עם הרשויות.

דודו עבאדא: חבל לי שזו האווירה שנוצרה פה.

דודו עבאדא: הדבר השני, אין סכסוך, או בטח לא סכסוך כזה שמשפיע על גורמי העבודה.

דודו עבאדא: אנחנו פועלים פה במרחב יום-יום.

דודו עבאדא: יש החלטה שעושה סדר בהקשר של מי אחראי על מה.

דודו עבאדא: מטרתה היא לא לעכב או למנוע פרויקטים פה במרחב הזה.

דודו עבאדא: ליתר כל הדברים לשיפור המענה, צריך למצוא תקציב.

דודו עבאדא: זה הכול.

אלון דוידי: אני מבקש שיירשם בפרוטוקול.

אבי דיכטר: יש פרוטוקול.

אבי דיכטר: הפרוטוקול מוקלט.

אלון דוידי: אז אני רוצה להבין.

אלון דוידי: אני ראש עיריית שדרות.

אלון דוידי: שלח לי היום בפקס את תוכנית העבודה שלך, את תוכנית העבודה שלך, הפשוטה, למיגון המרחב הציבורי של 3,000 דונם חדשים בשדרות.

אלון דוידי: התשובה היא שאין לך.

דודו עבאדא: אין לי תוכנית עבודה כזאת.

אלון דוידי: מה זה אין לך?

אלון דוידי: אז מי עושה את זה?

תמיר עידאן: אתה.

תמיר עידאן: הוא אומר לך: אתה.

תמיר עידאן: מה אתה לא מבין?

אלון דוידי: מי עושה את זה, לא הבנתי?

קריאה: אלון, הוא אמר לך: אתה.

קריאה: הוא אמר לך: אתה.

תמיר עידאן: הוא אומר לך: אתה.

תמיר עידאן: מה אתה שואל אותו.

תמיר עידאן: הוא אמר לך שאתה עושה.

אלון דוידי: אני רוצה לשמוע שהוא אומר את זה.

אבי דיכטר: כן?

דודו עבאדא: אם יוחלט שפיקוד העורף אחראי למיגון המרחב הציבורי במדינת ישראל, נעשה תוכנית עבודה.

דודו עבאדא: יש תוכנית עבודה למה שאנחנו אחראים עליו.

אבי דיכטר: סיימת, דודו?

דודו עבאדא: כן.

אבי דיכטר: בבקשה.

אבי דיכטר: אבי רואה, בבקשה.

אבי דיכטר: אתה רוצה להתייחס?

אבי רואה: אני רק רוצה לומר שלפני כשבוע היה פה ראש הממשלה ושר הביטחון.

אבי רואה: הופיעו ראשי הרשויות.

אבי רואה: אלון דוידי לא היה.

אבי רואה: היו אחרים.

אבי רואה: הנושא הזה של המיגון לא עלה.

קריאה: - - -

אבי רואה: כן, אולי זה נשמע מצחיק, אבל זה לא עלה.

אבי רואה: ראשי הרשויות לא העלו את זה.

קריאה: מאוד מצחיק.

אלון דוידי: אבי, אבי - - -

אבי רואה: רק שנייה, חברים.

אבי רואה: חברים, יש לי בעיה של קשב וריכוז.

אבי רואה: אני לא שומע כשאני מדבר.

אבי רואה: הנושא שעלה בעיקר היה הנושא של חוסן, המרכז לחוסן קהילתי, שבחלק מהרשויות לא קיים, למשל, באשקלון, שאני חושב שזו נקודה שצריכה להיות מטופלת באופן מיידי בסוף.

אבי רואה: נושא נוסף שעלה היה הנושא של מרכזי הפעלה כאלה ואחרים, ועוד דברים בשוליים של סיוע.

אבי רואה: הנושא של המיגון לא עלה וחבל מאוד.

אבי רואה: אבל אני שומע את הדברים ואני אצטרך להתייחס, בעזרת השם.

אבי דיכטר: תודה.

אבי דיכטר: יהושע באואר, המשרד לביטחון הפנים, ישנו?

אבי דיכטר: אין.

אבי דיכטר: פרידמן, בבקשה, מפקד מחוז דרום בכב"ה.

שמוליק פרידמן: שלום לכולם.

שמוליק פרידמן: אנחנו מאמצע שנה שעברה, כמו שציינת, מתמודדים עם הטרור הזה של הבלונים, העפיפונים, הצתות.

שמוליק פרידמן: היה פה גרף למידה מאוד-מאוד משמעותי כבר מאמצע שנה שעברה.

שמוליק פרידמן: ניצלנו את סוף החורף להרבה מאוד עבודות הכנה של פריסה בשיתוף עם קק"ל עם רט"ג עם היישובים, ובנינו בעצם תוכנית שגם משלבת מענה מבצעי וגם מענה של הגנה מאש, כולל קציר ירוק.

שמוליק פרידמן: ובסך הכול אנחנו רואים כבר פירות טובים.

שמוליק פרידמן: תכף אני אגע בהם.

שמוליק פרידמן: מבחינת המענה המבצעי, אני חייב לציין שיש פה באמת שילוב של כל הגורמים, גם סיור מוגבר, גם שילוב של כל הכוחות – כב"ה, כמובן, צה"ל, פקע"ר, קק"ל, רט"ג, רבש"צים, יחידות מתנדבים שהקמנו פה.

שמוליק פרידמן: קיצרנו מאוד את זמן התגובה.

שמוליק פרידמן: הוא עומד בממוצע היום על בסביבות חמש דקות לאירוע, שזה לא קיים בשום מקום אחר בארץ.

שמוליק פרידמן: ובנוסף לזה, מטען האש בעצם, בגלל עבודת מניעה שביצענו, הוא הרבה יותר קטן.

שמוליק פרידמן: וכתוצאה מזה היום אנחנו מדברים על זה שכמות הצתות או השריפות סך הכול ירדה בערך בשליש לעומת שנה שעברה, אבל הנזק הוא בין 5% ל-10%, תלוי מי סופר, לעומת הנזק בשנה שעברה.

שמוליק פרידמן: וזו סך הכול עבודה באמת יפה, כולל חיסכון בסד"כ.

שמוליק פרידמן: אנחנו מפעילים פחות סד"כ מאשר מה שהיה בשנה שעברה.

שמוליק פרידמן: אני גם אציין, בנוסף לזה, שאנחנו מקימים פה שתי תחנות כיבוי חדשות.

שמוליק פרידמן: בשדרות היא כבר לקראת סיום, ותחנת כיבוי נוספת באשכול.

שמוליק פרידמן: הן לא תחנות נוספות, אבל הן ישפרו את התחנות של הכבאים.

שמוליק פרידמן: ועוד פעם, זה בלי, כמובן, לזלזל בבלונים ובנזק שנגרם, אבל לפחות הצלחנו לצמצם אותו בצורה מאוד משמעותית.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: אלי רגב, משרד הפנים, בבקשה.

אלי רגב: תודה רבה לחברי הוועדה.

אלי רגב: אני אסקור ממש בדקה את פעילות המשרד.

אלי רגב: כמובן, רשויות עוטף עזה הן במוקד הפעילות של המשרד בתחום המוכנות לחירום ושיפור הביטחון ותחושת הביטחון.

אלי רגב: מתוך זה משרד הפנים גם באמצעות החלטות ממשלה וגם באמצעות תקציבים של המשרד משקיע פה מאות מיליונים כדי לשפר את היכולות של הרשויות בתחום היערכות לחירום.

אלי רגב: בתור כך, גם סייענו בתוך מרכזי הפעלה גם באשכול וגם בשדרות, וכרגע גם מתוקצבות יתר הרשויות, שמתחילות כרגע לפעול כדי לשדרג את מרכזי ההפעלה שלהן.

אלי רגב: כל הציוד לחירום, מחסני החירום, כל הדברים האלה בעצם מטופלים על ידינו ומתוקצבים.

אלי רגב: רק כדי לאזן את הנימה שהייתה פה – התקבלה החלטת ממשלה ממוקדת בסוף דצמבר 2018, שנתנה מאות מיליונים לעוטף עזה בתחומים שונים.

אלי רגב: החלטה 4328 שנגעה גם לארנונה, שאליו התייחסו פה, גם למענקי ביטחון, גם לפיתוח אזורי תעשייה, גם למרכיבי החוסן.

אלי רגב: צריך ללמוד את ההחלטה הזאת.

אלי רגב: ההחלטה הזאת עתירת תקציבים.

יואב קיש: כמה עבר מאז?

אלי רגב: סליחה?

יואב קיש: כמה עבר מאותם מאות מיליונים?

יואב קיש: כמה הגיע לרשויות?

אלי רגב: אני לא אחראי על ההחלטה, אז מנוע מלהגיב.

אלון דוידי: כמה משרד הביטחון – אני ניהלתי בתחנונים – אבי החליף את קובי – בתחנונים עשרה מיליון שקלים לכל העוטף אני ביקשתי.

יואב קיש: אני זוכר את זה.

אלון דוידי: תסבירו לי את החלטת הממשלה, במשרד הביטחון, מה אתם נותנים לשדרות?

אלון דוידי: אמרו לי בסוף: תשמע, נעשה לך טובה; בשנה הבאה תבוא, אולי ניתן לך אולי איזה מיליון שקלים.

אלון דוידי: עשרה מיליון שקלים במשרד הביטחון.

יואב קיש: את זה אני לא מבין.

יואב קיש: איפה מאות המיליונים?

יואב קיש: איפה מאות המיליונים?

אבי דיכטר: כן, אלי.

אלי רגב: אז תרשה לי רק לענות לך.

אלי רגב: אני יכול להגיד על תקציבי משרד הפנים.

אלי רגב: תקציבי משרד הפנים שנגעו גם להנחות בארנונה גם לתקציבי הפיתוח וגם למרכיבי הביטחון, כולם כבר ברשויות.

יואב קיש: כמה זה בכסף?

יואב קיש: אתה יודע להגיד לי?

אלי רגב: כמעט 80 מיליון שקלים, אם אני לא טועה.

אלי רגב: ואלה תקציבים שעברו.

אלי רגב: עכשיו בהקשרים האלה יש עוד שתי נקודות שאני חושב שכן צריך להתייחס אליהן.

אלי רגב: ואני אומר פה את עמדת משרד הפנים, את עמדת השר – מרכזי החוסן מחוץ לעוטף הם נושא שאנחנו מקדמים אותו ביחד עם משרדי הממשלה אחרים, ויש לנו עניין לקדם אותו כמו באשקלון ובנתיבות ובמקומות אחרים, שגם הם זקוקים לסיוע הזה.

אלי רגב: סוגיית הרבש"צים חייבת להיות מטופלת.

אלי רגב: אנחנו גם מעורבים בזה מעצם העובדה שאנחנו רגולטור של הרשויות המקומיות.

אלי רגב: ונושא פינוי האוכלוסייה או קליטת האוכלוסייה, אז נגע בזה ווה.

אלי רגב: אגיד רק מילה אחת.

אלי רגב: אנחנו חושבים שצריך, קודם כול, להעביר את זה בהחלטת ממשלה ולהכניס את הפלטפורמה, לתת את הפלטפורמה המשפטית והתקציבית כדי לגבות את ההחלטות האלה על התוכניות.

אלי רגב: התוכניות באמת קיימות.

אלי רגב: נושא אחרון – אני מלווה מקרוב את האירוע המאוד קשה שקרה במבוא מודיעים.

אלי רגב: אני מלווה אותו יום-יום מקרוב.

אלי רגב: אני אומר פה: גם אזורי החיץ שצריכים להיות סביב יישובים בעוטף - -

קריאה: בהראל גם.

אלי רגב: סליחה?

קריאה: בהראל.

אלי רגב: כן, ובקיבוץ הראל.

אלי רגב: נכון.

אלי רגב: - - חייבים לקבל פה חידוד ומיקוד.

אלי רגב: אני בקשר עם ראשי הרשויות על העניין הזה.

אלי רגב: זו סוגיה שצריכה להיות מטופלת בצורה הדוקה יחד עם כב"ה.

אלי רגב: תודה.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: נציג משרד העבודה והרווחה, ישנו?

אור כהן: כן.

אבי דיכטר: את רוצה להתייחס?

אבי דיכטר: בבקשה, תנו לה מיקרופון.

אור כהן: אני אור ממשרד העבודה והרווחה.

אור כהן: אני אתייחס לכמה דברים.

אור כהן: בראשית דבריי, אני אתייחס לעקרונות שלפיהם אנחנו פועלים כדי להגדיל את החוסן.

אור כהן: דובר פה הרבה על החוסן של האוכלוסייה, על התשישות מהמצב.

אור כהן: משרד העבודה והרווחה פועל מול המחלקות לשירותים חברתיים ובעצם מול מכלולי האוכלוסייה ברשויות, שזה התפקיד שלי.

אור כהן: זה מה שאני עושה.

אור כהן: אני עובדת מול מכלולי האוכלוסייה במחוז דרום סביב כמה עקרונות עבודה.

אור כהן: הראשון הוא באמת היערכות לחירום של מכלולי האוכלוסייה, אבל בהתייחס לחוסן.

אור כהן: אנחנו באמת עובדים על טיפוח לכידות קהילתית וההון הקהילתית.

אור כהן: יש איתי כאן תוכניות שנעשות ספציפית בכל רשויות העוטף, מתוקצבות: טיפוח המנהיגות הקהילתית והנוער, בני נוער וילדים; חיזוק השייכות שלהם למקום; מעטפת חוסן משפחתית והדרכות ומתן כלים להורים; חיזוק והכשרת הצוותים המקצועיים; טיפול רגשי בפועל בילדים, נוער וקשישים; טיפוח והגברת החוסן לקשישים, לילדים, למוגבלים, וגם הקשרים בתוך הקהילה.

אור כהן: כל זה בא לידי ביטוי בתוכניות רבות שנעשות בעוטף, בחמש רשויות בעוטף, גם תוכניות שגרתיות, גם תוכניות ספציפיות לחירום בתקציב של 6 מיליון שקלים.

אור כהן: וגם החלטות ממשלה – אני יכולה כאן להגיב רגע לאלון שדיבר על החלטות ממשלה.

אור כהן: אז משרד העבודה והרווחה כן מצליח לממש את החלטות הממשלה למחלקה לשירותים החברתיים, שדרות ספציפית, בתקציב של 2.5 מיליון.

אלון דוידי: רק משרד הביטחון לא.

אלון דוידי: אמרנו.

