ועדת הכספים, כנסת 21, פרוטוקול מספר 3, 2019-05-13 11:20

משה גפני: אני פותח את הישיבה.

משה גפני: על סדר היום: סכנת פיטורי מאות עובדים עקב החשש מסגירת מפעלים בדרום: מפעל חרסה בבאר שבע ומפעל אמיליה קוסמטיקס בירוחם.

משה גפני: ביקשת הצעה לסדר?

עודד פורר: לא הצעה לסדר.

עודד פורר: אדבר אחרי שתציג את הנושא, אין בעיה.

משה גפני: בסדר, אז תמתין עם זה.

מיקי לוי: אבל הדיון המהיר הוא שלי.

מיקי לוי: אני פותח.

משה גפני: זה לא דיון מהיר.

משה גפני: מיקי לוי, אני נותן לך, בבקשה, רק בקצרה.

משה גפני: אני רוצה לשמוע את האורחים.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: ביקשתי את הדיון הזה ואני מדבר באופן כללי על מצב התעסוקה בדרום ומצב התעסוקה בכלל.

מיקי לוי: הוועדה הזו בראשותך לא פעם אחת הצילה מפעלים מפני קריסה על ידי הגנות כאלה או אחרות שנתנו לאותם מפעלים על ידי צווי הרחבה וכל מיני נושאים.

מיקי לוי: מדובר בפניציה, מדובר באמיליה קוסמטיקס, מדובר בחרסה.

מיקי לוי: בחלק מן הדברים אני בכלל לא בא בטענות לבעלי המפעלים, עם כל הכבוד.

מיקי לוי: לגבי אמיליה קוסמטיקס – כל רפורמת התמרוקים, עם כל הצער שבעניין, לא ראיתי הוזלה במדפים כשפתחנו את הכול לייבוא והמחירים לא ירדו, והנה המפעל בדרום נקלע לבעיה.

מיקי לוי: אני מתריע מזה מספר שנים כי מתנהלת – ואני טבעתי את האמירה הזאת – השתלטות עוינת של השוק הטורקי על השוק הישראלי.

מיקי לוי: ארדואן, שהוא עוין לישראל, מסבסד תוצרת טורקית, ואנחנו מאשרים לתוצרת הזו להיכנס בשערי מדינת ישראל, ואלה התוצאות.

מיקי לוי: שלא יהיו פה אי-הבנות – אלה הן התוצאות.

מיקי לוי: זה היה במלט ובכל מיני נושאים, וחכה, עוד לא הגעתי לאוטובוסים, שאנחנו במושב הקודם הצלחנו, אחרי שהיועצת המשפטית ניסחה איזשהו מצע, הגענו לפשרה לגבי רכש גומלין בנושא האוטובוסים.

מיקי לוי: הנה משרד הכלכלה – וצר לי שאני אומר את זה, ובדקתי את זה – ביטל את כל ההסכמות שהיו פה והוריד ביחד עם משרד התחבורה את רכש הגומלין.

מיקי לוי: תיכף תגיד לנו: למה רצו עכשיו המפעלים לבית המשפט כדי להוציא צו מניעה?

מיקי לוי: תסבירו לנו.

קריאה: נגד משרד התחבורה.

מיקי לוי: נגד משרד התחבורה – אני חוזר בי.

מיקי לוי: אני מדבר על זה שלא מיישמים, מזלזלים בוועדה אחרי שעבדנו כמה חודשים על העניין הזה של רכש גומלין.

מיקי לוי: אדוני, אפשר לסגור הכול.

מיקי לוי: הנה שרגא ברוש פה – בואו נסגור את כל התעשייה, נפתח את השערים לייבוא מסין ומטורקיה ונצטרך לשלם לעובדים דמי אבטלה ולחפש להם מקומות פרנסה אחרים.

מיקי לוי: המצב בדרום הולך ונהיה חמור יותר; אמזון בדרך לישראל – חכה, יש לך מספיק צרות במושב הזה.

מיקי לוי: אמזון בדרך לישראל, הורדת מחירים, עסקים קטנים יסגרו את השערים.

מיקי לוי: אני לא יודע אם כולכם יודעים אבל ירוחם, שאיבדה את הבסיס הכלכלי שלה, אומרת: בוא תעביר לפחות את המחסנים אלינו.

מיקי לוי: אם אתה לא יודע, אבל בטח כאן אנשים שיודעים - - -

משה גפני: מה זה אנשים?

משה גפני: ראש העירייה נמצא כאן.

מיקי לוי: המעמד הסוציו-אקונומי של ירוחם ירד מ-4 ל-3, וזה אומר דרשני.

מיקי לוי: יש לנו רמזור אדום ענק מעל כל נושא התעסוקה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: עודד פורר, בבקשה, רק בקצרה.

משה גפני: יש פה הרבה אורחים שאנחנו רוצים לשמוע אותם.

עודד פורר: תודה אדוני.

עודד פורר: אתה יודע שתמיד אני מדבר קצר, אבל תמיד אתה אומר רק לי "בקצרה".

משה גפני: אמרתי גם למיקי לוי.

משה גפני: רק רגע – קרה משהו בשבועות האחרונים שנהיית פרנואיד?

קריאה: בגלל המשבר הקואליציוני.

משה גפני: עודד, בבקשה.

עודד פורר: אנחנו מרגישים מאוימים.

משה גפני: האמת היא שיש לכם סיבות טובות.

עודד פורר: לא רק לנו, אדוני, לצערי.

משה גפני: אתם יכולים להגיד עוד דברים, זה בסדר.

עודד פורר: יש כאן שתי בעיות.

עודד פורר: האחת היא שנראה שבשנים האחרונות מדינת ישראל נלחמת בתעשייה הישראלית, ממש כך.

עודד פורר: אנחנו – והעליתי את זה לא פעם בוועדה הזו, ואני יודע שאתה גם שותף לדעתי, לפחות בחלק מן הדברים האלה – מסבסדים היום את הייצור הסיני ומטילים מיסוי עודף על הייצור הישראלי – מין אנומליה מטומטמת כזו של מדינה שמנסה שהיא תקרוס לתוך עצמה.

עודד פורר: אם שולחים חבילה מסין לפה, מדינת ישראל מסבסדת עבור היצרן הסיני את עלויות הדואר, אבל אם היצרן הישראלי ירצה לשלוח את החבילה מתל אביב לפתח תקווה זה יעלה לו יותר ממה שמשלם הסיני ששולח את זה לכאן.

עודד פורר: הכול בחסות משלם המסים הישראלי בגלל כל מיני תקנות מטופשות.

עודד פורר: בהקשר הזה גם הטבות המס הן רלוונטיות ולכן אי אפשר לגעת רק בפיטורי העובדים בנגב, כי מה שאני תיארתי עכשיו למשל זה פיטורים של עובדים במתפרות בגליל.