נירה שפק: יש את זה בבסיס התקציב או שכל פעם מחדש?

אור כהן: החלטות ממשלה מאושרות כל פעם מחדש, אבל יש לנו בסיס תקציבי שלנו לכל פעילויות החוסן.

נירה שפק: כל מרכזי החוסן הם לא בבסיס התקציב.

קריאה: אז למה הפערים?

אור כהן: אני לא מדברת כרגע על מרכזי החוסן, נירה.

נירה שפק: - - -

קריאה: לא, בחוסן, אין לך בעיה?

קריאה: לך אין, לאחרים יש.

אבי דיכטר: אור.

אבי דיכטר: אור, פה, פה, אליי.

אור כהן: המחלקה מקבלת תקציבים דרך החלטות ממשלה.

אור כהן: יש כאן החלטות ממשלה שמגיעות לרשויות סביב תוכניות.

נירה שפק: מי משלם על מרכזי החוסן?

אור כהן: מרכזי החוסן מתוקצבים באופן נפרד על ידי השירות לעבודה הקהילתית.

אור כהן: אנחנו מעבירים דרך החלטות ממשלה, לפי בקשות מנהלי המחלקות.

אבי דיכטר: אור, סליחה - - -

אור כהן: מרכזי החוסן זה פרויקט שמתוקצב ובאחריות משרד הבריאות.

נירה שפק: זה עדיין נכנס אחרי.

נירה שפק: תשימו לב שהמשמעויות - - -

קריאה: תעבירו ממשרד למשרד.

אור כהן: אני עוד הפעם אומרת, זה באחריות משרד הבריאות.

אור כהן: אני מעדיפה לא להתייחס למשהו שהוא לא באחריותנו.

אבי דיכטר: תכף, תהיה התייחסות ממשרד הבריאות.

אבי דיכטר: נשמע את התשובה של משרד הבריאות.

אור כהן: בדיוק.

אבי דיכטר: נא, תסכמי את ההתייחסות שלך, בבקשה, אור.

אור כהן: זה לגבי התקציבים.

אור כהן: התקציבים שלנו מועברים לפי תוכניות של מנהלי המחלקות.

אור כהן: אני יכולה למנות כאן המון-המון תוכניות בכל אחת מהרשויות שעוסקות בחוסן האוכלוסייה, החל מתוכניות, אם זה בשדרות, אז סמינרים והדרכות והכשרות, גם אם זה בחיזוק חוסן של ילדים במפלסים.

קריאה: גם הרווחה עושה את זה.

אור כהן: גם הרווחה עושה את זה.

אור כהן: לרווחה יש תוכניות - - -

אבי דיכטר: אור, אור, את לא יכולה לענות על כל שאלה שנזרקת מהצד.

אבי דיכטר: אנחנו פשוט רוצים לשמוע שורות תחתונות, בבקשה.

אור כהן: אוקיי.

אור כהן: בנוגע לתוכנית הפינוי שהיה אליה קצת התייחסות היום, אבל גם.

אור כהן: אז אצלנו יש מיפוי מאוד-מאוד מדויק של האוכלוסיות בכל היישובים המתפנים, בדגש על האוכלוסיות של הצרכים המיוחדים, על היכולות של המחלקות לתת להן מענים.

אור כהן: אנחנו נערכים לפינוי של האוכלוסיות עם צרכים מיוחדים במסגרות.

אור כהן: יש לנו כ-20 מסגרות בכל רחבי הארץ שיקלטו את האוכלוסייה הזאת הן מהקהילה והן מהמוסדות שקיימים ברחבי העוטף, גם בנוהל של מוסד קולט מוסד וגם בנוהל של פינוי האוכלוסייה לפי מיפוי שנעשה ברשויות וביישובים.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: ד"ר בני דוידזון, משרד הבריאות, ישנו?

בני דוידזון: ישנו, אבל מי שתדבר על נושא החוסן היא נציגה אחרת.

אבי דיכטר: מי מדברת?

בלה בן גרשון: אני בלה בן גרשון, ממונה על טראומה נפשית במשרד הבריאות.

בלה בן גרשון: אני אתייחס לכמה דברים.

בלה בן גרשון: משרד הבריאות ממונה על כל הקביעה של הסטנדרט הטיפולי בנפגעי החרדה במדינה ולכן עוטף עזה הוא מאוד במרכז של ההתעסקות בנושא הזה.

בלה בן גרשון: יש חמישה מרכזי חוסן שהקמנו אותם לפני 11 שנים בשיתוף פעולה עם משרדי ממשלה נוספים ובסיוע ובתמיכה גם של רח"ל.

בלה בן גרשון: אנחנו מדברים פה על מערך שהוא גם מגבה את המרכזים האלו, כמו למשל, פותחו עכשיו כלים לעזרה ראשונה נפשית שאנחנו מכשירים עכשיו את כל העוטף והרשויות כדי שאנשים יוכלו להתמודד טוב יותר ולתת סיוע גם לעצמם וגם למשפחות שלהם.

בלה בן גרשון: יש גם אתרי דחק של בתי חולים כלליים, שלפי חוזר מנכ"ל שיצא לפני שנה, נותנים סיוע במידה שצריך לתת עזרה נוספת.

בלה בן גרשון: מעבר למרכזי חוסן, יש שם אתרים שנותנים סיוע למאות נפגעים בזמן הסלמה.

בלה בן גרשון: ואני מגיעה למרכזי חוסן.

בלה בן גרשון: מרכזי חוסן רק מינואר עד מאי נתנו סיוע וטיפול ליותר מ-2,640 אנשים שפנו.

מירב כהן: ולכמה הם לא נתנו?

מירב כהן: כמה אנשים מבטלים אם יש עומסים?

בלה בן גרשון: רגע שנייה, אני שומעת.

בלה בן גרשון: אני מבקשת לתת לי לדבר.

בלה בן גרשון: תוכלי לשאול אחר כך.

בלה בן גרשון: מרכזי חוסן היום מצאו את עצמם לראשונה זה 11 שנה, במהלך חצי השנה האחרונה, עם תור למתן טיפול של מספר חודשים.

בלה בן גרשון: זה משהו שלא מקובל ולא הגיוני.

בלה בן גרשון: ולכן, אנחנו קיבלנו החלטה באמת חריגה – אני אזכיר רק שבתחילת השנה, מרכזי חוסן קיבלו תוספת של 2.5 מיליון שקלים וזה לא הספיק.

בלה בן גרשון: ולכן, כרגע התקבלה על ידי משרד הבריאות יחד עם ראש הממשלה לתת עוד תוספת של כמעט 1.5 מיליון שקלים.

אבי דיכטר: אני רוצה רגע לשאול שאלה בהקשר הזה.

בלה בן גרשון: כן.

אבי דיכטר: הרי אם היה מדובר בפצועים, לא עלינו, שצריך להכניס לבית חולים לטיפול של ניתוח וכיוצא בזה, בעצם בתי החולים היו צריכים להתגייס באופן חירום לפי מספר הפצועים.

אבי דיכטר: פה בגלל שהפציעה היא לא פציעה נראית אלא פציעה מסוג אחר – כשאני שומע את המשפט שחצי שנה אתם כבר מבינים את הבעיה, ועכשיו מתקבלת ההחלטה וה-waiting list הוא של חודשים - - -

בלה בן גרשון: לא של חודשים; של חודשיים, כן.

אבי דיכטר: את אמרת חודשים, חודשיים.

מירב כהן: לא, לא.

מירב כהן: גם חצי שנה - - -

בלה בן גרשון: לא, בסדר.

אבי דיכטר: אני מנסה רגע לשאול מהצד השני – אולי זה מה שמירב כהן ניסתה לשאול קודם.

אבי דיכטר: זאת אומרת, התארגנות לחירום לא יכולה להימשך חודשים.

בלה בן גרשון: אני רוצה להעלות פה משהו.

בלה בן גרשון: אז כמו שאמרתי, משרד הבריאות, למרות שיש לנו ועדת היגוי של משרדי ממשלה, שזה שיתוף של משרדי ממשלה, אנחנו מתוקצבים על ידי הממשלה בהחלטת הממשלה.

בלה בן גרשון: ואני מביאה לכך, ואני חושבת שגם פה התושבים אמרו את זה, משרד הבריאות וגם ראשי הרשויות במשך שנים מעלים את זה בכנסת שהגיע הזמן שהתקציב הזה יכנס לבסיס הסל, לבסיס התקציב, כדי שנוכל באמת להעריך מראש, להגיד מה נדרש, ושנוכל לתת את השירות כמו שצריך.

בלה בן גרשון: אם אתה תציף היום, ואני אומרת לכם, אם תציף היום גם את חדרי המיון באלפי נפגעים, אז יהיה תוהו ובוהו, יהיה בלגן.

בלה בן גרשון: אם אתה לא תתכנן את זה מראש, ואתה לא תיתן את התקציב שתואם את הצרכים, אתה תמצא את עצמך בבלגן בכל מקום.

בלה בן גרשון: אנחנו אומרים את זה וחוזרים על זה שוב ושוב: תעבירו את התקציב הנדרש.

בלה בן גרשון: אנחנו נותנים ממש מספרים מדויקים לבסיס התקציב.

בלה בן גרשון: עד שזה לא יקרה, אנחנו נמצא את עצמנו בבעיה.

מירב כהן: בעוטף יש 50,000 תושבים הלומי קרב.

מירב כהן: בצה"ל זה היה נקרא הלומי קרב.

מירב כהן: אלה אנשים שמקבלים תקציב מביטוח לאומי.

מירב כהן: זה מה שאתם רוצים שבסוף יקרה פה?

מירב כהן: זאת אומרת, יש פה מדינה שלא מתייחסת לחבל ארץ שלם שהוא הלום קרב.

בלה בן גרשון: אני יכולה לדבר רק על משרד הבריאות ולא על כל מדינה.

בלה בן גרשון: משרד הבריאות עושה פה משהו שאני חושבת שהוא מהפכני.

בלה בן גרשון: במשך 11 שנים הוא נותן פה – באמצעות הקואליציה הישראלית לטראומה, שהיא ספק מדהים, והוא שותף גם בתוך העשייה הזאת – הוא נותן טיפול וסיוע גם בתחום הקהילתי, וגם בהיערכות לחירום וגם בטיפול, לאלפי אנשים.

בלה בן גרשון: ויחד עם זה, אנחנו פונים עכשיו אליכם, זאת הזדמנות מבחינתנו, אנחנו מברכים על הפורום: תכניסו את התקציב של מרכזי חוסן לבסיס התקציב.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: אריה מור, משרד החינוך.

אבי דיכטר: ישנו?

אריה מור: כן.

אריה מור: צוהריים טובים.

אריה מור: אני אתייחס למספר נקודות שעלו כאן בדיון, לא לכל מה שאנחנו עושים.

אריה מור: בנושא המיגון, משרד החינוך אחראי על בניית מוסדות חדשים – גני ילדים ובתי ספר – על פי תו תקן.

אריה מור: וכך הם נבנים כאשר בונים בית ספר חדש, גן ילדים חדש.

אריה מור: לגבי גן ברקת, התהליך הוא מול המועצה.

אריה מור: ברגע שיהיה את דוח הקונסטרוקטור, וזה יגיע מהמועצה, תמיר הבטיח שזה יתוקצב וייבנה גן חדש במקום.

תמיר עידאן: זה לא אני הבטחתי.

תמיר עידאן: תמיר בן משה, כן.

תמיר עידאן: זה לא אני שהבטחתי.

אריה מור: לא, לא.

אריה מור: תמיר בן משה, סמנכ"ל מינהל הפיתוח.

אריה מור: כל מה שקשור למיגון שהיה בעוטף עזה, כולל ה-15-7 ק"מ, כפי שידוע לחברי הוועדה, היה תקצוב מדינה.

אריה מור: והוא לא בוצע על ידי משרד החינוך.

אריה מור: גם 7-0 ק"מ, - - - וגם ה-15-7 ק"מ, ה-80 מיליון.

אריה מור: ואם רוצים למגן את כל מוסדות חינוך מיגון מלא, מישהו צריך לקבל את ההחלטה.

אריה מור: ואני נכחתי בעשרות דיונים שהתקבלה החלטה שלא מבצעים את זה, לצורך העניין, כולל הטיפול.

אריה מור: למשרד החינוך אין תקצוב, ואין תקנה שמטפלת במיגון שבוצע לפני חמש-שש שנים.

אריה מור: ויש פה פער מסוים.

אריה מור: בגלל זה הולכים לכיוון של פסילה בגלל בעיה בטיחותית.

תמיר עידאן: אריה, רק שתבין, אליכם אין לנו שום טענה.

אריה מור: אין פה טענה.

אריה מור: אנחנו כולנו שותפים יחד, תמיר.

תמיר עידאן: רק שנייה, הבעיה היא שהילדים באמצע.

תמיר עידאן: מה עושים?

אריה מור: תמיר, פיקוד העורף ואנחנו ישות אחת.

אריה מור: אנחנו מדינה אחת, בסדר?

אריה מור: צריך למצוא את הפתרון.

תמיר עידאן: כולם טובים, אריה.

תמיר עידאן: אריה, כולם טובים.

תמיר עידאן: בינתיים, מה עושים עם הילדים?

תמיר עידאן: צריך להתייחס בינתיים מה עושים עם הילדים; עד שבונים חדש זה לוקח שנתיים.

אריה מור: מאה אחוז.

אריה מור: דבר שני הוא הנושא של החוסן.

אריה מור: אני רוצה לציין שהתוכנית והחלטת הממשלה עם ה-24 מיליון, 12 מיליון מתוך משרד החינוך, פועלת, עובדת, מתוקצבת, וכרגע יש תקצוב של החלק השני.

אריה מור: צריך לדבר על הבעיה היותר מרכזית שנורא קשה להשיג את אותם פסיכולוגים להגיע לדרום, ומישהו צריך לתת על זה את הדעת – השכר, המרחק וכולי וכולי.

אבי דיכטר: מי זה "מישהו"?

אבי דיכטר: לא הבנתי.

אבי דיכטר: הרבה דברים פה נזרקו על מישהו.

אבי דיכטר: מאיזה משרד ה"מישהו" הזה?

אריה מור: אנחנו, משרד החינוך, שמטפל בפסיכולוגים של משרד החינוך, פועל בעניין ומנסה גם לטפל כדי להשיג את כוח האדם הנדרש לטובת העניין.

אריה מור: אני רק אומר שיש פה בעיה, נורא קשה לביא אנשים דרומה.