עודד פורר: אלפי עובדים הלכו הביתה בחודשים האחרונים וילכו הביתה בחודשים הבאים אם לא תהיה איזו תוכנית חירום שהממשלה תבצע כדי להציל חלק מן התעשייה הזו.

עודד פורר: זה עניין אחד שגם ניהלנו עליו חלק מן הדיונים.

עודד פורר: הדבר השני, ביקשתי להוסיף לסדר היום בהקשר של המפעלים בדרום גם את מפעל פניציה.

עודד פורר: הוא לא מופיע בסדר היום.

משה גפני: הוא לא בסדר היום.

משה גפני: נדבר על זה בהמשך.

עודד פורר: יש כאן גם עניין שאותו צריך לקחת בחשבון, וזה חרמות שמוטלות על יצרנים מסוימים, שלא בצדק.

עודד פורר: חוק שעות עבודה ומנוחה בהחלט קובע - - -

משה גפני: נדבר על זה.

משה גפני: אני לא בורח מן העניין של פניציה.

משה גפני: נדבר על פניציה.

משה גפני: אני מתכוון לשמוט את השטיח מתחת לרגלי כמה אנשים שאולי רוצים לעשות מזה רווח.

עודד פורר: אני לא מחפש לעשות מזה רווח.

משה גפני: אז תעזוב, בואו נדבר מפעל–מפעל.

עודד פורר: אני מחפש בסך הכול את ההבנה שאם יש מפעל שאין לו ברירה אלא שהתנור שלו יעבוד 24 שעות שבעה ימים בשבוע, לא יגיע למצב שנשמע את העובדים שלו אומרים שהם רוצים להתאסלם.

משה גפני: טוב.

משה גפני: אתה לא יכול להכריח אנשים לרכוש מוצרים.

משה גפני: צריך למצוא לעניין פתרון.

משה גפני: זה לא המקרה שהמפעלים - - -

עודד פורר: אני לא יכול להכריח, אבל אני לא יכול לתת לקבוצה מסוימת לאיים באיבוד כשרות של יקבים מסוימים בגלל שרוכשים תוצרת ישראלית ולא תוצרת טורקית.

משה גפני: אתה לא יכול.

עודד פורר: אני יכול.

עודד פורר: אין לקבוצה מסוימת בעלות על הכשרות.

משה גפני: בסדר, מאה אחוז.

עודד פורר: העובדה שמנסים לאיים ביכולת של - - -

משה גפני: פופוליזם לחלוטין.

משה גפני: הכול בסדר.

משה גפני: אני לפחות מחפש פתרון.

משה גפני: אני הולך עד ראש הממשלה, אני הולך לכל המקומות כדי למצוא פתרון.

משה גפני: בא אדם ואומר: אני לא רוצה לרכוש את הבקבוקים האלה.

משה גפני: אז מה?

משה גפני: אבל נדבר על זה בהמשך.

משה גפני: קודם כול נעבור נושא–נושא.

תמר זנדברג: יש חוק חרם.

עודד פורר: זה לא שהוא אומר שהוא לא רוצה לרכוש את הבקבוקים האלה אלא הוא מתקשר ליקבים ומאיים עליהם שאם יקנו את הבקבוקים האלה ייקחו מהם את אישור הכשרות.

תמר זנדברג: יש דברים שאסור להחרים, אני מזכירה לאדוני היושב-ראש - - -

משה גפני: הולכת להיות פה תחרות מי ידבר יותר נגד אלה שקונים או לא קונים?

תמר זנדברג: - - - על דברים מסוימים שאסור להחרים אותם.

תמר זנדברג: זה חוק מדינה.

תמר זנדברג: אני התנגדתי לו.

תמר זנדברג: אני חושבת שלהחרים זה זכות במסגרת חופש הביטוי.

משה גפני: מה זה רלוונטי?

משה גפני: אני לא דן פה עכשיו על חרם.

משה גפני: אני לא דן עוד על כלום.

משה גפני: אני בינתיים דן על חרסה – לבדוק כמה כסף הוא קיבל, מה עשו עם הכסף הזה, מה עשו עם העובדים.

משה גפני: שרגא ברוש, בקצרה.

שרגא ברוש: אני לא יכול להבטיח לדבר בקצרה.

שרגא ברוש: רבותי, הנושא של חרסה לא עומד בפני עצמו.

שרגא ברוש: אנחנו מדברים פה מספר שנים על הבעיה של התעשייה הישראלית, על כושר התחרות שלה והיכולת שלה להמשיך ולשרוד.

שרגא ברוש: לא משנה אם כושר התחרות, אדוני היושב-ראש, נפגע בגלל הדולר והאירו ומצד שני הייבוא נהיה זול יותר בגלל האירו והדולר והפער מצטמצם; לא משנה אם הארנונה בישראל מתייקרת פי שלושה מאשר בכל המדינות האחרות; לא חשוב אם המים מתייקרים פי שניים מאשר בכל המדינות האחרות.

שרגא ברוש: אדוני היושב-ראש, עלות העבודה התייקרה במדינת ישראל בשלוש השנים האחרונות, היא נמצאת במקום השני בעולם, ואני בעד העובדים, אתם יודעים את זה.

שרגא ברוש: הסך הכול, הנטל על הכתפיים של אותם תעשיינים גדל והם קורסים.

שרגא ברוש: אז אחד קורס קודם והשני יקרוס בעוד חודש או בעוד חודשיים.

שרגא ברוש: אחד קורס כי אין לו גז טבעי, וזה הקש ששבר את גב הגמל; השני כי הטורקים מביאים בזול כי האירו בזול, אירו הוא 4 שקלים; השלישי מביא ממקום אחר בדולר ב-3.56 שקלים; והרביעי צריך לשלם תוספת לעובדים ולא מסוגל.

שרגא ברוש: בסך הכול זה נהיה בלתי אפשרי.

שרגא ברוש: אני רוצה להגיד עוד דבר.

שרגא ברוש: רבותי, אין תעשיין, ולו אחד, שלא יודע לייבא את מה שהוא מייצר, יותר בקלות, בפחות עובדים, בלי בלגן.

שרגא ברוש: רבותי, כל התעשיינים יודעים להיות יבואנים.

שרגא ברוש: חלילה לי וחס לי שזה יקרה, אבל זה מה שנכון להם.

שרגא ברוש: אמיליה לא ייצא מן השוק, חרסה לא יפסיק למכור אסלות, רק שהן יהיו טורקיות או סיניות.

שרגא ברוש: רבותי, מביאים אלומיניום מסין, מביאים דלתות וחלונות מסין, מביאים הכול, הכול.

שרגא ברוש: לכן באיזשהו מקום צריך להיות דיון רציני.

שרגא ברוש: אני שוב פונה לוועדה הזאת, כי אם הוא לא נעשה בשום מקום מישהו צריך להחליט: רוצים את התעשייה או לא רוצים את התעשייה?

שרגא ברוש: אני אומר לכם דבר אחד: זה נוגע בקשר חד-חד ערכי לפריפריה.

שרגא ברוש: המפעלים האלה לא בתל אביב, לא ברמת גן, לא בפתח תקווה ולא בראשון לציון.

שרגא ברוש: הם בפריפריה.

שרגא ברוש: האוטובוסים – מה זה שהפקידים מחליטים שאין רכש גומלין?

שרגא ברוש: החליטו, במכרז כתוב.

מיקי לוי: לא, כאן החלטנו הפוך.

שרגא ברוש: אין רכש גומלין – כתוב במכרז.

שרגא ברוש: אין העדפה של 15%.

משה גפני: אבל אנחנו שינינו את זה.

שרגא ברוש: מה זה חשוב?

שרגא ברוש: זה מה שהפקידים כותבים במכרז.

מיקי לוי: אפילו שהיו בחירות - - -

שרגא ברוש: עזבו את הבחירות.

שרגא ברוש: לא הבחירות אשמות.

משה גפני: אי אפשר לעזוב.

משה גפני: אנחנו נמצאים במין תקופת ביניים קצרה.

שרגא ברוש: יש שר במשרד, הוא עדיין שר במשרד, והמנכ"לית החליטה.

שרגא ברוש: אז יש מי שאחראי במשרד, גם אם היו בחירות.

שרגא ברוש: ולכן באיזשהו מקום - - -

משה גפני: אין פיקוח פרלמנטרי.

שרגא ברוש: אבל ברגע שאפשר לוותר על רכש הגומלין זה אומר:

שרגא ברוש: 1,000 עובדים ישירים ילכו הביתה, וזה באור עקיבא ובשדרות, ואחרי זה ילכו הביתה עובדים עקיפים סביבם.

שרגא ברוש: אדוני, הייתי מבקש מאוד, מעבר לדיון על חרסה, שמאלה או ימינה, תבינו את גודל הבעיה.

שרגא ברוש: אני אומר לכם, מפעל חרסה עשה את כל מה שהוא יכול לעשות בשש השנים האחרונות, כולל השקעה של 30 וכמה מיליוני שקלים, בלי שקל אחד מן הממשלה.

שלמה קרעי: שהוא קיבל חלק גדול מן הממשלה.

שרגא ברוש: בלי שקל אחד מן הממשלה.

שלמה קרעי: הוא קיבל מענקים מהרשות להשקעות, הוא קיבל הטבות מס.

קריאה: ניתן מענק ב-1998 של מיליון דולר.

שרגא ברוש: חרסה השקיע מכיסו 30 וכמה מיליוני שקלים בלי שקל אחד מן המדינה על מנת להציל את חרסה.

שרגא ברוש: לכן חרסה זה לא הנושא.

שרגא ברוש: הנושא הוא עתיד התעשייה בארץ ישראל – רוצים אותה או לא רוצים אותה.

יקיר אוקנין: אבל הוא זרק את העובדים, שחק את כל הקופה.

משה גפני: אני מצטער, אי אפשר כך.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: את דיברת איתי קודם ואמרת לי שאת מעסיקה עובדים.

אורלי דקר: אני מעסיקה עובדים.

משה גפני: תיכף נחזור אליך.

משה גפני: קודם כול אני רק רוצה לתקן.

משה גפני: אמרתי לך שאני נגד חרדים.

קריאה: הבנתי אותך.

משה גפני: מה שאת הבנת לא רלוונטי.

משה גפני: זה שודר פה במיקרופון ואני מתחיל לקבל הודעות למה אני נגד חרדים.

משה גפני: אז אני רק רוצה לתקן ולומר שאמרתי לך את זה בהומור.

משה גפני: זה שאת הבנת זה לא מספיק.

יעקב מרגי: זה לא היא.

יעקב מרגי: זה אלה ששלחו לך את ההודעה, שעוד לא מכירים אותך.

משה גפני: רק רציתי לתקן את זה.

משה גפני: יש מי שלא מבינים את ההומור.

משה גפני: זה היה בהומור.

שרגא ברוש: אני רוצה לומר משפט אחרון לגבי פניציה.

שרגא ברוש: רבותי, אני נשיא התאחדות התעשיינים ואני אומר לכם: את הבעיה של פניציה צריך לפתור בחדרים האחוריים ולא פה על השולחן.

שרגא ברוש: תקשיבו למה שאני אומר לכם.

משה גפני: תודה.

משה גפני: עידית סילמן, בבקשה.

עידית סילמן: אני רוצה להמשיך את הדיון בנושא פניציה.

עודד פורר: שיפטרו 120 יהודים ויעסיקו ערבים עכשיו?

עודד פורר: זה הפתרון שלך?

משה גפני: עודד, אתה מפריע לה.

משה גפני: היא חברת כנסת חדשה.

אחמד טיבי: שבת.

אחמד טיבי: רק שבת.

אחמד טיבי: סוגרים אותו בכניסת שבת.

עידית סילמן: בהקשר לפניציה אנחנו מחויבים לסייע, וגם מאחורי הקלעים.

עידית סילמן: בימים האחרונים הייתי בקשר גם עם הנציגים של החסידויות וגם עם הנציגים של המפעל וגם עם אלברט הלוי שיושב כאן, שהוא יושב-ראש ועד העובדים.

עידית סילמן: אנחנו כן מחויבים לתוצרת של כחול-לבן, אנחנו כן מחויבים לסייע ולעזור לדרום בתחום התעסוקה.

עידית סילמן: במקביל אני חייבת להגיד שאנחנו כן מחויבים גם לערכים העליונים שלנו, לראות איך הדברים האלה לא מתנגשים.

עידית סילמן: אני יכולה להגיד שבהחלט יש פתרון.

עידית סילמן: אשמח לרכז את הנושא הזה, את הפתרון, מאחורי הקלעים כי אני רואה שכן יש פתרון.

עידית סילמן: חלק מזה זה גם כל הנושאים שעליהם דיברנו.

פנינה תמנו: במשך 40 שנים זה לא התנגש.

עידית סילמן: יש פתרון לתעסוקה בשבתות על ידי אוכלוסייה נוספת, אוכלוסייה בדואית – לעזור גם בנושאים האלה של הפזורה, גם להעסיק עוד אוכלוסייה וגם לסייע לכלכלה לשגשג ולהתפתח ועל ידי זה לא לסגור מפעלים.

עידית סילמן: אני כן רוצה להגיד שבנושאים שבדקתי, בעניין המיסוי על הזכוכית, מסתבר לדוגמה שעל זכוכית ישרה חלקה שטוחה אין מיסוי ואילו על זכוכית עגולה יש מיסוי.