אריה מור: בנושא החוסן, יש עוד שלושה דברים נוספים שאני רוצה לומר.

אריה מור: התוכנית הזאת של החוג לכל ילד, בתי הספר של החופש הגדול, מבוצעים בתוך אותה החלטת ממשלה ומתוקצבים.

אריה מור: אנחנו הכשרנו ומכשירים צל"חים בית-ספריים ואת מכלולי החינוך של הרשויות בעוטף שעברו את הכשרות שלנו.

אריה מור: נתנו מעטפת מקצועית.

אריה מור: מהתקנות שלי, הוספנו ציוד חירום לבתי הספר בעשרות מיליונים.

אריה מור: עכשיו כבר סיימנו את ה-7-0 ק"מ, עוברים ל-15-7 ק"מ בשיתוף עם הרשויות, במאה אחוז מימון ותקצוב ובסיוע תקציבי של רשות חירום לאומית.

אריה מור: בנושא הזה אני רוצה לומר שיש פעולה נוספת שמתבצעת והוחלטה ותוקצבה על ידי האוצר בנושא החוסן – זה הנושא של שותפויות.

אריה מור: וכרגע יוצא למכרז מרכז השותפויות והחלטנו על העשר רשויות בדרום להיות הפיילוט לטובת מרכז שותפויות ברשויות לצורך המגזר האזרחי.

אריה מור: זה גם כן שיתוף פעולה של משרד האוצר, רח"ל ומשרד החינוך, מתוקצב על ידי שלושת הגופים האלה.

אריה מור: לגבי מלווים בהסעות שנאמר פה, אני נותן את הערתי, זה לא נכון.

אריה מור: כל מי שהגיש בקשה, וכל הבקשות נענו.

אריה מור: גם לגבי ההסעות שהן לא הסעות חינוך מיוחד, כל בקשה – איך אומר מנהל אגף הסעות?

אריה מור: – הכול מכל וכל הסעה.

איתמר רביבו: הגשנו בקשה לנתיב העשרה, למלווים, לא קיבלנו עדיין.

אריה מור: אתה תגיש את הבקשה – מה שאמר שמעון אבני, מנהל אגף הסעות – ואנחנו נדאג לעזור לך כדי שהנושא ייפתר.

אריה מור: נושא סייעת שנייה – זה נכון, התקן בעוטף עזה הוא כמו בכל המקומות, 31 תלמידים.

אריה מור: יעלה כלפי מעלה כסוגיה שעלתה כאן.

אריה מור: נושא הפנימייה הטיפולית ידוע, מוכר, עולה למנכ"ל משרד החינוך.

אריה מור: יש פה בעיה תקציבית לתמיכה במועצה מעבר למה שמינהל לחינוך התיישבותי נותן.

אריה מור: ואני אעלה פעם נוספת את הנושא למנכ"ל, שמילא עלה על ידי מינהל לחינוך ההתיישבותי.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: משרד האוצר, גיל?

גיל אבירם: כן.

אבי דיכטר: בבקשה.

גיל אבירם: צוהריים טובים.

גיל אבירם: אני גיל אבירם, האגף התקציבים, משרד האוצר.

גיל אבירם: אני רוצה להגיד שישבנו, שמענו את כל הפערים ואת כל הטענות שעלו פה.

גיל אבירם: ובהמשך לעבודה שאנחנו עושים בשוטף, כל הזמן, אנחנו וכל שאר הגורמים שמתעסקים בנושא של העורף, צריך לשבת ולמצוא איך אפשר לתת מענה ופתרונות לטענות שהועלו פה.

גיל אבירם: אני כן חושב שצריך לציין, את זה גם אמר דודו, ואמרו שאר הנציגים, שבשנים האחרונות נעשתה התקדמות מאוד-מאוד משמעותית באזור הזה והושקעו בו מיליארדי שקלים.

גיל אבירם: צריך להגיד שכל בית בתחום 7-0 ק"מ יש לו מיגון פרטי בתוך הבית שהמדינה עשתה והשקיעה.

גיל אבירם: וצריך להגיד גם ב-15-7 ק"מ כל מוסדות החינוך ממוגנים.

גיל אבירם: אני לא רוצה לחזור על מה שנאמר פה, אבל מנסים לתת את המענה הכי טוב שאפשר.

גיל אבירם: כולנו מכירים שיש מגבלות.

אלון אלשיך: מה הבעיה להכניס את המסעדנים לענף התיירות?

גיל אבירם: לעניין קרן הפיצויים ומס רכוש, יש פה נציג של רשות המיסים.

גיל אבירם: הוא ייתן הסבר.

גיל אבירם: אני רוצה להגיד, בהמשך לטענות שעלו כאן בנושא המיגון, בסופו של דבר אנחנו נמצאים היום בתקציב וגם בתקופה בעייתית.

גיל אבירם: אתם כבר מכירים את הבחירות.

גיל אבירם: אנחנו פועלים לפי תקציב 2019.

גיל אבירם: כל נושא המיגון וההתרעה ומרכיבי הביטחון הוא חלק מתוכנית העבודה של פיקוד העורף, של משרד הביטחון.

גיל אבירם: הוא מקבל מענה במסגרת התקציב הקיים היום, תקציב 2019.

גיל אבירם: אני כן אומר שכל הגורמים שעובדים מול הרשויות צריכים לשבת ואם יש דברים נקודתיים, או צרכים דחופים נקודתיים, צריך לשבת ולחשוב איך אפשר למצוא פתרונות במסגרת התקציב הקיים.

גיל אבירם: אנחנו זמינים לכל הגורמים בשביל לתת מענה להצעות כאלה ואחרות שיעלו.

גיל אבירם: אבל צריך להבין שבסופו של דבר מי שקובע את סדרי העדיפויות זה משרד הביטחון ופיקוד בעורף, שהם הגורמים המקצועיים שאומרים מה צריך לעשות ועל מה מוותרים.

אופיר ליבשטיין: גיל, יכול להיות שזה בעצם שורש הזה – תראה, אנחנו צריכים לשים את העובדות על השולחן.

אופיר ליבשטיין: אנחנו נמצאים עכשיו, בשנה וחצי האחרונות במלחמה, במלחמת התשה.

אופיר ליבשטיין: נקודה.

אופיר ליבשטיין: 2,000 טילים.

אופיר ליבשטיין: בשנה הזאת היו 1,800 בלוני נפץ, פצצות מעופפות שעפות ונופלות פה עם אש או עם רימונים.

אופיר ליבשטיין: צריך לשים את זה מול העיניים שלנו.

אופיר ליבשטיין: בסך הכול יש אנשים באמת טובים.

אופיר ליבשטיין: כל האנשים פה באמת מגיעים ממקום טוב, כל אחד בתחומו, ווה ואלי רגב וכולם באמת אנשים טובים שרוצים לעשות.

אופיר ליבשטיין: צריכים להסתכל ולתכלל את הדבר הזה.

אופיר ליבשטיין: להבין שיש פה מלחמת התשה וחייבים להסתכל על זה מזווית אחרת.

אופיר ליבשטיין: אי-אפשר להגיד: זה יעשה פיקוד העורף; לא, זה רח"ל, וכל אחד זורק את זה על השני.

אופיר ליבשטיין: אני אומר שזו גם אחריות שלכם לרכז את כולם.

אופיר ליבשטיין: אני חושב שזה הדבר הכי משמעותי, לראות מי בעל הבית, איך מרכזים את כל המשרדים האלה ואת כל הגופים ומסתכלים על זה כבעיה, כאתגר אמיתי.

אופיר ליבשטיין: אני לא מדבר על הפתרון המדיני או הביטחוני פה, שזה אנחנו דורשים שיעשו עבודה, אבל חייבים להסתכל על זה כך.

אבי דיכטר: תודה, אופיר.

אבי דיכטר: אני רוצה לשמוע את איש האוצר לגבי השיפוי.

גיל אבירם: רק אגיד מילה, חבר הכנסת, לאופיר.

גיל אבירם: הגורם המקצועי שאמור להיות הכתובת למענה שלכם קוראים לו פיקוד העורף.

גיל אבירם: הוא צריך לתת לכם מענה, ויש לו תקציב לתת לכם מענה.

גיל אבירם: הוא צריך לפעול במסגרת התקציב הזה, לתת לכם את המענה הכי טוב שהוא יכול.

תמיר עידאן: אין תקציב.

תמיר עידאן: אין תקציב לזה.

אבי דיכטר: חבר'ה, לא, לא - - -

יואב קיש: לא רפרנט בדרגה ג' ייתן תשובה כזו.

יואב קיש: עזוב, זה לא מעניין.

יואב קיש: שיעברו הלאה.

יואב קיש: זה שהאוצר לא פה ואנשים בדרג גבוה, אנחנו בבעיה.

יואב קיש: מספיק.

יואב קיש: זה אומר זה, זה אומר זה.

אבי דיכטר: סיימת, גיל?

גיל אבירם: כן.

גיל אבירם: תודה.

אבי דיכטר: לגבי השיפוי, בבקשה.

אלון אלשיך: רגע, הוא לא ענה על השיפוי.

אלון אלשיך: שיענה.

יואב קיש: הינה, הוא עונה לך.

מושיקו מלמד: אני אחלק את התשובה שלנו לשניים.

מושיקו מלמד: לגבי הפיצוי הישיר, המטרה שלנו היא להחזיר את המצב לקדמותו כמה שיותר מהר.

מושיקו מלמד: יושב מאחורי בני שמרכז את התחום הזה.

מושיקו מלמד: הטיפול שלנו הוא טיפול מיידי.

מושיקו מלמד: בשנת 2018 94% מכל התביעות שולמו.

מושיקו מלמד: ב-2019 יש 20 תביעות.

קריאה: ברור שכל התביעות שולמו.

קריאה: אבל אם - - -

יואב קיש: תענה לשאלה.

יואב קיש: שאלו שאלה לגבי האם מסעדנים נכללים בזה.

קריאות: - - -

יואב קיש: חבר'ה, חבר'ה - - -

ניר שוחט: הוא מייצר תמונת יפה.

ניר שוחט: 94% מהעסקים אתם מפצים?

ניר שוחט: מה כולל העסקים לפיצוי?

ניר שוחט: כמה מלונות יש פה?

ניר שוחט: על מה אתה מדבר?

ניר שוחט: עובדים עם שני ענפים בודדים והוא אומר: אנחנו פיצינו 94%.

ניר שוחט: מה אתה מדבר בכלל?

אבי דיכטר: כן.

אבי דיכטר: תודה, ניר.

מושיקו מלמד: אני התייחסתי לפיצוי הישיר.

מושיקו מלמד: אני אתייחס לפיצוי העקיף עכשיו, בסדר?

אבי דיכטר: כן.

מושיקו מלמד: לגבי הפיצוי העקיף, בתקנות מתייחסים לדבוראים ולתיירות כפרית.

מושיקו מלמד: והיום תיערך פגישה ברשות המיסים, איזושהי ישיבה פנימית בעקבות פנייה של הרשויות, לגבי המסעדנים.

מושיקו מלמד: אני מקווה שמשם יצאו בשורות.

אבי דיכטר: סליחה, מה שמך?

מושיקו מלמד: שמי מושיקו מלמד, אני סגן פקיד שומה אשקלון.

אבי דיכטר: מושיקו מלמד, תראה, מאחר שהסוגיה הזו עלתה כאן כחוט השני בהתייחסויות של אנשים שדיברו על מקומות – אני לא יכול אפילו לקרוא לזה בילוי – אלא נשימה, שרוצים ללכת אליהם.

אבי דיכטר: אז איך מישהי אמרה פה?

אבי דיכטר: אנחנו הולכים לשבת במסעדה או במקום אחר - - -

קריאה: אבי, הצעה.

אבי דיכטר: שנייה.

אבי דיכטר: העניין הוא שהתקנות שצריכות לצאת מהאוצר לוועדת הכספים – אם רוצים לתקן תקנה, עד שזה לא קורה שום דבר לא יכול לקרות, מפני שפיקוד העורף, או מי שמודיע למסעדנים לסגור את העסק במצב שלא מוגדר כמצב מיוחד בעורף, בעצם לא מקנה להם שום זכות לקבל פיצוי.

אבי דיכטר: ולכן, הסיפור הזה נראה קצת – אני לא רוצה לומר הזוי – אבל לא פחות מזה.

שמעון אלחרט: אדוני, עוד שעה אנחנו נקבל טפטוף.

שמעון אלחרט: עוד שעה בדיוק טפטוף.

שמעון אלחרט: עוד שעה יהיה טפטוף.

שמעון אלחרט: בעוד שעה אני אצטרך להתמודד במסעדות עם לקוחות.

שמעון אלחרט: למה?

ניר שוחט: המדינה לא תפצה אותי.

שמעון אלחרט: החמאס מכוון והחמאס יגיב, ואנחנו - - -

אבי דיכטר: מושיקו מלמד, בבקשה.

מושיקו מלמד: לגבי המסעדנים, אנחנו מודעים לבעיה הזאת, גם בתי הקפה.

מושיקו מלמד: היום תיערך פגישה.

מושיקו מלמד: אני מקווה שמשם יצאו בשורות.

מושיקו מלמד: תבינו, צריך למצוא גם איזשהו מקור תקציבי.

מושיקו מלמד: אני מניח שהיום יהיו בשורות.

שמעון אלחרט: קח את זה מהמעון - - - מיליון שקלים בשנה.

שמעון אלחרט: אין לך תקציבים?

ניר שוחט: חבר'ה, משהו מועיל, משהו מועיל, אם אפשר - - - אני מוכר את הנכס שלי כדי שאני אשלם לעובדים.

ניר שוחט: אז אולי ראש הממשלה - - - אל תגידו לי שאין כסף לפצות - - -

קריאה: צודק.

אבי דיכטר: ניר, אבל מושיקו מלמד הוא לא הכתובת לתת לכם תשובה.

אבי דיכטר: הוא הכתובת לומר לך לאן הם לוקחים את זה.

ניר שוחט: הוא מייצר פה תמונה, הוא מייצר פה תמונת מצב שמשרד האוצר פועל למעננו.

ניר שוחט: עד עכשיו שולמו 94% מהתביעות.

ניר שוחט: רק לא מציין שמי שפתוח להגיש תביעה זה שני ענפים בודדים.

ניר שוחט: ואנחנו נופלים.

אבי דיכטר: ניר, זו ההערה הכי אופרטיבית שאני משוכנע שגם גיל וגם מושיקו מלמד לוקחים איתם, כל אחד למשרד שלו.