עידית סילמן: זה משנה את התמונה לפניציה.

עידית סילמן: האם צריך או לא צריך – לא בטוח, אבל יש פתרון, ניתן למצוא פתרון.

עידית סילמן: אשמח לרכז את הנושא הזה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: חבר הכנסת מרגי, בבקשה.

יעקב מרגי: שרגא ברוש דיבר על הנושא הזה בהרחבה.

יעקב מרגי: אני חושב שמדינת ישראל צריכה לקבל החלטה אמיצה, האם היא רוצה את התעשייה או לא.

יעקב מרגי: אם מפעל שמעסיק עובדים מתמודד עם קשיים, בשביל זה יש מדינה שתתערב ותאמר ותראה את הדלתא שמאלצת אותו להעביר את הייצור לטורקיה או לסין או לכל מקום אחר בעולם כדי להביא את המוצר זול יותר.

יעקב מרגי: פה המדינה צריכה לקבל החלטה אמיצה, לומר לנו מה גורלה של התעשייה ולהיערך.

יעקב מרגי: אמנם הדיון הקודם היה על טילים.

יעקב מרגי: אנחנו מתנהלים כאן – הטיל נופל ועכשיו מתחילים לבדוק איפה השברים ומה צריך לעשות.

יעקב מרגי: צריך לקיים דיון מקדים, דיון עומק, מה אנחנו רוצים.

יעקב מרגי: היום זה חרסה, מחר זה מפעל אחר.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: שלמה קרעי, בבקשה.

שלמה קרעי: קודם כול, תודה, אדוני היושב-ראש, על הדיון הדחוף, על שקיבלת את בקשתנו.

שלמה קרעי: קודם כול, אני חושב שהנקודה של הדיון כאן, מה ששרגא ברוש הציג על המפעלים ועל התעשייה זה בסדר, אבל מבחינתי נושא הדיון כאן הוא אותן מאות משפחות שיכולות לאבד את מטה לחמן בגלל שמפעלים עומדים על סף פשיטת רגל.

שלמה קרעי: אם מדברים על חרסה - - -

משה גפני: הן לא עומדות על סף פשיטת רגל.

שלמה קרעי: סגירה.

משה גפני: הן לא עומדות על סף פשיטת רגל.

משה גפני: מעבירים את זה למקום אחר.

שלמה קרעי: מצוין, אבל מבחינת המפעל הישראלי – המפעל הישראלי פשט את הרגל ועבר לטורקיה.

שלמה קרעי: זה כבר לא ישראלי.

שלמה קרעי: העניין ברור.

שלמה קרעי: ניסיתי לבדוק לגבי חרסה.

שלמה קרעי: צריך שיהיה לנו איזשהו כלי, מעבר לדברים שהמדינה יכולה לעשות, אבל מפעל חרסה קיבל מענקים מן הרשות להשקעות בשנים האחרונות.

שלמה קרעי: אני יודע גם שחרסה נמצא עכשיו בדיונים בבית משפט כי הרשות להשקעות דחתה את ההשגה שלהם, וכן הלאה, על מענקים שהם קיבלו בעבר.

שלמה קרעי: זאת אומרת שהם היו מפעל מוטב.

שלמה קרעי: כמפעל מוטב הם לא רק קיבלו מענקים אלא הם גם קיבלו הטבות מס מרשות המסים.

שלמה קרעי: הייתי רוצה לדעת – אמרו שהמדינה לא השקיעה שקל.

שלמה קרעי: אני חושב שזה לא נכון.

שלמה קרעי: אני חושב שכדאי לקבל את הנתונים האלה מרשות המסים ומן הרשות להשקעות, מה הם אותם מיליונים שהם קיבלו כדי להשקיע במפעל, ואחרי שקיבלו את כל זה הם מכרו והם בעצם מפטרים את כל אותם מאות עובדים.

שלמה קרעי: באופן כללי אני חושב שמפת הטבות המס – אם דיברנו קודם על המצב הביטחוני בדרום, לדעתי אחד הפתרונות שיכולים להיות זה לפתוח את מפת הטבות המס כך שלא רק מגורים בישוב מוטב יזכו אותך בהטבת מס אלא מגורים ותעסוקה.

משה גפני: ממש לא.

משה גפני: תיכף תשמע.

שלמה קרעי: ברגע שמגורים ותעסוקה יהיו חלק מן הקריטריונים, ברגע שמפת הטבות המס תיתן תיעדוף גם למגורים וגם לתעסוקה באזור - - -

משה גפני: אתה יודע כמה עולות הטבות המס, כמה המדינה משקיעה בזה?

משה גפני: בסדר, נצטרך לדבר על זה בכל מקרה.

שלמה קרעי: אני יודע.

שלמה קרעי: להיפך, אני אומר: לתת תיעדוף לאלה שגרים ומועסקים.

משה גפני: אתה חבר כנסת חדש ודיברת איתי על העניין הזה ואני מכבד אותך מאוד על כך שדיברת על זה.

משה גפני: אתה צריך רק לראות מה עברנו פה כדי לחוקק את החוק.

משה גפני: מי שצריך לחוקק את החוק הזה זה הממשלה, לא הכנסת.

משה גפני: הממשלה לא עשתה כלום אז אנחנו היינו צריכים לחוקק את זה, ואנחנו ירקנו דם.

שלמה קרעי: לא אמרתי שזה קל.

משה גפני: "לא קל" זה מילה מאוד מכובסת.

אורלי דקר: לעסקים, לצערי, גם כשיש חוקים משרדי הממשלה לא אוכפים אותם.

משה גפני: תודה.

משה גפני: אני בעד החרדים ...

אורלי דקר: אני גם בעד, אבל אני גם בעד החוקים.

משה גפני: מאיר כהן, בבקשה.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, ברשותך, אנחנו באים לישיבות כאלה, וזאת ועדה מצוינת ואתה יושב-ראש טוב, ובכל זאת המפעלים נסגרים.

משה גפני: אביא לך רשימה ארוכה של דיונים כאן שבעקבותיהם מפעלים לא נסגרו.

משה גפני: יש מפעלים שנסגרו.

מאיר כהן: אני מדבר מתוך דל"ת אמותיי.

מאיר כהן: ולהלן: ישבנו כאן לדיון על נגב קרמיקה.

מאיר כהן: מפעל נגב קרמיקה נסגר.

מאיר כהן: אנחנו דנים על מפעלים בירוחם.

מאיר כהן: המפעלים ייסגרו.

מאיר כהן: בפניציה אני מקווה שאם הגברת יכולה לשבת עם יצחק גולדנקופף - - -

אורלי דקר: כבר ישבתי איתו.

מאיר כהן: אני ממש מאחל לך הצלחה, אבל רק אתמול ועדת הרבנים ישבה עם ההסתדרות והודיעה שאם לא יפסיקו לייצר בשבת שום דבר לא יקרה.