אבי דיכטר: מאחר שאנחנו את הנושא לא מתכוונים לעזוב, אז אנחנו לא נוכל לפתור את זה, גם לא נוכל להתקדם כאן עכשיו.

אבי דיכטר: אז אני מציע שניר - - -

ניר שוחט: - - - יותר כסף לשקם פה את הכלכלה, הרבה יותר.

קריאה: בינתיים, כבוד היושב-ראש, אין לנו את השלושה החודשים להמתין פה.

קריאה: אין לנו.

קריאה: אין לנו גם עוד חודש.

קריאה: הוא לא יכול לקחת את זה היום למשרד ולהגיד לי: תשמע, אני אחזיר לך תשובה בעוד שלושה חודשים למסעדה שתיסגר.

אבי דיכטר: חבר'ה, הוא שמע את הדברים ואנחנו שמענו את הדברים וגם, ליתר דיוק, הם נכתבו.

אבי דיכטר: אני רוצה רגע לעצור כאן את ההתייחסויות.

אבי דיכטר: אני מעריך מאוד את הסבלנות של חברי הכנסת.

אבי דיכטר: אני פשוט נתתי לגלוש בלוחות הזמנים, מפני שהיה חשוב, לדעתי, לשמוע את כל האנשים שהתייחסו עד עכשיו ללא מעט נושאים שעבורנו הם נושאים לדיון.

אבי דיכטר: אנחנו עוברים לחברי הכנסת להתייחסות מאוד-מאוד קצרה, אני מבקש, כי אנחנו נגלוש ברבע שעה, אבל לא נוכל לגלוש מעבר לזה.

אבי דיכטר: אז אני ממש מבקש מאנשים שמתייחסים להתייחס בשורות תחתונות, כדי שכולם יוכלו להתייחס לפי הסדר שנרשמו.

אבי דיכטר: כן, מוטי יוגב, יואב קיש ואורנה ברביבאי, השלישייה הראשונה.

אבי דיכטר: בבקשה.

מרדכי יוגב: אדוני היושב-ראש וכל חבריי חברי הכנסת וראשי הרשויות ובעלי התפקידים, המכובדים כולם, התושבים.

מרדכי יוגב: דבר ראשון, היה לנו יד ורגל בדחיפה של הישיבה הזאת, וציין יושב-ראש הוועדה שלקח לה זמן.

מרדכי יוגב: מדינה בהפסקה קצת.

מרדכי יוגב: אני אומר את זה כביקורת, לא כהנאה מהעניין.

מרדכי יוגב: ייאמר גם לזכותו של מזכ"ל הקיבוץ הארצי שפנה אליי יום אחרי פיזור הכנסת עם אותן תחושות קשות שחוויתי.

מרדכי יוגב: למרות הזמן הקצר, שני סיפורים קצרים מאוד.

מרדכי יוגב: ביום השני של ההפוגה של הסבב השני, העמידו פה – נדמה לי שזה היה היום השני – חלק מהיישובים החליטו ללמוד, חלק החליטו לא ללמוד – העמידו פה שוב לילדים לצאת להפגה בירושלים ובסביבותיה.

מרדכי יוגב: ביום הראשון יצאו כולם, ביום השני שלושה יצאו מהממ"דים, כי הם חוו בחזרה של היום הראשון שלוש או ארבע פעמים "צבע אדום" בתוך האוטובוסים ולא הצליחו להיחלץ מהאוטובוסים בגלל שהפיצוצים היו קרובים ולא יצאו יותר מהממ"דים למוחרת, מדובר בנערים ונערות.

מרדכי יוגב: אני רוצה לתת דוגמה יותר קשה משדרות.

מרדכי יוגב: לא אזכיר את השם, ראש העיר מכיר.

מרדכי יוגב: ניגש אליי לפני כשלושה שבועות ועם הבטן לתוך הבטן שלי, עם הפנים לתוך הפנים שלי, כחבר ותיק: אתם לא מבינים מה קורה פה; שתי הבנות שלי, בנות 14 ו-12, חזרו להרטיב.

מרדכי יוגב: ככה, שתי הבנות שלי, בנות 14 ו-12, חזרו להרטיב בשדרות.

מרדכי יוגב: בעניין מרכז החוסן אין מה להוסיף.

מרדכי יוגב: זה היה כדי, אדוני היושב-ראש, להבין מהו דחק.

מרדכי יוגב: אתם מכירים את זה גם.

מרדכי יוגב: אתה תושב אשקלון.

מרדכי יוגב: אנחנו לא חיים פה, זה נכון; אתם כולכם צודקים וצריך לחיות יותר, אבל התחושות האלה הביאו.

מרדכי יוגב: אני רוצה להתקדם עם זה, לכל מה שנאמר פה, ולהציע שתי הצעות אופרטיביות.

מרדכי יוגב: כי הדברים נאמרו, ואני מקווה שנרשמו גם ברשימה של הדברים שצריך לטפל בהם במרחב רחב.

מרדכי יוגב: ואני מפנה את הפנים גם לנציג המל"ל, ליגאל, קצת גם לחברי עוזר שר הביטחון החדש, אבי רואה – בהצלחה בתפקיד – ואני חושב שלנו כוועדה.

מרדכי יוגב: דבר ראשון, אנחנו צריכים את כל הרשימה הזאת להעביר לראש הממשלה גם במכתב וגם בבקשה פנים אל פנים בוועדה.

מרדכי יוגב: הצעה תכליתית מסוימת, לא חשבתי עליה מקודם, חשבתי עליה רק עכשיו – ליצור גם ועדת משנה לענייני התיישבות, כי מה שקורה לנו פה, ואתה מכיר את זה, אין כרגע, והמדינה בהפסקה, ועדה המטפלת בנושאים השונים.

מרדכי יוגב: אתמול נושא של מניעת סגירת הוסטלים לנערים ונערות בסיכון נדרשנו להעביר בוועדת הכספים כדי שלא תישמט מידינו היכולת לשלוט בכך שלא ייסגרו הוסטלים.

מרדכי יוגב: לא להסתפק בתשובת השר, אלא להמשיך, ולעקוב אחר הדברים.

מרדכי יוגב: ויש פה חברי כנסת מכל סיעות הבית, וחזקה שנדרוש.

מרדכי יוגב: וכך גם עכשיו ליצור אולי ועדת משנה שתהיה עניינית יותר ותשב עם לא פחות ממנכ"ל משרד הביטחון, ולא פחות ממנכ"ל משרד ראש הממשלה, ולא פחות ממנכ"ל משרד האוצר, ואולי מהנציגים הראשיים שנמצאים פה בכדי לקבל גם את התשובות.

מרדכי יוגב: כפי שאנחנו יודעים לטפל בצרכים של התחבורה לבסיסי הדרום – זה מנכ"ל למנכ"ל, זה לא פחות מכך.

מרדכי יוגב: לא סגן פקיד השומה, בלי לזלזל, חס ושלום, בסגן פקיד השומה של מחוז הדרום.

מרדכי יוגב: וגם לא לזלזל ברמ"ח מיגון, אלא אלוף פיקוד העורף, כשם שיושב פה ווה.

מרדכי יוגב: ואני גם לא מזלזל באף אחד, וראש המל"ל.

מרדכי יוגב: זו הצעה אחת ובעיניי היא חשובה.

מרדכי יוגב: וכן לתת לזה מעקב על ידינו גם בתקופה הקרובה, כי עד תהיה ממשלה ותהיה כנסת זה יכול להיות אחרי סוכות.

מרדכי יוגב: וסוגיות הביטחון וסוגיות גם הביטחון שבמרחב האזרחי כפי שפה ציינו את זה.

מרדכי יוגב: סוגיות תחושות הביטחון בספר, ביישובי הספר, הן חלק מהביטחון, הן חלק מעוצמת ההתיישבות.

מרדכי יוגב: רק להבהיר למי שלא חי את מציאות הזאת, אומר אותה על השולחן, בהלכה היהודית על פיקוח נפש מחללים שבת.

מרדכי יוגב: ביישובי הספר גם על הרכוש, על נזקי קש ותבן ועל השריפות מחללים שבת.

מרדכי יוגב: זו בדיוק הדוגמה שבעטיה אנחנו בוועדת חוץ וביטחון צריכים להמשיך ולעסוק בכך גם בחיי המרחב האזרחי, כי הוא הבסיס לעצם זה שיש פה יישובים בכלל, שיש על מי להגן, שיש על מי לשמור.

מרדכי יוגב: ואת הפתרונות – אנחנו תחת בדיקת זכוכית, סליחה, שאני אומר גם לחבריי.

אבי דיכטר: תודה, מוטי.

מרדכי יוגב: מילה אחרונה.

מרדכי יוגב: מה מתחייב על ידינו, למרות שאנחנו לא אוהבים מלחמה בנסיבות גם של הגנה, מוכנות בהגנה וגם מוכנות בהתקפה, בלי להרחיב פה, והזכירו את זה פה כמה ראש רשויות, אנחנו רוצים לדחות את המלחמה, עדיין – איך אמרתי בוועדה הקודמת של וועדת החוץ והביטחון – להרחיב פה בלי פוליטיקה – אני מחזיק בדרכו של יגאל אלון.

מרדכי יוגב: מה הייתה דרכו יגאל אלון ביחס לרצועת עזה ומה התשובה לכך שנפסיק פה לשחק עם בלונים ועם עפיפונים?

מרדכי יוגב: אמר יגאל אלון בשנת 67' ומימש בהחלטות ממשלה גם כבר ב-12 ביוני 67', ההחלטה הראשונה הייתה ב-12 ביוני 67' לגבי רצועת עזה.

מרדכי יוגב: תקראו בספרים.

מרדכי יוגב: תבינו מה באמת הפתרון.

אבי דיכטר: תודה.

אבי דיכטר: יואב קיש, בבקשה.

אבי דיכטר: לאחר מכן – אורנה וגדעון סער.

אבי דיכטר: בבקשה.

יואב קיש: תודה רבה.

יואב קיש: אני לא אספר סיפורים.

יואב קיש: אני רוצה ללכת ישר לעניינים.

יואב קיש: קודם כול, אני רוצה להודות לך, היושב-ראש, דיון חשוב מאוד לראשי הרשויות.

יואב קיש: אני חושב שבאתם והצגתם את הבעיות שלכם בצורה אמיתית וכנה גם לתושבים.

יואב קיש: גם כשמטיפים לי על ציונות, אני יודע שיש פה בעיה אמיתית וחשוב מאוד להתייחס לדברים שנאמרו פה.

יואב קיש: ושמעתי גם את הפקידות, את הצבא.

יואב קיש: מנסים להתמודד.

יואב קיש: אני אגיד לכם איפה אני נמצא.

יואב קיש: אנחנו היינו לפני כמה ימים – היה פה ביבס, ישבתי, ונדמה לי שזה היה ביום ראשון שבוע שעבר, אצל ראש הממשלה חמש שעות לדיון בנושא שדה דב.

יואב קיש: למה?

יואב קיש: כי התאריך, יום שני השדה נסגר, צריך לפתור, לראות מה עושים.

יואב קיש: המדינה נערכה, היה פתרון חלופי בנתב"ג, אבל גמרנו את הדיון הזה עם תפיסה שלמה של דברים נוספים שצריכים לקרות.

יואב קיש: מה הבעיה שלנו פה?

יואב קיש: בגלל שכאילו אין תהליך, כן, אין תהליך סגירה, אז כאילו אין קו אדום.

יואב קיש: אבל אני אומר לכם, ממה שאני שמעתי פה, אנחנו הרבה אחרי הקו האדום.

יואב קיש: נקודה.

יואב קיש: חייבים לטפל ועכשיו.

יואב קיש: ומה שקורה עד עכשיו זה התנהלות שוטפת של המנגנון כאילו הכול כרגיל.

יואב קיש: אנחנו עם אנשים חזקים, עם יישובים חזקים, ראשי הרשויות ששנה וחצי מתמודדים עם מלחמת התשה ללא הישג.

יואב קיש: עכשיו, הפתרונות הם כאילו כל פעם בדיליי.

יואב קיש: שמענו את מרכזי החוסן, פתאום חודשיים.

יואב קיש: אז הדיליי הזה מייצר תחושה אצל התושבים ואצל הרשויות ששכחו אותם.

יואב קיש: ולכן, אני אומר בצורה הכי ברור גם למשרדי הממשלה וגם לאנשים שעושים פה בסביבה, יותר נקודתית רק בעוטף – אנחנו חייבים לשנות Mode.

יואב קיש: תחשבו שסגרו להם את שדה דב.

יואב קיש: לא מחר – לפני חצי שנה, כי אם היינו חושבים על זה אז, אז היום היינו אולי בהרגשה אחרת.

יואב קיש: לכן, אני אומר לכם כמה דברים לעניין הזה.

יואב קיש: מה שצריך לעשות – מוטי, אני מודה, יכול להיות שוועדת משנה תעזור או לא תעזור; אנחנו בתקופת בחירות.

יואב קיש: דרך אגב, אחת הבעיות, ואחת ההשלכות שאנחנו נמצאים בדיון הזה כאן עכשיו היא בדיוק בגלל שאנחנו בבחירות ואין לנו לא כנסת יציבה ולא ממשלה שהיא לא ממשלת מעבר.

יואב קיש: ואז הכול נראה ככה טלאי על טלאי, וכשצריך להעביר תקציב יש בעיות פה עד הודעה חדשה.

יואב קיש: אבל כשיש אירוע שהוא כזה משמעותי ואנחנו צריכים להבין אותו, נחצה פה קו אדום.

יואב קיש: אני מלווה כבר שנים, מאז שנבחרתי, ארבע-חמש שנים, את ראשי הרשויות והתושבים, לא שמעתי דברים כאלה.

יואב קיש: אני חושב שהנושא של החוסן האזרחי – שאני כל הזמן באמת אמרת והערצתי את התמודדות והייתי בהלם איך באמת אנחנו מצליחים לייצר צמיחה ביישובים והכול נראה יותר טוב, למרות כל הקשיים.

יואב קיש: אני שומע פה דברים מאוד קשים שזה לא המצב.

יואב קיש: לכן, אני הולך לקרוא לראש הממשלה לכנס דיון חירום של הממשלה באמת ולייצר בסופו של דבר החלטת ממשלה דחופה שהמשמעות שלה היא כך: תוכנית חירום לחיזוק החוסן האזרחי ליישובי העוטף.

יואב קיש: נקודה.

יואב קיש: וזה צריך להיות מתוקצב, צריך להיות מיידי.

יואב קיש: לא צריך ועדות משנה ולא כלום.

יואב קיש: עלו פה המון דברים באמת.

יואב קיש: הדבר הבסיסי הראשון – אני הולך לפנות גם למנכ"ל משרד הביטחון וגם לשר ביטחון, שהוא ראש הממשלה – הוא קודם כול, לשחרר את תקציבי רח"ל.

יואב קיש: מה זה הדבר הזה?

יואב קיש: מה הסיבה שתקציב רח"ל נעצר?

יואב קיש: זה לא הגיוני.

יואב קיש: אני לא שמעתי פה תשובה לעניין הזה.

יואב קיש: שזה ייפתר מיידית, קודם כול, כמהלך ראשון.

יואב קיש: אני לא יודע, אולי אבי אתה מכיר את זה, אני לא יודע למה עוצרים לרח"ל את התקציב.

יואב קיש: זה אחד.

יואב קיש: שניים, אני, מעבר לכל מה שאמרתי לגבי המשרדים שבסוף כאילו לא מצליחים להדביק את הבעיה, הבעיה הנוספת פה היא הנושא של המיגון, מה ששמענו באמת מאלון.

יואב קיש: זה הרבה כסף, נושא המיגון זה הרבה מאוד כסף.

יואב קיש: ואני אומר למשרד האוצר, זה פשוט לא מתוקצב.

יואב קיש: אז אי-אפשר לבוא לא לפיקוד העורף בטענות ולא לרח"ל.

יואב קיש: אין להם כסף.

יואב קיש: אז אם אתם אומרים: בסדר, אין כסף.

יואב קיש: אז בואו נגיד.

יואב קיש: ופה אני אומר לכם – בואו תגידו, ואולי זה מה שאנחנו נרצה לשמוע: מדינת ישראל לא תמגן את שדרות.

יואב קיש: נקודה.

יואב קיש: בסדר, תגידו.

יואב קיש: עכשיו בואו נראה איך תתמודדו עם זה.

יואב קיש: אבל אל תעשו פה טלאי על טלאי על טלאי.

יואב קיש: זה יגיד להוא, והוא להוא, והוא בינתיים משתגע שבונים עיר חדשה ואין למי לפנות.

קריאה: בדיוק.

יואב קיש: אז אני כרגע אומר לכם שמה שאני שמעתי עכשיו מהאוצר, וחבל מאוד שלא נמצא פה ראש אגף התקציבים או המנכ"ל, או מישהו קצת יותר בכיר.

יואב קיש: היה בא ואומר: כן, מדינת ישראל לא מתקצבת מיגון לעיר שדרות.

יואב קיש: נקודה.

יואב קיש: תשובה טובה.

יואב קיש: בואו נתמודד עם זה.

אבי דיכטר: שורה התחתונה, יואב.

אבי דיכטר: יואב, אתה חייב לסיים.

יואב קיש: שורה תחתונה, יש לי ביקורת קשה מאוד על התנהלות משרד הביטחון בשנים האחרונות שהגיע למקום הזה.

יואב קיש: דיון כזה היה צריך להיות לפני שלוש שנים ולבוא עם תשובה, ואז היינו מתקציבים; כי ברור לי שעכשיו להביא את הכסף, למגן, זה סיפור, זה אירוע.

יואב קיש: אבל אני אומר לכם שאני רואה את מי שאחראי לעניין הזה, שליווה את כל התהליך הזה, הוא מנכ"ל משרד הביטחון, שהוא בתפקידו כבר שנים.

יואב קיש: יש לי ביקורת קשה מאוד גם בעניין הזה.

יואב קיש: שר הביטחון הקודם, שהיום הוא כבר לא בתפקידו, ואני הולך לדבר עם השר הנוכחי, שהוא ראש הממשלה, שהגיע הזמן – וזה המסר האחרון – לתוכנית חירום לחיזוק החוסן האזרחי של העוטף.

יואב קיש: תודה רבה.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: אורנה, בבקשה.

אבי דיכטר: לאחריה – גדעון סער ועוזי דיין.

אבי דיכטר: בבקשה.

אורנה ברביבאי: אני אומרת לכם, אני יושבת פה כמה שעות בסבלנות ומשתאה.

אורנה ברביבאי: כך נראית מדינה שהזדכתה על אחריות שלה כלפי האזרחים שלה.

אורנה ברביבאי: זה מתחיל בזה שהמענה הביטחוני לא ניתן.

אורנה ברביבאי: ההתרעה נגמרה.

אורנה ברביבאי: אשר להשתמש בכל מיני מילים וטפטופים וכאלה, היא נשחקה עד דק.

אורנה ברביבאי: ואנחנו מצפים מהאזרחים שיהיו מגן האנושי שלנו.

אורנה ברביבאי: באנו לכאן, יושבים פה נציגי משרדי הממשלה, נציגי המדינה, ומסבירים למה המצב שלכם טוב, כי השקענו פה רבות, ועשינו, וטרחנו, ועבדנו.

אורנה ברביבאי: אז מה הבעיה שלכם?

אורנה ברביבאי: המציאות ההפוכה היא, תסלח לי, דוידי, שאתה גם תוקף את פיקוד העורף ואתה אומר: אתם לא מממשים את האחריות שלכם.

אורנה ברביבאי: מה זה תקן?

אורנה ברביבאי: תקן שבתקציב.

אורנה ברביבאי: מה, לא ברור שפיקוד העורף רוצה לייצר מיגון מלא?

אורנה ברביבאי: מי זה המפקד או האחראי על פיקוד העורף?

תמיר עידאן: לא, לא ברור.

אורנה ברביבאי: רגע, לא הפרעתי לכם.

אורנה ברביבאי: בסוף יש מי שנושא באחריות.

אורנה ברביבאי: שר הביטחון, אפשר להגיד הקודם, אפשר להגיד מנכ"ל - - -

אלון דוידי: רואים שאת יוצאת צבא.

אורנה ברביבאי: רגע, תן לי שנייה, דוידי.

אלון דוידי: יש לכם אוטומט הכול.

אלון דוידי: זה כמו טרייבר, זה אותו דבר.

אורנה ברביבאי: לא, אין שום אוטומט.

אורנה ברביבאי: אין.

אורנה ברביבאי: אני כבר אזרחית חמש שנים.

אורנה ברביבאי: תן קרדיט.

אלון דוידי: נותן לך קרדיט.

אורנה ברביבאי: תן קרדיט.

אורנה ברביבאי: אי-אפשר, בגלל שאני אומרת כך או אחרת, להגיד לי שאני מהצבא.

אורנה ברביבאי: אני אומרת לכם, שר הביטחון וראש הממשלה של כולנו, כולל של הצבא, מכהן בתפקידו כבר 13 שנה.

אורנה ברביבאי: איך הגענו למצב הזה?

אורנה ברביבאי: איך הגענו למצב הזה?

אורנה ברביבאי: ונאמר פה בצדק, זו לא בעיה של העוטף; זאת בעיה של המדינה.

אורנה ברביבאי: ובמקום הזה שבו רוצים כולם ללכת על ביצים ולהגיד: בסדר, אבל זה כך וזה.

אורנה ברביבאי: המציאות היא שעומד פה חבר כנסת מהליכוד, ותוקף ואומר: יש בעיה.

אורנה ברביבאי: פתאום הוא התוודע על הבעיה.

אורנה ברביבאי: אדון יואב קיש, חבר הכנסת קיש - - -

אלון דוידי: תמיד עושים מעשה פופוליסטי.

אלון דוידי: בואי, בואי, אל תפני, נו.

אורנה ברביבאי: רגע, רגע, רגע.

אלון דוידי: - - -

אורנה ברביבאי: אל תגיד לי מה להגיד.

אבי דיכטר: אלון, חבר'ה - - -

אלון דוידי: לא, אני לא אומר לך.

אורנה ברביבאי: אל תגיד לי מה להגיד, דוידי.

אורנה ברביבאי: גם אני יודעת לדבר.

אבי דיכטר: לא, לא, אלון.

אלון דוידי: אל תפני אליי, אל תפני אליי נאום פוליטי.

אבי דיכטר: סליחה, אלון דוידי - - -

אורנה ברביבאי: אני לא פונה אליך.

אורנה ברביבאי: אני לא מדברת איתך.

אלון דוידי: אל תפני אליי נאום פוליטי.

אלון דוידי: אל תפני אליי נאום פוליטי.

אורנה ברביבאי: לא מדברת איתך.

אבי דיכטר: לא, אלון דוידי.

אבי דיכטר: אורנה, אורנה - - -

יואב קיש: אורנה, גם אני - - -

אורנה ברביבאי: לא מדברת איתך.

אלון דוידי: עם כל הכבוד - - -

אבי דיכטר: יואב - - -

אורנה ברביבאי: אנחנו מעיזים להטיף לאזרחים פה.

אורנה ברביבאי: אנחנו מעיזים להטיף למסעדנים פה.

אבי דיכטר: אורנה, אורנה - - -

אלון דוידי: תצאי החוצה - - -

אבי דיכטר: לא, לא.

אבי דיכטר: אלון, אלון, זה לא לעניין.

אבי דיכטר: זו פעם האחרונה.

אורנה ברביבאי: באים לפה, עושים טובה, ואומרים לנו כמה אנחנו בסדר.

אבי דיכטר: אורנה - - -

אלון דוידי: שלא תדבר אליי.

אורנה ברביבאי: איפה ההרתעה?

אבי דיכטר: אורנה - - -

אלון דוידי: שלא תדבר אליי.

אורנה ברביבאי: איפה החוסן?

אבי דיכטר: אורנה - - -

אורנה ברביבאי: איפה עסקים?

אורנה ברביבאי: איפה?

יואב קיש: - - - בשביל שתטיפי לי הטפות מוסר?

יואב קיש: למה, מה?

אורנה ברביבאי: בוודאי שאני אטיף מוסר.

אורנה ברביבאי: לשם מה?

אבי דיכטר: יואב, אורנה - - -

אלון דוידי: תדברי על מישהו אחר.

אלון דוידי: אל פני אליי.

יואב קיש: אני יותר שנים ממך.

יואב קיש: יותר שנים ממך.

יואב קיש: תתביישי לך.

אבי דיכטר: יואב קיש, חבר הכנסת יואב קיש - - -

אורנה ברביבאי: לשם מה?

אורנה ברביבאי: אתה יושב פה ומסביר מה לא בסדר?

אבי דיכטר: אורנה, אורנה - - -

אורנה ברביבאי: בואו ניקח אחריות כלפי האזרחים שלנו.

יואב קיש: - - - הטפות מוסר.

אלון דוידי: מה את מפנה את זה אליי?

אבי דיכטר: מה זה קשור לאורנה ברביבאי?

אבי דיכטר: רגע, רגע, אורנה.

אורנה ברביבאי: - - -

אלון דוידי: אז אל תגידי דוידי.

אורנה ברביבאי: - - - התייחסתי להתקפה שלך כלפי פיקוד העורף.

אלון דוידי: תתנצלי.

אלון דוידי: אל תגידי דוידי, כאילו אני מגן פה על איזה משהו.

אורנה ברביבאי: על מה אני אתנצל?

אורנה ברביבאי: מה, אסור לי להגיד את שמך?

אבי דיכטר: אלון, אלון - - -

אלון דוידי: לא.

אלון דוידי: את אמרת שאני פונה אליהם - - -

אבי דיכטר: אלון, אתה מוזמן לישיבת ועדת חוץ וביטחון.

אבי דיכטר: אתה לא מעליה, עד כמה שזכור לי.

אורנה ברביבאי: כן.

אורנה ברביבאי: אסור לי להגיד שאני לא מקבלת את דבריך?

אורנה ברביבאי: נו, מה קרה?

אלון דוידי: אל תתקפי אותי.

אבי דיכטר: אלון, אלון דוידי - - -

אורנה ברביבאי: אני אומרת שאני לא חושבת שהתקפה שלך על פיקוד העורף היא נכונה.

אורנה ברביבאי: מה קרה?

אורנה ברביבאי: אני צריכה להגיד אמן על מה שאמרת?

אבי דיכטר: סליחה, אורנה, אני אפסיק לך את רשות הדיבור.

אלון דוידי: אל תעשי נאום פוליטי.

אלון דוידי: לא ראיתי אותך חמש שנים.

אלון דוידי: לא ראיתי גם את המנהיגים שלך.

אורנה ברביבאי: - - - זה קשור לאחריות של המדינה כלפי האזרחים שלה.

אורנה ברביבאי: אנחנו עושים מכולם צחוק.

אבי דיכטר: אורנה, סליחה, אורנה, יש לך דקה.

אלון דוידי: בואי, את יודעת מה, בואי נרחיב.

אבי דיכטר: אלון - - -

אלון דוידי: לא, לא.

אבי דיכטר: כן, כן.

אבי דיכטר: סליחה.

אלון דוידי: בואי אני אספר לך.

אלון דוידי: הינה, אני עכשיו אתקוף את כל מי שבא לי.

אלון דוידי: אני אספר לך, ישב פה בוגי יעלון.

אלון דוידי: את יודעת שמנכ"ל משרד הביטחון הנחה את כל הפקידות לא לעבוד מולי?

אבי דיכטר: אלון דוידי, אין לך רשות דיבור.

אבי דיכטר: אלון דוידי, אין לך רשות דיבור.

אבי דיכטר: אתה לא תדבר בלי רשות דיבור.

אבי דיכטר: אני קורא לך לסדר.

אבי דיכטר: אלון דוידי, אתה לא תדבר בלי רשות דיבור.

אורנה ברביבאי: למי כפוף משרד הביטחון?

אורנה ברביבאי: למי כפוף מנכ"ל משרד הביטחון?

אורנה ברביבאי: למי הוא כפוף?

אלון דוידי: שמעתם משהו?

אלון דוידי: עם כל הכבוד.

אבי דיכטר: אורנה, אורנה- - -

יואב קיש: אורנה, אל תפרשי את דבריי.

יואב קיש: לא צריך פרשנות.

אורנה ברביבאי: איזה פרשנות?

אורנה ברביבאי: אני מגיבה.

אלון דוידי: מנכ"ל, חבר המפלגה שלך.

אבי דיכטר: אורנה, אורנה - - -

אלון דוידי: חבר המפלגה שלך.

יואב קיש: לא צריך לפרש, לא צריך לפרש.

אורנה ברביבאי: תאמין לי שאני מגיבה.