מאיר כהן: ובכל זאת אם מישהו חושב שזה ייסגר בחדרי חדרים – שילך ויושיע את המפעל הזה.

מאיר כהן: אני מקווה שאתה תעשה את זה.

מאיר כהן: הלוואי.

מאיר כהן: אתמול היינו שם, פגשנו במפעל הזה עובדים של נגב קרמיקה שנקלטו בעבודה לפני חודשיים.

מאיר כהן: אלברט לוי נמצא פה.

אורלי דקר: יש שם הרבה עובדים והם גם נגד עבודה בשבת.

אורלי דקר: מה לעשות, צריך למצוא פתרון.

משה גפני: אם נסעתם לירוחם, יש שם 115 עובדים של חרסה, מפוטרים.

מאיר כהן: זה לא בירוחם, זה בבאר שבע.

אורלי דקר: הוא שואל למה לא ביקרתם גם אותם.

משה גפני: מאיפה את יודעת מה אני שואל?

משה גפני: אולי אני הולך לשאול אותו מה השעה?

מאיר כהן: את יודעת אם ביקרתי אותם או לא?

אורלי דקר: אני לא יודעת.

משה גפני: ויש את מפעל אמיליה קוסמטיקס.

משה גפני: יש שם מפעלים שעומדים להיסגר.

מאיר כהן: גם שם היינו.

משה גפני: מפני שדיברת רק על פניציה.

מאיר כהן: ביטון ואני ביום חמישי ישבנו עם הוועד.

משה גפני: אתה – בסדר.

משה גפני: אני שואל אותך למה לא נסעתם לירוחם על זה.

תמר זנדברג: הוא לא יכול להגיד את השם המפורש: לפיד.

משה גפני: הבנתי.

משה גפני: תיכף אדבר על זה.

מאיר כהן: גפני, אנחנו לא צריכים לקבל אישור מאף אחד לאן ללכת, זה ברור לך.

משה גפני: להיפך.

משה גפני: אני מודיע לך: סידרנו שיהיה לכם אישור לנסוע בכל הארץ ...

מאיר כהן: דווקא אני מקווה מאוד שהעזרה הגדולה שלך, אדוני היושב-ראש, שבאמת הוועדה הזאת תציע לממשלה – ויסלחו לי השאר, בני ביטון עושה עבודה טובה בדימונה, נפתחו ארבעה מפעלים, אני מוציא אותו מן הכלל.

מאיר כהן: אל תכעס עליי בני, בסדר?

בני ביטון: יותר מארבעה מפעלים.

מאיר כהן: שבעה מפעלים.

מאיר כהן: אבל חייבת להיות תוכנית חירום אך ורק לירוחם.

מאיר כהן: שמעתי את ראשת המועצה.

מאיר כהן: היא נמצאת כאן?

משה גפני: כן, בוודאי.

משה גפני: היא תיכף תדבר.

מאיר כהן: שמעתי את ראשת המועצה.

מאיר כהן: יש רעיונות מצוינים.

מאיר כהן: צריך לייצר פלטפורמה של הכנסת, של הממשלה, ספציפית לירוחם.

קריאה: לכל הדרום צריך.

מאיר כהן: חבריה, לכל הנגב, אבל קורה משהו שמסכן את הישוב הזה, שאליו עליתי כילד בן שבע ממרוקו ב-1962.

מאיר כהן: אגב, הייתי בחנוכת מפעל פניציה ב-1964.

מאיר כהן: לכן כשאני הולך לשם אני לא עושה משהו חדש.

משה גפני: אבל יש מי שלא הולכים למקומות האלה.

מאיר כהן: גפני, תשתחרר מזה כבר.

מאיר כהן: הוא באמת מטיל עליך אימה ...

משה גפני: לא הבנתי.

משה גפני: אני בעד שהם יבואו לכל המקומות.

משה גפני: מה השאלה – סידרתי אישור.

מאיר כהן: אתה נותן אישור דיבור ולא מפסיק להפריע.

מאיר כהן: שים לב יקירי, מה שאני באמת חושב, ואני אומר גם לך עודד, יש איזו תחושה שכאילו התפרקנו מכל השאלות הציוניות.

מאיר כהן: אנחנו באים לכאן ומדברים על ירוחם או על דימונה או על קריית שמונה במושגים של כלכלה חופשית.

מאיר כהן: חבריה, זה לא רק מושגים כלכליים.

מאיר כהן: האנשים שגרים שם הם חלק מן הציונות המתחדשת עכשיו.

מאיר כהן: הם אלה שעושים את הציונות של שנות האלפיים.

מאיר כהן: אם הם לא היו יושבים שם, אם בני ביטון לא היה שם ואם רוביק דנילוביץ לא היה שם ואם טל אוחנה לא הייתה שם ומנהיגים את המקומות האלה אז אף אחד לא היה שם.

מאיר כהן: אין איזו תנועה ממרכז הארץ לדרום.

מאיר כהן: לכן, עודד, אי אפשר לבדוק את המקומות האלה רק בראי של כלכלה חופשית או לא כלכלה חופשית.

מאיר כהן: אם טראמפ בארצות הברית, שהיא מדינה קפיטליסטית עם השוק הכי חופשי שבעולם, היום מטיל מכסי מגן על תוצרת מסין, אדוני היושב-ראש, בהחלט יכולה לצאת קריאה מן הוועדה הזאת לראש הממשלה, שאי אפשר לדבר במושגים של כלכלה חופשית.

מאיר כהן: שכן יטילו מכסי מגן על מה שקורה מטורקיה ושלא ירשו לבעל המפעל – ויושב כאן האדון הנכבד הזה – לסגור את המפעל.

מאיר כהן: הרי מה עשו חרסה?

מאיר כהן: בל נשכח את הנתון הזה: חרסה פתחה מפעל בטורקיה.

מאיר כהן: לא משנה אם הם יקבלו מיליון או חצי מיליון.

יקיר אוקנין: וסיפרו שזה מפעל של מוצר משלים, לא מתחרה.

מאיר כהן: הם הקימו מפעל, התחילו לייצר את אותם הדברים והתחיל לייבא ולהגיד: אנחנו לא עומדים.

שרגא ברוש: אבל מה אתה חושב שהוא צריך היה לעשות?

מאיר כהן: אני לא אישרתי שום דבר.

מאיר כהן: רק אמרתי שמדינה - - -

יקיר אוקנין: קודם כול להיות שקופים עם העובדים, זה הדבר הכי חשוב.

מאיר כהן: אני חושב שמדינה שהיא חפצת חיים באזורים האלה, צריכה להבין: לא מדברים במושגים של כלכלה חופשית.

מאיר כהן: מדברים במושגים של ציונות.

מאיר כהן: זה מה שצריך.