אורנה ברביבאי: לא צריך לפרש אותך.

יואב קיש: תאמיני לי, לא צריך לפרש.

אורנה ברביבאי: לא יכול להיות שאנחנו נעשה צחוק מכולם.

אבי דיכטר: יואב קיש.

אבי דיכטר: יואב קיש, אני קורא לך לסדר בפעם הראשונה.

אורנה ברביבאי: בואו, דברו על - - - למענכם ולמענם.

אבי דיכטר: אורנה ברביבאי, אני קורא לך לסדר בפעם הראשונה.

אורנה ברביבאי: סיימתי.

אלון דוידי: אורנה, בשקט, בשקט - - -

אבי דיכטר: סיימת.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: הדובר הבא, גדעון סער.

אלון דוידי: רגע, רגע.

אלון דוידי: בבקשה, תבקשי מבוגי יעלון, שיצא מפה.

אלון דוידי: תשאלי אותו איזה מכתב שלח מנכ"ל משרד הביטחון.

אלון דוידי: תשאלי ותעני לי.

אלון דוידי: עם כל הכבוד.

אבי דיכטר: לא, לא.

אבי דיכטר: סליחה, סליחה, אתה מדבר ללא רשות דיבור.

אבי דיכטר: אתה מדבר ללא רשות דיבור.

אבי דיכטר: גדעון סער, בבקשה.

אבי דיכטר: לאחר מכן – עוזי דיין.

למדיניות חוץ): תרשי לי להעיר לך על זה, חברת הכנסת ברביבאי, כי יש לך הרבה ניסיון, אבל בחיים הציבוריים יש נושאים ומצבים שעדיפה הגישה הממלכתית.

למדיניות חוץ): את הזעקה ביטאו היטב התושבים.

למדיניות חוץ): הם נמצאים בחזית ולנבחרי הציבור מוטב לדבר בטון קצת יותר שקט.

למדיניות חוץ): ראשית, אני רוצה להודות ליושב-ראש הוועדה.

למדיניות חוץ): אני חושב שהוא עשה דבר חשוב מאוד.

למדיניות חוץ): הישיבה הזאת הייתה ישיבה כואבת, אבל גם מאוד חשובה.

למדיניות חוץ): אני רוצה לחלק את דבריי לשניים.

למדיניות חוץ): פה, עוטף עזה, זאת היום החזית הציונית מספר אחת במדינת ישראל.

למדיניות חוץ): גם אם יש בינינו חילוקי דעות בנושא בעיות הביטחון הלאומי, בנושא של ההתמודדות של אזרחי ישראל תושבי העוטף, אין ולא צריכה להיות בינינו שום מחלוקת שנגועה בפוליטיקה.

למדיניות חוץ): אני מאוד מוטרד מהדברים ששמעתי כאן, מחשבות על עזיבה.

למדיניות חוץ): אני חושב ששחיקה לאורך זמן לא במצב נקודתי של מבצע או מלחמה, היא חמורה, ואנחנו צריכים לתת את המענים.

למדיניות חוץ): אני באופן אישי מתכוון להגיע לעוטף מספר פעמים בתקופה הקרובה הזאת ולראות איך אני יכול לסייע בכל דרך לפתור בעיות גם של הרשויות וגם של התושבים.

למדיניות חוץ): אני קורא למשרד האוצר, שהבנתי שמתכנס היום, לתת מענה לסוגיה של המסעדנים.

למדיניות חוץ): ובהמשך לדברים שאמרתי בהתחלה, צריך להגיע לרשויות ולתושבים ללא הבדלים – לקיבוצים, למושבים, לערים – וזה תלוי בכל אחד מאיתנו.

למדיניות חוץ): אני כבר הסברתי כאן; אני מתכוון להגיע לקיבוצים במהלך החודש הקרוב.

למדיניות חוץ): בהיבט הביטחוני, אדוני יושב-ראש הוועדה, אני אמרתי דברים בחודש מאי אפרופו על מה שמכונה "הפסקת אש".

למדיניות חוץ): לא היו טעמים ששכנעו אותי מאז לשנות את עמדתי.

למדיניות חוץ): צריך לזכור בכל התקופה הזאת וזו שתבוא, החמאס מתעצם, יכולותיו משתדרגות, ומי שהרגיש את זה אלו הם התושבים בסבבים האחרונים.

למדיניות חוץ): אני חושב שהוועדה בהזדמנות אחרת צריכה לקיים דיון לקראת המערכה שתהיה מתי שתהיה, מה צריכים להיות יעדי ישראל במערכה הזו.

למדיניות חוץ): לראות מה מגדיר גם הדרג המדיני.

למדיניות חוץ): לנו יש תפקיד של פיקוח, אבל הוא תפקיד מאוד חשוב, כי היו הרבה מאוד מה שמכונה – אני לא אגיד את המילה הזאת "סבבים" – מבצעים ומלחמות בשנים האחרונות.

למדיניות חוץ): ובפעם הבאה שזה יקרה, אנחנו חייבים לצאת עם ידעה ברורה מה צריכים להיות היעדים.

למדיניות חוץ): המצב בכללותו – מדינה ריבונית אינה יכולה לחיות עם כללי המשחק כפי שקיימים בשנה וחצי האחרונות, ובוודאי לא לאורך זמן.

למדיניות חוץ): נאמר פה, צריך לשנות מהיסוד את המשוואה מה תפקיד האזרחים ומה תפקיד הצבא.

למדיניות חוץ): תפקיד האזרחים הוא לא להיות שכפ"ץ של צבא הגנה לישראל.

למדיניות חוץ): המצב אמור להיות הפוך.

למדיניות חוץ): יש למה שאני אמר משמעויות.

למדיניות חוץ): אני מודע היטב למשמעויות.

למדיניות חוץ): אבל בזה אני מאמין, ועם יד על הלב, אני גם חושב שכולנו מאמינים.

למדיניות חוץ): תודה.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: עוזי דיין, לאחר מכן – טל רוסו.

אבי דיכטר: בבקשה.

ניר שוחט: - - -

אבי דיכטר: לא, ניר.

אבי דיכטר: אנחנו בהתייחסות חברי הכנסת.

אבי דיכטר: בישיבת הוועדה כשחברי הכנסת מתחילים להתייחס, וזה קורה תמיד בסוף, נותנים להם את הכבוד המגיע להם.

אבי דיכטר: בבקשה, עוזי דיין.

עוזי דיין: טוב שבאנו.

עוזי דיין: התמונה שמצטיירת היא עגומה.

עוזי דיין: ולצערי, כן, אני לא גיליתי פה דברים חדשים.

עוזי דיין: והשאלה היא איך אנחנו נותנים לזה מענה.

עוזי דיין: וניכר, לפי הדברים שעולים, שצריך לתת לזה מענה כמו בעת חירום.

עוזי דיין: אני אעלה רק שלוש נקודות, ולא אתייחס לכל נקודה, בהנחה שאנחנו יודעים לטפל גם בכל הנקודות שעלו באופן פרטני.

עוזי דיין: נקודה הראשונה ברמה האסטרטגית – אנחנו עוסקים הרבה בהגנה, ובצדק.

עוזי דיין: אף פעם אף אחד לא מצטער על משהו שהושקע בחלק ההגנתי.

עוזי דיין: אבל בסופו של דבר מה שצריך באזור כאן הוא לטפל הרבה יותר בעזה, וזה יאפשר לטפל פחות בכל דבר, בכל נקודה שהאיום מעזה מגיע אליה.

עוזי דיין: במילים אחרות, צריך לטפל בראש של התמנון ולא רק לנסות לתת מענה לכל אחת ואחת מהזרועות שלו.

עוזי דיין: וזאת הנקודה שיש לה הרבה משמעויות, כפי שגדעון אמר, משמעויות של דם, משמעויות של דמים.

עוזי דיין: אבל בסופו של דבר, כל דבר שיוכל לטפל באיום עצמו שהוא בעזה, יחסוך לנו גם קורבנות וגם בעיות שיש כתוצאה מטיפול בכל אחת מזרועות התמנון הזה.

עוזי דיין: אני יכול כבר לומר שדעתי לגבי מה צריכה להיות האסטרטגיה בסופו של דבר, היא שהחמאס הוא לא חלק משום פתרון אלא הוא הבעיה עצמה ובו צריך לטפל.

עוזי דיין: נושא שני הוא ארגוני.

עוזי דיין: מכל הנושאים הרבים שעלו כאן, צריך תיאום יותר טוב; אבל לא מספיק תיאום.

עוזי דיין: צריך בנקודות שעלו כאן, מהכלכלית והכספית ועד הסוגיות האחרות, לשים אצבע ברורה על מי אחראי על האחריות.

עוזי דיין: יש פה מספר גורמים שכל אחד עושה כמיטב יכולתו בתחום שלו, זה נכון, אבל בסופו של דבר, אין אחריות מרוכזת.

עוזי דיין: ולכן היא, טראח, עולה עד למעלה, וקל להגיד את זה מבחינה פוליטית, אבל מעשית צריך גם בדרג יותר של ביניים לרכז את הדברים ולקבוע מי אחראי על האחריות.

עוזי דיין: חלק מהוויכוחים והדיונים שהיו כאן בסופו של דבר התחילו בנקודה הזאת.

עוזי דיין: והדבר האחרון שהוא קצת נקודתי, אבל כיוון שאני עוסק בתחומים שונים ועוזר כמיטב יכולתי, לדעתי, כל הסוגיה שקשורה – מרקטות מעזה ועד בלוני נפץ – ניתן לטפל בה גם בצד הטכנולוגי בצורה יותר טובה.

עוזי דיין: וזה כולל גם איך סוגרים את תיבת הפנדורה הזאת של עזה ולא מטפלים רק בשאלה איפה זה נופל, אלא גם מאיפה זה יצא; וגם קשורה לדברים טכנולוגיים.

עוזי דיין: היה פה אלון אלשיך שדיבר - - - מכיר את זה יותר מהעורף.

עוזי דיין: ולכן, יש דברים מאוד קונקרטיים, שאני ויושב-ראש הוועדה, והוועדה - - - ניתן לעשות אותם בצורה יותר מהירה.

עוזי דיין: דבר אחרון, מחויבות אישית.

עוזי דיין: אני אמרתי שהדברים לא חדשים לי.

עוזי דיין: מילדות – כי אני גדלתי באזור ספר, שהיה אז ממש אזור של ספר, לא דומה כמו היום, דברים שונים – ועד לעיון בדברים כשאני נמצא פה בעוטף.

עוזי דיין: דרך אגב, הדבר הכי פשוט הוא לא להתווכח אם זה עוטף של מה וזה, פשוט צריך לקרוא לזה העוטף בלי תוספות ואנחנו מבינים על מה מדובר.

עוזי דיין: ולכן המחויבות האישית הזאת שלי נשארת; אני אעזור בכל דבר שאני יכול.

עוזי דיין: אתם מוזמנים להמשיך את הקשרים איתי.

אבי דיכטר: תודה.

אבי דיכטר: תודה רבה, עוזי.

אבי דיכטר: טל רוסו, ולאחריו – שוסטר.

אבי דיכטר: בבקשה.

טל רוסו: אני מלווה שנים רבות את המרחב, את האזור.

טל רוסו: אני לא זוכר שהיינו בנקודה הזאת.

טל רוסו: אבל בסוף כשאני מסתכל בעוד שנים, יותר קרוב ב-13 השנים האחרונות, אי-אפשר לבנות על החוסן של האזרח בסופו של דבר.

טל רוסו: אנחנו יכולים להתלהב מהחוסן שלו, אבל אי-אפשר לבנות על זה, בטח לא אנחנו.

טל רוסו: ואני מאוד מתחבר למה שניר אמר פה.

טל רוסו: ופה צריך להיכנס למעטפת, לתוכנית.

טל רוסו: קודם כול, אנחנו בסיטואציה מאוד גרועה – היעדר של תפקוד הממשלה, או אי תפקוד הממשלה מכוח הנסיבות, לא משנה כרגע, מכוח הבחירות שהיו, הבחירות שיהיו.

טל רוסו: ולכן, צריך לחלק את המענה פה לשני תחומים.

טל רוסו: ואני אמרתי: לעטוף את העוטף.

טל רוסו: זה האתגר בעצם של כל המשרדים, ואנחנו כוועדה – בסופו של דבר, פה זה חזית הלחימה או חזית האתגר הביטחוני-אזרחי – צריכים לתת לזה את המעטה.

טל רוסו: וזו גם כמעט הוועדה היחידה שעובדת, צריך לזכור.

טל רוסו: יש פה עוד שתי וועדות אולי.

טל רוסו: הייתי בוועדת הכספים כשדיברו באמת על כל נושא הכלכלי הקשה.

טל רוסו: ואנחנו כוועדת חוץ וביטחון, לצורך העניין, צריכים לתת מעטה לתקופה הזאת ביתר שאת.

טל רוסו: ולעשות תוכנית חירום, אמרתי, בדחיפה ולא במשיכה פה.

טל רוסו: לא שעכשיו ראש המועצות יבקשו ויתחננו, אלא אנחנו צריכים לפתוח הכול לטובת העניין, ולראות איך אנחנו עוקפים את כל המכשולים, ויש פה הרבה מכשולים.

טל רוסו: וזה לטווח הקצר.

טל רוסו: לטווח הארוך בהחלט אפשר לבנות עוד דברים אחרים.

טל רוסו: אני לא הייתי נכנס פה – יש גם ועדות משנה, עוזי ושאר החברים, שעוסקים בפעילות ההתקפית והמבצעית והמוכנות, וכל הדברים האלה.

טל רוסו: לא הייתי נכנס כרגע לתוך הדבר הזה, אלא הייתי מתעסק כרגע באמת במעטה ובעוטף.

טל רוסו: אני לא קורא לו לא עוטף עזה ולא עוטף ישראל; אני קורא לו עוטף.

טל רוסו: ופה לתת מעטה או עוטף לעוטף מבחינת כל משרדי הממשלה.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: שוסטר, בקשה.

עוזי דיין: רק משפט.

עוזי דיין: מבחינה טכנולוגית, אתה לא יכול להגיד: אני מתעסק רק בזה, כי מה שלא תעשה עכשיו מבחינה טכנולוגית - - -

טל רוסו: אני לא נכנס פה לזה.

טל רוסו: אני אומר מה כרגע דחוף.

טל רוסו: אבל צריך לטפל בכל הדברים, וגם בתוכניות ההתקפיות.