משה גפני: עם כל הכבוד, אנחנו ישבנו כאן בוועדה ודרשנו לשים היטל היצף על סינרג'י בשדרות, וכתוצאה מן ההחלטה שלנו, שאני הותקפתי בגינה בדה מרקר, אמרו שאני נגד הכלכלה.

משה גפני: למה?

משה גפני: בגלל שאני ואנחנו דרשנו היטל היצף, וסינרג'י לא נסגר בגלל הציונות שעליה דיברת, שבשדרות אנחנו נותנים את כבלי הנחושת לארדואן.

שרגא ברוש: אבל מלט הרטוב כן ייסגר.

משה גפני: על מלט הרטוב תקפו אותי.

משה גפני: אני לא מפחד, לא מהתקפות ולא מכל הדיבורים האלה.

משה גפני: אני מסכים לחלוטין, אנחנו מדברים על זה כל הזמן.

משה גפני: עם כל המציאות שבה אנחנו נמצאים – הכלכלה היא כלכלה, אבל המציאות היא שבסופו של דבר ייבאו מטורקיה ומסין, ובסוף גם המחירים יעלו, בגלל שהמחירים לא יורדים.

משה גפני: זה הכול.

משה גפני: אבל בסדר, אני פה ואני לא מתכוון לשתוק על זה.

אורלי דקר: ומה עם הרשות הפלסטינאית, שזה בכוחנו?

משה גפני: את מבלבלת אותי עם העניין.

משה גפני: בסדר, נדבר עוד.

משה גפני: בבקשה, חבר הכנסת מיכאל ביטון.

מיכאל ביטון: כבוד היושב-ראש, מחשבות ספציפיות על המפעלים הספציפיים, לא באופן כללי.

מיכאל ביטון: קודם כול, נגב קרמיקה שנסגר – המפעל היחיד בישראל שעשה קרמיקה.

מיכאל ביטון: יש מחסור בשוק והמחירים עולים.

מיכאל ביטון: זה שקנה ומכר הפסיד כסף כי עשה טעות, כי זה מפעל שהיה לא רווחי אבל יציב.

מיכאל ביטון: אז זה בושה וחרפה.

מיכאל ביטון: עכשיו על הפרק שני מפעלים בירוחם: אמיליה ופניציה.

קריאה: חרסה.

מיכאל ביטון: אגיע לחרסה.

משה גפני: רבותי, אנחנו הולכים לשום מקום, באמת.

מיכאל ביטון: אמיליה הוא מפעל שעובד עשרות שנים ומרוויח.

מיכאל ביטון: הוא נמכר על ידי מורי ארקין לפריגו.

מיכאל ביטון: פריגו השאירה תרופות.

מיכאל ביטון: מכרה את זה לזוהר, מכרה את זה לעודד פלר, לאמיליה קוסמטיקס.

מיכאל ביטון: דבר ראשון שעשה עודד פלר, הוא מכר את המותגים, שהם הרווח: קרליין, נטורל פורמולה, המותגים שמרוויחים.

מיכאל ביטון: קיבלו מ-סנו הכנסה מיידית.

מיכאל ביטון: סנו התחייבו בפניו לייצור במשך חמש שנים.

מיכאל ביטון: מאז הוא לא יכול להרוויח הרבה כי אין לו את המותגים.

מיכאל ביטון: הוא תלוי בייצור של אחרים.

מיכאל ביטון: במפעל הזה קרו שני דברים: בעלים שפגע ברווחיות של המפעל דרך מכירת המותגים, רווח לטווח קצר על חשבון העתיד והקניין הרוחני של המפעל; וועד שהתמהמה בהסכם חמש שנים.

מיכאל ביטון: הוועד הזה התמהמה ופגע באינטרסים של המפעל.

מיכאל ביטון: אפילו היום אמיליה קוסמטיקס מרוויח כסף – מיליון–שני מיליון בשנה הוא מרוויח.

מיכאל ביטון: לכן חובתנו לפנות לבעלים ולוועד, בחדרים שקטים.

מיכאל ביטון: אתה וכל אחד, שבו על המדוכה.

משה גפני: בזה לא יהיו חדרים שקטים.

מיכאל ביטון: שר הכלכלה צריך לסייע.

מיכאל ביטון: אפשר להציל את אמיליה קוסמטיקס.

מיכאל ביטון: פניציה הוא מפעל בירוחם משנות ה-60, כושל ומפסיד כסף.

מיכאל ביטון: הוא נקנה על ידי מורט מנדל ב-2004, בהשקעה של מאות מיליונים של מורט מנדל.

מיכאל ביטון: הוא תורם לירוחם, בלי קשר, 60–70 מיליון שקל.

מיכאל ביטון: הוא לא מחפש רווח.

מיכאל ביטון: מורט מנדל הביא לשם את הגז, המפעל הזה עם גז, ועלה על פסים של רווחים.

מיכאל ביטון: 40 שנה יש לו היתר לעבוד בשבת.

מיכאל ביטון: הוא היחיד שעושה בקבוקים וצנצנות בישראל, הוא היחיד שממחזר 30,000 טון זכוכית זבל מהרחובות.

מיכאל ביטון: הוא מייצר 250 מיליון בקבוקים בשנה ויכול להיות יציב אם יעזבו אותו בשקט.

מיכאל ביטון: קומץ קיצונים יוזמים חרם על המפעל.

מיכאל ביטון: דתיים וחרדים כאחד רבים נגד החרם הזה ונגד ההתנהלות הזאת, בעד שיח עם המפעל להקטנת חילול השבת למינימום האפשרי כיוון שהמפעל מדליק תנור ב-1,600 מעלות, 300 טון זכוכית מומסת קבוע בתנור המפעל ואילו כיבוי והדלקה שלו זה שבועות רבים.

קריאה: שלושה ימים.

מיכאל ביטון: אבקשך, היושב-ראש, בידך הדבר לייצר את הדבר הבא: כשרות שמוסכמת על 90%, 95% מעם ישראל, שגם אם השיפורים האלה יעלו 5–10 מיליון שקל גם הוועדה הזאת תבוא ותסייע בהתאמה של הכשרות, וככה נציל שני מפעלים בירוחם, שיהיה בושה אם ייסגרו.

מיכאל ביטון: אני פה איאבק ולא אתן לזה יד.

מיכאל ביטון: אשמח שגם ראשת עיריית ירוחם תגיד כמה מלים בנושא.

משה גפני: היא הולכת להגיד עכשיו.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: טל אוחנה, אני מברך אותך על בחירתך לראשות המועצה בירוחם.

משה גפני: אני מקווה שבעזרת השם – היכולות שלך מוכרות – את תצליחי.

משה גפני: אנחנו ניתן לך את מלוא הסיוע כדי לפתח את ירוחם.

משה גפני: זה קרוב לליבנו.

משה גפני: אנחנו נעשה הכול על מנת שתצליחי.

משה גפני: בבקשה.

טל אוחנה: תודה רבה, חבר הכנסת גפני.

טל אוחנה: אני מברכת על קיומו של הדיון.

טל אוחנה: אני מבקשת בראשית דבריי לומר תודה לאנשי המקצוע המופלאים, גם במשרד האוצר, גם במשרד הכלכלה, שעמלים בימים האחרונים בקדחתניות למצוא פתרונות בכלים שיש ברשותם ובכלים אחרים שהם יצטרכו להביא לאישור הממשלה די בקרוב.

טל אוחנה: מחר שר הכלכלה יגיע אלינו.

טל אוחנה: כל מה שאני רוצה לומר פה ואולי להוסיף על דברי חבריי היקרים הוא שיש שדות כלכלים חדשים שמתפתחים במדינה הזאת.

טל אוחנה: בעוד שכולנו בימים הקרובים ננסה לשמר את העובדים הקיימים ואת המפעלים, בכל מיני דרכים, חלקן כפי שאמרת בחדרי חדרים – גם אני בעד הגישה הזאת ולכן נמנעתי מלעסוק בכל דבר פומבי אחר בהקשר של פניציה – אבל גם בכלים שראויים לאמיליה, היסודות הכלכליים מתחדשים במדינה הזאת ואנחנו באופן פרואקטיבי, חבר הכנסת הרב גפני, צריכים לאתר אותם, לבנות את העתיד התעסוקתי הכלכלי הבא של ירוחם, על מנת שלא נחזור וניפגש כאן סביב השולחן הזה, כפי שלצערי נפגשנו בשנתיים האחרונות כמה פעמים.

טל אוחנה: אני חפצה ואני מבקשת את עזרתך בזאת, שאנחנו נעשה מהלך, בדרגות הכי גבוהות, על מנת להביא להקמתם של מפעלים חדשים נוספים, מוטי-טכנולוגיה, בשכר גבוה, אנחנו לא מעוניינים במפעלי שכר מינימום נוספים, כדי שנוכל תוך שנתיים–שלוש לעמוד על הרגליים ולייצר פה דור, שאגב צמח בתוך מערכת חינוך שנתנה להם את כל הכלים.

טל אוחנה: הם הנדסאים, הם מהנדסים – זה דור אחר.

טל אוחנה: אנחנו צריכים לדאוג להורים שלהם, אבל אנחנו צריכים לדאוג גם לעתיד שלהם.

טל אוחנה: תודה רבה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: פנינה תמנו, בבקשה.

פנינה תמנו: אדוני היושב-ראש, אתמול יחד עם חברי חבר הכנסת מאיר כהן ויושב-ראש המפלגה שלי לפיד הגענו לפניציה.

פנינה תמנו: אני חייבת לומר קודם כול, כולנו אוהבים את השבת.

פנינה תמנו: אני מאוד אוהבת את השבת.

פנינה תמנו: כמישהי שצמחה בבית דתי מסורתי – אצלנו יש הכול, את כל הגוונים, תמצא מחרדים ועד אליי.

משה גפני: למה את מתחילה בפניציה?

משה גפני: זה בסדר, אבל למה לא חרסה ואמיליה?

פנינה תמנו: גם הם חשובים.

משה גפני: מה זה "גם הם חשובים"?

משה גפני: זה נושא הדיון.

פנינה תמנו: אני לא הספקתי להגיע אליהם.

פנינה תמנו: אתה יודע מה, אני פה, ואני שומעת שאנשים שואלים: האם אנחנו בוחרים בתעשייה?

פנינה תמנו: קודם כול, האם אנחנו בוחרים באנשים האלה?

פנינה תמנו: האם אנחנו רואים את האנשים האלה בדרום, בפריפריה?

פנינה תמנו: לא יכול להיות מצב כזה.

פנינה תמנו: זה לא נושא חדש, הוא עלה פעמים רבות.

פנינה תמנו: אני אישית בכנסת מאז הכנסת התשע-עשרה וזה כל פעם עולה ועולה.

פנינה תמנו: לא ראיתי אפילו ועדת משנה אחת שהוקמה לצורך העניין, בזמן שיש, מה שנקרא, ועדות לרוב.

פנינה תמנו: זה דבר ראשון.

פנינה תמנו: הדבר השני, אני חוזרת לנושא השבת.

פנינה תמנו: השבת היא של כולנו.

משה גפני: מה זה "חוזרת"?

משה גפני: את כל הזמן שם.

פנינה תמנו: היהדות היא של כולנו.

פנינה תמנו: אני רוצה לומר לך, בסופו של דבר במקום לעשות קידוש שבת אנחנו עושים חילול שם השם.

פנינה תמנו: לפני כמה חודשים שאלנו "מה נשתנה הלילה הזה".

פנינה תמנו: מה נשתנה השנה הזאת, השנתיים האלה, שאנשים קיצונים באים ומאיימים ומחרימים את המפעל?

פנינה תמנו: זה בעצם להלך אימים על 250 משפחות.

פנינה תמנו: אין לי ספק בכלל שהסוגיה הזאת פתירה, כולל זה שהמפעל, גם ההנהלה וגם הוועד שנמצא איתנו כאן, אלברט הלוי, הציעו אלטרנטיבות.

פנינה תמנו: כנראה שאנחנו לא יכולים לעמוד מנגד.

פנינה תמנו: צריך להרים את הכפפה.

פנינה תמנו: הממשלה צריכה להרים את הכפפה, כולל אתה, אדוני היושב-ראש, ולדאוג שהאנשים האלה - - -

משה גפני: מתי דיברת איתי על זה ואמרת לי שאני צריך לדאוג לזה?

פנינה תמנו: עכשיו.

פנינה תמנו: מתי החלה פעילות הכנסת?

משה גפני: אמרת שזה כבר הרבה שנים.

משה גפני: אף פעם לא דיברת איתי על זה.

פנינה תמנו: לדעתי זה דיון ראשון של ועדת הכספים.

משה גפני: לא דיברת איתי, לא את ולא יושב-ראש המפלגה שלך, לא דיברתם איתי.

פנינה תמנו: אתה לוקח את זה לרמה האישית.

משה גפני: אני אישי?

פנינה תמנו: כן, אתה לוקח את זה אישית, גם מתנועות הגוף שלך, גם בזה שאתה עוד פעם חוזר כאילו תוקפים אותך.

משה גפני: מה עכשיו עם תנועות הגוף שלי?

פנינה תמנו: כן, סליחה, אני רוצה לומר לך, גפני, כולם מבינים במה העניין הנדון, וזה לא פוליטי, וזה לא התנגחות בחרדים.

פנינה תמנו: פשוט יש פה 250 משפחות, שמי שמהלך עליהן אימים זה קיצונים שעושים חילול שם השם.