טל רוסו: אבל אני חושב שאנחנו יכולים להשפיע מיידית.

טל רוסו: קודם כול, יש שבר משמעותי שלא היה, אגב.

אבי דיכטר: אוקיי.

אבי דיכטר: אלון שוסטר, בבקשה.

אלון שוסטר: מה שטל התכוון הוא: חבר'ה, יש דברים שאני מבין, כמו נושאים אזרחיים, אבל התקפיים ורצועת עזה, מה לי ולהם.

אלון שוסטר: עזבו אותי מזה.

אלון שוסטר: אוקיי.

אלון שוסטר: אם כבר מדברים על שמות העוטף, מה שהם מצפים, מה שאנחנו מצפים, אני כרגע עם הכובע של אזרח, הוא להרגיש עטוף, העטוף – לא העוטף – העטוף.

אלון שוסטר: וזה בוודאי קונסנזואלי.

אלון שוסטר: אנחנו נמצאים במצב מפתיע, ולא מפתיע שמופתעים, משום שאנחנו מצד אחד בסיטואציה של הצלחה, של פריחה, של נסיקה בצמיחה הדמוגרפית; ומצד שני, כל מילה שנאמרה כאן, ולא נאמרו כל המילים המתאימות משיקולי פסון ושמחת האויב ועין הרע וכולי, אנחנו בקצה.

אלון שוסטר: אנחנו חיים כל הזמן בקצה.

אלון שוסטר: טסים נמוך ומהר, וזה מסוכן.

יואב קיש: זה לב המעטה, נמוך ומהר.

אלון שוסטר: בדיוק.

אלון שוסטר: לשם אני חותר.

אלון שוסטר: ומכיוון שאי-אפשר, עם כל הרצון הטוב, לצפות לשינוים דרמטיים, בוודאי לא מהיום למחר, אז אנחנו צריכים לעבוד בעת ובעונה אחת תחת הנחת עבודה קשה, לא פשוטה, שאין פתרון כאן ועכשיו.

אלון שוסטר: ומבחינת ראשי הרשויות, מה שהיה הוא שיהיה בדור הבא.

אלון שוסטר: זאת הנחת היסוד.

אלון שוסטר: עם זה יצאנו אחרי צוק איתן, וגובשה תוכנית אסטרטגית לעוטף עזה.

אלון שוסטר: היא ערוכה וכרוכה.

אלון שוסטר: ומה שצריך הוא ליצור את המסגרת הממלכתית הנכונה, אולי רשות, אולי ועדה, אולי מחלקה במשרד ראש הממשלה, לא פחות.

אלון שוסטר: עם כל הכבוד וההערכה ליוזמה החשובה מאוד הזו, לא מערכת הביטחון צריכה לתכלל את ההתמודדות האזרחית.

אלון שוסטר: יש כאן שיקולים ביטחוניים או הקשרים ביטחוניים, אבל את זה צריך להעלות במשרד ראש הממשלה.

אלון שוסטר: אולי מינהלת, אולי רשות, אולי אגף, ומצידי שאת האגף הזה, כשתיגמר פה העבודה, יעבירו למקום אחר, או יכתתו בכלל את החרבות הללו למחרשות.

אלון שוסטר: אז במקביל, אנחנו צריכים להתמודד או להיכנס לקונספט שאומר:

אלון שוסטר: אנחנו לא יכולים לעבוד תחת הנחת עבודה שהמדיניות, או הפעילות ההתקפית, תפתור לנו את הבעיה.

אלון שוסטר: אי-אפשר.

אלון שוסטר: ולכן, התוכנית צריכה להיות כזאת.

אלון שוסטר: ובמקביל, וכבר אנחנו נכנסים לעניינים פוליטיים, צריך כמובן לקיים התמודדות לאומית-אסטרטגית גם בדחיפות וגם בהמשכיות כאילו אין פתרון לתושבים.

אלון שוסטר: אבל זה לדיון אחר.

אלון שוסטר: יש כמה סוגיות בולטות.

אלון שוסטר: ואני חושב שניר וחבריו בעקשנות ובאותנטיות שאין כמוה מציגים לנו דוגמאות של הביזריות, של החריגות של הסיטואציה.

אלון שוסטר: וזה קורה גם במקומות אחרים, ולכן אני מבקש לא לנסות רק לענות מיידית על הקושי המדמם, הבולט, אלא להיכנס לטיפול מערכתי כולל; כי אנחנו, כמו שאמרתי, עובדים על הקצה.

אלון שוסטר: אף מעל למים, הצלחה משגעת, שהיא על חוט השערה.

אלון שוסטר: נושא החוסן – אני מזכיר תמיד את הקשר האישי.

אלון שוסטר: אשתי מושקעת גם בשער הנגב וגם בשדרות.

אלון שוסטר: העבודה עולה, הסדקים שמדובר בהם הם אותנטיים.

אלון שוסטר: המשימה שלנו, המנהיגות המקומית והלאומית, היא לעשות שני דברים: גם להיות רגישים למה שקורה, אבל גם לייצר חוזק.

אלון שוסטר: אסור שהחוזק שאנחנו מציגים יטשטש את העובדה שמה ששמענו כאן – אתם יודעים מה, פה, אני אומר את זה בצורה ברורה – מתמיר, מהאנשים המדהימים של שדות נגב, מה שאני שומע, בעיניי, הוא סוג של קל וחומר.

אלון שוסטר: אם זה קורה כאן, אם בארזים של שדות נגב נופלת שלהבת, אנחנו בסוג של התמודדות שצריך לתת לה את כל הדחיפות.

אלון שוסטר: מרכזי החוסן, כמו נושאים אחרים, צריכים להיכנס לבסיס התקציב.

אלון שוסטר: הצח"י הוא הצלחה מטורפת.

אלון שוסטר: אין לנו זמן לציין את ההצלחות, אבל גם הוא לא מתוקנן עד הסוף.

אלון שוסטר: נושא המלונית, הפינוי, שהוא אחד הדברים החשובים – אגב, שמשרד הביטחון נכנס לתוכו, ואחר כך רח"ל ומשרד הפנים וגופים אחרים, מרכז המועצות, תנועות – נמצא בסימן שאלה.

אלון שוסטר: בעצם כל מה שנעשה בארבע השנים האחרונות נפתח מחדש לבחינה ואין הרבה דברים בעייתיים כמו אי ודאות.

אלון שוסטר: תקני המיגון, מילה האחרונה – פיקוד העורף צריך להגיד מהו התקן.

אלון שוסטר: כמו שהמשרד להגנת הסביבה קובע מהו זיהום, אז פיקוד העורף קובע מהו התקן.

אלון שוסטר: ואחר כך אנחנו צריכים בכל מיני הקשרים אזרחיים – היזם, משרד השיכון, משרד החינוך, הרשויות – צריכים למצוא את הדרך לעמוד באותם תקנים.

אלון שוסטר: לא יעזור כלום, חברים.

אלון שוסטר: כל עוד תדמם המחלוקת בינינו לבין עזה, מאות מיליוני שקלים נצטרך להשקיע כדי לאפשר לאנשים היקרים שחיים כאן לחיות בשמחה ולהמשיך לצמוח.

אבי דיכטר: תודה רבה, אלון.

אבי דיכטר: תראו, קודם כול, אני מתנצל על זה שגלשנו, אבל אני חושב שאני לא זוכר את עצמי בדיון, שלא לומר מנהל דיון, שדיברו בו למעלה מ-40 איש.

אבי דיכטר: וזה אומר, א', שלא נתנו רשות דיבור לכל מי שבאמת רצה לדבר.

אבי דיכטר: השתדלנו להיות באמת עם האנשים הכי רלוונטיים, ולהגביל אותם בזמן לא תמיד זה עזר.

אבי דיכטר: להגביל אותם באוקטבות גם זה לא תמיד עזר.

אבי דיכטר: אבל זה נושא טעון.

אבי דיכטר: הדיון הזה לא עוסק בחלק המבצעי.

אבי דיכטר: הוא עוסק בחלק האחר.

אבי דיכטר: החלק המבצעי, אני חושב, הוא נושא לדיון אחר, גם לא בוועדה הזו.

אבי דיכטר: עזה היא בעייתית.

אבי דיכטר: אמרתי כבר; אני מכיר אותה עשרות שנים.

אבי דיכטר: למדתי גם את המציאות בעזה בשנים האחרונות, גם על השינויים שעברנו, שעזה עברה.

אבי דיכטר: פתרון הסוגיה המבצעית בעזה יהיה במהלך לחימתי.

אבי דיכטר: לצערי, לא יהיה במהלך מדיני.

אבי דיכטר: הוא יהיה במהלך לחימתי בעזה.

אבי דיכטר: הוא לא ייקח לא שבועיים ולא חודשיים; הוא ייקח זמן ארוך עם הרבה מאוד סבלנות של היישובים שנמצאים גם פה אבל גם היישובים רחוקים יותר.

אבי דיכטר: ייקח זמן; זה יהיה במעין חומת מגן, אולי אפילו מלחמת עזה הראשונה, אני מקווה גם האחרונה.

אבי דיכטר: זה לא נושא הדיון הזה.

אבי דיכטר: אבל זה הפתרון שאני רואה אותו, ואני אשמח אם הוא ייתר את הקיר הסלארי, ואם הוא ייתר את הגדרות, ואם הוא ייתר הרבה מאוד דברים אחרים ויאפשר ל-100,000 עזתיים לעבוד בחקלאות בנתיב העשרה או בכל יישוב אחר.

אבי דיכטר: אבל זה חזון אחר לגמרי, לא מנת חלקו של הדיון הזה.

אבי דיכטר: גם לכמה הערות שהיו כאן – הסיפור לא התחיל ב-30 במרס 2018.

אבי דיכטר: האזור הזה חווה את המציאות מהקסאמים הראשונים ב-2001.

אבי דיכטר: זאת אומרת, זה כבר 18 שנה.

אבי דיכטר: הילדים שנולדו אז מתגייסים היום לצה"ל.

אבי דיכטר: וזה סיפור ארוך מאוד.

אבי דיכטר: ואנחנו מבינים היטב את כל הסטטיסטיקות שאנחנו מכירים – כמה רקטות נורו, כמה בתים נפגעו, כמה, לא עלינו, הרוגים היו לנו, כמה פצועים היו לנו.

אבי דיכטר: אני ממליץ מאוד לכל מי שעוסק בסוגיה זו – מי כמוכם מכיר את זה יותר טוב מכל אחד אחר – תספרו כמה אזעקות היו.

אבי דיכטר: כמה פעמים נדרשו אלפי אנשים או עשרות אלפי אנשים או מאות אלפי אנשים – תלוי באיזה מעגל אתה מסתכל – לרוץ לממ"ד שישנו או שאיננו.

אבי דיכטר: ואני מסכים עם האמירה הזו שכשיש אזעקה, "צבע אדום" או סירנה, ומתחילים לרוץ ויש מישהו או מישהי שאין להם לאן לרוץ, זה אולי החלק הכי קשה שמייצר את התחושה הכי קשה, את ההתשה הכי קשה.

אבי דיכטר: עכשיו הדברים הקיימים, שהם פרדוקסליים, התחדדו מאוד בדיון הזה.

אבי דיכטר: בראש בראשונה – ואני אומר את זה, כי כל דבר כאן יהיה קצתAn action item מבחינתנו לטיפול, בין אם חלק בהמלצות ובין אם חלק שנצטרך לאסוף מכל ההתייחסות שהיו כאן – אני לא רואה מצב שבמדינת ישראל שני גופים מרכזיים, כמו רח"ל ופיקוד העורף, לא עובדים בהרמוניה.

אבי דיכטר: זה חוסר ניצול של המשאבים גם האנושיים וגם התקציביים בצורה, הייתי אומר, הכי שלומיאלית שאני מכיר.

אבי דיכטר: הוועדה הזו התריעה בכתב ובעל-פה.

אבי דיכטר: הסיפור הזה צריך להגיע לכדי סיום, חד וחלק, ללא שום יכולת של הרהור או איחור של מישהו.

אבי דיכטר: אני לא מבין מה זה נקרא 100 מיליון שקלים מוקפאים.

אבי דיכטר: תקציב מחייב הסבר.

אבי דיכטר: מה זאת אומרת מוקפא?

אבי דיכטר: מוקפא זה – הוא לא נשאר באוויר.

אבי דיכטר: הוא הלך לאנשהו.

אבי דיכטר: הוא יועד לתפקיד אחד והלך למקום אחר.

אבי דיכטר: הוועדה הזו, וועדת החוץ והביטחון, חלק ממנה, אנחנו ועדה משותפת לתקציב הביטחון.

אבי דיכטר: והוועדה המשותפת לתקציב הביטחון שמשותפת לנו ולוועדת הכספים, לא עוסקת בסעיף 16.

אבי דיכטר: ולכן, אני שואל את עצמי: מה זאת אומרת ניצול של 25% מהתקציב במיגון, או 54% בסוגיות העורף?

אבי דיכטר: מה זאת אומרת ניצול של רבע או חצי מהתקציב?

אבי דיכטר: מה נעשה בשלושת רביעי או במחצית השנייה של התקציב?

אבי דיכטר: הלו?

למדיניות חוץ): הכי קל.

למדיניות חוץ): הוא חוזר למשרד האוצר.

אבי דיכטר: גדעון, כולנו מכירים את זה.

אבי דיכטר: זה לא נראה סביר שהזעקה שעולה כאן מראשי הרשויות – חבר'ה, תראו, ראשי הרשויות פה, חלק חדשים, חלק ותיקים, אבל כולם היו בסביבה.

אבי דיכטר: יש פה אנשים שבאמת מבינים את הדברים האלה בקרביים, מנהלים את זה שנים ארוכות, ללא קשר אם הם עברו עכשיו לכנסת, כמו אלון שוסטר.

אבי דיכטר: אנחנו מכירים את זה לאורך הרבה מאוד שנים.

אבי דיכטר: מה זאת אומרת שהתקציב שיועד הוקפא?

אבי דיכטר: שהתקציב שיועד לא נוצל?

עוזי דיין: אבי, יש סיכוי שירד לטמיון.

אבי דיכטר: חבר'ה, אני לא יודע, ירד לטמיון, אנחנו לא בלוקסוס באזור הזה לדבר במונחים של כסף שירד לטמיון.

אבי דיכטר: זה לא סביר, זה לא הגיוני.

אבי דיכטר: ומשהו באיזשהו מקום השתבש.

אבי דיכטר: על זה אנחנו נבקש לקבל תשובות ותשובות מהירות.

מרדכי יוגב: אבי, חצי משפט ברשותך.

אבי דיכטר: הסיפור של קביעת – רגע, מוטי.

מרדכי יוגב: שלא תחזור על זה.

אבי דיכטר: הוא הסיפור של דברים בסיסיים, הרי זה לא יכול להיות שפיקוד העורף מופקד על קביעת התקן של המיגון גם באזור פתוחים.

אבי דיכטר: ולא חשוב אם זה בקיבוץ או בעיר כמו שדרות או במושב.

אבי דיכטר: היישום של התקן הזה, מימוש התקן, ביצוע העבודה על פי התקן בשדרות הוא לא דומה למה שהולך להיות בראשון לציון או בתל אביב.

אבי דיכטר: הרי זה ברור לכולנו.

אבי דיכטר: וזה לא יכול להיות שיבנו פארק שאנשים לא ירצו ללכת אליו מחשש שמא לא יספיקו להגיע למקום מוגן ואין להם סיכוי להגיע למקום מוגן.

אבי דיכטר: אבל אנחנו יושבים פה באולם, ובצדק אמר פה תמיר – אנחנו יושבים פה באולם, אני לא יודע, 200 איש.

אבי דיכטר: אנחנו מבינים היטב שאם תהיה, לא עלינו, אזעקה ואנחנו כולנו נרצה להגיע לממ"דים, אני אומר לכם: מומלץ להגיע ממ"דים, כדאי מאוד להגיע לממ"דים.

קריאה: אין.

קריאה: זה לא ממוגן.

אבי דיכטר: תאמינו לי, כאחד שחווה את זה על בשרו לא רק בסבב האחרון.

אבי דיכטר: אין מה לעשות.

אבי דיכטר: אתה רואה פתאום רסיס עף לך לחדר השינה, אתה יודע בדיוק מה קורה לולא אתה יורד לממ"ד.

אבי דיכטר: למרות שאשתי, שלא הייתה בבית, שאלה אותי: באיזה צד של המיטה זה נפל?

אבי דיכטר: אבל את זה מכיר מי שנשוי לפולנייה.

למדיניות חוץ): אני חייב להגיד לך שאתה אמיץ.

אבי דיכטר: בגלל הרסיס או בגלל הפולנייה?

למדיניות חוץ): לא, בזה שאתה אומר את זה.

אבי דיכטר: אה, זה הגיוני.

אבי דיכטר: אני אישן בממ"ד, בטוח.

מרדכי יוגב: הלילה הוא ישן בממ"ד.

למדיניות חוץ): יש להחיל חיסיון על המשפט הזה.

אבי דיכטר: אבל עניינית, תראו, אני חושב שבאיזשהו מקום משהו לא נתפס.

אבי דיכטר: אי-אפשר שאם כוורות נשרפות אז יש תקנה לגבי דבוראים.

אבי דיכטר: ואם עסקים פרטיים – הרי הם נפגעים; הרי כשאתה לא מכריז על מצב מיוחד בעורף, מראש קבעת שהעסקים לא יפוצו על נזק עקיף.

אבי דיכטר: אנחנו היינו בפגישות שונות, אנחנו מכירים את האמירה "מודיעים".

אבי דיכטר: פיקוד העורף מודיע להם: אתם לא פותחים את העסקים.

אבי דיכטר: מצד אחד.

אבי דיכטר: מצד שני, אין מצב מיוחד בעורף.

אבי דיכטר: אז אין מכניזם שיפצה אותם.

אבי דיכטר: ואומרים התושבים, ואמרו את זה כאן בדיון, ואני אומר לכם שזו אמירה אמיתית.

אבי דיכטר: אתה רוצה לקחת אוויר, אתה רוצה לשבת על כוס קפה.

אבי דיכטר: אתה יושב במרכז שהוקם על פי הנחיות פיקוד העורף – חבר'ה, מישהו ראה את המיגון באותם מרכזים, מרכזי – אני לא יודע איך לקרוא לזה – לא נופש, אלא נשימה לרווחה?

אבי דיכטר: הרי היינו באיזו מסעדה, ראינו שם את כמות היושבים; אין ממ"ד במסעדה.

אבי דיכטר: הממ"ד היחיד הוא, תאמינו לי, יוסיין בולט לא מגיע לממ"ד הזה.

אבי דיכטר: זאת אומרת, משהו לא מבוצע בהלימה.

אבי דיכטר: ואני מדבר איתכם על האזורים של 4-0 ק"מ, 7-0 ק"מ, שזה הבוער שבבוער.

אבי דיכטר: תראו, אני אומר את זה שוב, המושג הכי קשה ששמעתי על נושא הזה הוא לא"ה: לא אני, הוא.

אבי דיכטר: זה לא יכול לעבוד.

אבי דיכטר: אנחנו כוועדה לא יכולים לתת לזה לעבוד.

אבי דיכטר: מה זאת אומרת שאין בהירות מי אחראי?

אבי דיכטר: הרי בסוף זו ממשלה אחת.

אבי דיכטר: כל המשרדים, בסופו של דבר, מקבלים תקציב מלמעלה שהכנסת מאשרת אותו.

אבי דיכטר: בנושאים הביטחוניים זו הוועדה המשותפת לתקציב הביטחון.

אבי דיכטר: לא יכול להיות שאין גורם אחד שיודעים להסתכל ולומר: הוא אחראי.

אבי דיכטר: חוסר הבהירות הזו כפי שזה השתקף היום בדיון הוא מביך.

אבי דיכטר: ואנחנו לא אנשים שרגילים להיות מובכים.

אבי דיכטר: נצטרך לשבת ולקבל תשובות ברורות, חדות.

אבי דיכטר: ואם יש ישיבה היום במשרד האוצר, ברשות המיסים, בנושא מסוים, אני מצפה שזה יקבל פתרון, כי הרי כולנו מבינים שאתה לא יודע לומר מתי הקש הנוסף מקריס את הגמל.

אבי דיכטר: אתה לא יודע באמת לומר מתי זה קורה.

אבי דיכטר: ואין שום הגיון, שום הגיון, שנמצא את עצמנו אחרי זה מחפשים מקורות תקציביים בשביל לשקם מקום שיכולנו באחוז אחד להעמיד אותו, או לאפשר לו לעמוד על הרגלים.

אבי דיכטר: זה לא נראה לי מכל היבט שהוא, גם תקציבי, גם מעשי, גם מוראלי וגם חברתי.

אבי דיכטר: אנחנו שומעים פה צעקה שמחייבת תקנה אחת כנראה לעבור מהאוצר לוועדת הכספים.

אבי דיכטר: אני לא בטוח שאין עוד תקנות.

אבי דיכטר: צריך לראות איפה אנחנו מקדימים פני רעה.

אבי דיכטר: לא תמיד צריך להיגרר אחרי.

אבי דיכטר: ואם הפיצוי על נזקים החקלאיים כתוצאה מהשריפות – מה לעשות, השריפות האלה, קודם כול, זה טרור.

אבי דיכטר: עזבו את המילה "עממי"; זה טרור לכל דבר ועניין.

אבי דיכטר: ועכשיו אתה שואל את עצמך: רגע, הרי יודעים בדיוק מה מחיר הנזק של פיגוע טרור כזה.

אבי דיכטר: מה זה חשוב אם נשרפו 34,000 דונם או 12,000 דונם או 1,200 דונם?

אבי דיכטר: מה, הם לא יודעים מה התעריף?

אבי דיכטר: אז מחכים לחיטה שתצהיב כדי שתישרף טוב יותר?

אבי דיכטר: מה, על זה יהיה פיצוי נדיב יותר?

אבי דיכטר: אני חושב שבאיזשהו מקום משהו לא סגור.

אבי דיכטר: זו התחושה שמתקבלת כאן בדיון הזה ולא רק מהדיון הזה.

אבי דיכטר: אני אומר לצוות הוועדה, מסך הכול ההתייחסויות שעלו כאן, אני מבקש לצבור את הנקודות, לפלח אותן לפי קבוצות ולשלוח בהתאם את הפניות עוד בשבוע הבא למשרדים הרלוונטיים, ולדרוש תשובות מהירות.

אבי דיכטר: אני יודע שאנחנו לא בתקופה שאפשר להוציא תקציבים מאיזושהי כספת שנמצאת באיזשהו מקום, כי אין כספת כזו וגם אין יכולת כזו.

אבי דיכטר: אבל ישנם דברים בהערות שעלו כאן – הצורך התקציבי יכול להיות בהסטה מדבר אחד לדבר אחר, או מאיתור איפה הלכו 50%, 46% של התקציב בסעיף מסוים, ו-75% בתקציב אחר שנועדו לנושא הזה.

אבי דיכטר: משהו לא מסתדר.

אבי דיכטר: הוא לא קשור לפורום הזה, אנחנו ביקשנו כוועדת החוץ והביטחון, כוועדה משותפת לתקציב הביטחון, לעסוק גם בתקציב 16 כדי לראות את כל התמונה, ולא רק את תקציב 15; ותקציב 16 נידון בוועדה אחרת.

אבי דיכטר: אבל אני לא רוצה להלאות אתכם בפרטים האלה.

אבי דיכטר: אני חושב שהדיון הזה, בעיניי, קודם כול, היה הזדמנות טובה מאוד להפגיש את חברי הכנסת, את נציגי משרדי הממשלה, איתכם.

אבי דיכטר: זה לא שאנחנו לא נפגשים, זה לא שאנחנו לא מכירים, אבל פעם אחת לשים את הדברים עם כל העוצמות ועם הכעסים, ותאמינו לי, כשצועקים – בטח שומעים את אורנה שיצאה, ואלון שיצא, יכול להיות שממשיכים לצעוק בחוץ אחד על שנייה – אבל אני אומר:

אבי דיכטר: בסוף הצעקה באה ממקום טוב, ממקום אמיתי.

אבי דיכטר: ומה לעשות, מקום אמיתי זה אנשים שבאמת חווים את זה על בשרם.

אבי דיכטר: כשרואים את הילדים ויודעים לתת את התיאור, ולא חשוב אם זה תיאור שאתה פוגש כשאתה מגיע לכאן, או תיאור שאתה קם איתו כל יום והולך לישון איתו כל יום.

אבי דיכטר: ומה לעשות, כבר 18 שנה האזור הזה נמצא במצב שהוא Ups and Downs; אבל כל פעם שזה הופך להיות Downs זה פתאום מעלים את הרגעים של Ups.

אבי דיכטר: אני שמח שהאזור הזה גדל.

אבי דיכטר: אני שמח שהתיאור כאן הוא של גידול מ-5,000 ל-9,000.

אבי דיכטר: והבנייה בשדרות – אני שמח שמתלבטים בשדרות על הקומה העשירית.

אבי דיכטר: עד לפני כמה שנים לא דיברו על הקומה העשירית, אלא דיברו איך ממגנים את הקומה הרביעית.

אבי דיכטר: אני שמח שיש דיון על הקומה העשירית.

אבי דיכטר: לא פעם ראשונה, אגב.

אבי דיכטר: גם בגילה היה צריך לטפל בזמנו בירי הישיר.

אבי דיכטר: אבל ראינו איך זה נגמר.

אבי דיכטר: זה נגמר בזה שצה"ל חזר לבית לחם – נגמר הירי הישיר.

אבי דיכטר: לכן אני אומר:

אבי דיכטר: אני שמח שבונים; אני שמח שכשאני נוסע אני רואה את ההרחבות בכל קיבוץ.

אבי דיכטר: אתה נוסע בניר עם – איפה הוא?

אבי דיכטר: ניר עם – תאמין לי, הרחבה, וילות; תאמין לי, מסביון באים לראות איך נראות הווילות בניר עם.

אבי דיכטר: ואתה רואה במפלסים ואתה רואה בכל הקיבוצים – אתה רואה את ההרחבה.

אבי דיכטר: ואני אומר לכם, כשאתה רואה את הרחבה הלב מתרחב.

אבי דיכטר: אבל אתה לא רוצה להגיע למצב שפתאום מתחיל היבט של היפוך.

אבי דיכטר: כי היבט של היפוך אתה יודע מתי הוא מתחיל, אתה לא יודע מתי הוא מסתיים.

אבי דיכטר: נמצא פה אבי רואה, הוא יכול להגיד לכם את התקופה הקשה של האינתיפאדה ביהודה ושומרון – שלקח זמן להתאושש.

אבי דיכטר: אבל כשהתאוששו, התאוששו בגדול.

אבי דיכטר: כך אני רואה את זה כאן.

אבי דיכטר: ברמה המגננתית שתוארה כאן ונידונה כאן, אנחנו נצטרך לטפל בה כוועדה.

אבי דיכטר: אנחנו נלווה את הנושא זה גם בתקופה שעד הכנסת הבאה, בוודאי בכנסת הבאה, במקביל למהלך השני, שאני אומר לכם, אני מקווה, אני בטוח, שהוא ייתר את כל הדברים האחרים; רק שהוא ייקח זמן.

אבי דיכטר: ולפרק הזמן הזה שווה יהיה להיות מוכנים הרבה יותר טוב מכפי שזה הצטייר בדיון.

אופיר ליבשטיין: רק משפט קצר אחד.

אופיר ליבשטיין: קודם כול, זו הזדמנות להגיד באמת תודה רבה.

אופיר ליבשטיין: זו הפעם הראשונה שאני מרגיש שבאמת באו להקשיב.

אופיר ליבשטיין: אני לא יודע אם יהיו תוצאות או לא יהיו תוצאות, באתם באמת.

אופיר ליבשטיין: הסתכלתי עליכם; כל מי שדיבר, באמת דיבר מתוך זה שהוא שמע פה את הסיטואציה שאנחנו נמצאים בה באמת.

אופיר ליבשטיין: 50,000 תושבים באמת מלחי הארץ, שרוצים להמשיך לפתח ולבנות חיים פה עם ילדים, נשים, עם כל הקושי הזה, נמצאים כשנה וחצי במלחמת התשה.

אופיר ליבשטיין: וזו הזדמנות באמת להגיד לכם תודה רבה על כך שבאתם להקשיב.

אופיר ליבשטיין: אני מקווה מאוד שנוכל גם לקחת את זה לשלב הבא של לייצר באמת תוצאות מהעניין הזה, אבל תודה.

אבי דיכטר: לא יכולתי לסכם את זה יותר טוב מאופיר.

אבי דיכטר: אז תודה רבה.

אבי דיכטר: הישיבה נעולה.