פנינה תמנו: ולכן צריך לפתור את הנושא הזה.

פנינה תמנו: מרגיש לי שאתה מזלזל בדברים שלי.

פנינה תמנו: אתה יודע שאני מכבדת אותך.

משה גפני: אני מזלזל בדברים שלך?

פנינה תמנו: כן, כן, כן.

פנינה תמנו: אני מבקשת שתקשיב לי.

משה גפני: להיפך, שאלתי אותך מתי דיברת איתי על זה.

משה גפני: לא דיברת איתי.

פנינה תמנו: אני עכשיו מדברת איתך.

משה גפני: אני מכבד את מה שאת מדברת איתי.

פנינה תמנו: אני חושבת שראוי, מעבר לרמת הבעיה של המפעלים בדרום, שלזה לדעתי צריך להקים ועדה מיוחדת, אני שוב אומרת, לגבי פניציה, אפשר וראוי שתיכנסו לתמונה, שניכנס לתמונה ונדאג להוריד את החרב מעל צווארם.

פנינה תמנו: תודה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: בני ביטון, ראש עיריית דימונה, בבקשה.

בני ביטון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חברתי ראשת המועצה בירוחם, אני חייב להגיד לך שיש פתרון לכל משבר התעסוקה בנגב, והכנו תוכנית עבודה לפני שנתיים: שרגא ברוש, אנוכי, שר הכלכלה וגם מנכ"ל משרד הכלכלה והתעשייה.

בני ביטון: אתחיל במה אני אומר בדברים.

בני ביטון: אני פונה לחברי השר אריה דרעי, אני כראש עיריית דימונה אומר בפורום כזה: ותר על הארנונה לשלוש שנים לכל מפעל שיגיע, נקודתית.

בני ביטון: זה לא כסף תוספתי.

בני ביטון: זה כסף שלי ושל הגברת טל אוחנה.

בני ביטון: אנחנו מוותרים שלוש שנים.

בני ביטון: תאמין לי, יבואו מפעלים בשורה, יגיעו בשורה.

בני ביטון: יש תוכנית.

בני ביטון: אדוני, שרגא ברוש, אנוכי, אריה דרעי היה אז שר הכלכלה והיום הוא שר הפנים.

בני ביטון: לאחר שהוא התמנה להיות שם הפנים ישבנו, גם אני, גם מרדכי כהן, גם מנכ"ל משרד הכלכלה, ואמרתי לו: ממילא מה אתה רוצה?

בני ביטון: ערים וערים וערים?

בני ביטון: אף אחד לא גובה ארנונה.

בני ביטון: נכון שנקודתית דימונה קיבלה – אני מתקן את חברי מאיר כהן, שאנחנו באמת אוהבים אותו, ואת ראש עיריית דימונה – 15 מפעלים, שרגא ברוש יודע, שאיתרנו נקודתית בדימונה.

בני ביטון: אבל זאת לא הבעיה.

בני ביטון: אני אומר, זאת לא הבעיה.

בני ביטון: הדיון הזה – אני כבר פעם שלישית או רביעית יושב אצלך לדיון על משבר התעסוקה באזור הדרום.

בני ביטון: זה נקודה אחת.

בני ביטון: לגבי פניציה, אני שנתיים, יחד עם מיכאל ביטון, יחד עם מאיר כהן, יחד עם ארמונד לנקרי, יושב-ראש המרחב, שהוא גם ממלא מקום ראש עיריית דימונה, ישבנו, גם איתך, גם עם נשיא המדינה, גם עם כל החרדים.

בני ביטון: אני מקבל את מה שאתה אומר: לפתור את זה במדרון האחורי.

בני ביטון: אני מקבל את מה ששרגא ברוש אמר.

בני ביטון: ונתנו פתרון: גוי של שבת.

בני ביטון: יש מושג ביהדות מה זה גוי של שבת.

בני ביטון: תהליך של שנה, שנה וחצי – פתרנו את בעיית פניציה ירוחם.

עידית סילמן: זה מה שאמרו.

בני ביטון: תני לי דקה.

בני ביטון: את חברת כנסת חדשה, תכבדי.

בני ביטון: אני מכבד אותך מאוד.

בני ביטון: את אומרת לי: תן לי לרכך.

בני ביטון: אנחנו ניתן.

בני ביטון: גפני יודע.

בני ביטון: לגבי מה שקורה באמיליה כרגע, באמיליה זה משבר שאפשר לפתור אותו באופן מיידי.

בני ביטון: החבר'ה האלה קיבלו מענקים ממשרד הכלכלה.

בני ביטון: לא יעלה על הדעת שאנשים יקבלו מענקים ויעבירו את המכונות שלהם לארצות הברית.

בני ביטון: זה נמצא בדיון במרכז ההשקעות.

בני ביטון: אני קורא לחברי הבעלים של אמיליה שיחשוב פעמיים.

בני ביטון: אם נגזר עלינו לסגור את המפעל – תן לנו שנה כדי למצוא אלטרנטיבות אחרות.

בני ביטון: לגבי חרסה – חרסה הוא מפעל חשוב.

בני ביטון: אין שום בעיה, אנחנו מכירים את הייבוא מסין, אנחנו מכירים את הייבוא מטורקיה, אנחנו מכירים את כל הדברים האלה.

בני ביטון: לא יעלה על הדעת שאנחנו תמיד נהיה במוקד.

בני ביטון: ולי הרבה יותר קל, גפני.

בני ביטון: דימונה נתנה לביבי נתניהו 56.3, הנה אני אומר את זה, לליכוד, מקום ראשון במדינת ישראל.

בני ביטון: אתה יודע, אתה מכיר אותי: אני לא רואה את אף אחד.

אברהם (אבי) ניסנקורן: תגיד עוד פעם, לא שמענו.

בני ביטון: עוד פעם אגיד, חברי אבי ניסנקורן, 56.3, מקום ראשון במדינת ישראל.

בני ביטון: גם אדוני ארמונד לנקרי וגם אנוכי שישבנו שם נתנו.

בני ביטון: אמרתי את זה גם לראש הממשלה לפני שבוע כאשר ישבתי איתו.

בני ביטון: אמרתי לו: אדוני ראש הממשלה, מחר אנחנו מגיעים עם השר אלי כהן.

בני ביטון: משרד הכלכלה עשה רבות בדברים.

בני ביטון: המקום הזה כרגע, ועדת הכספים צריכה לחייב את כל חברי הכנסת להגיש ולהגיע, פעם אחת ולתמיד לתת לפתרון.

בני ביטון: יש לנו תכניות עבודה.

בני ביטון: תביא אותי, תביא את שרגא ברוש, תביא את טל אוחנה, תביא את מאיר כהן, תביא את מיכאל ביטון, תביא את ארמונד לנקרי.

בני ביטון: אנחנו יודעים – הערים שלנו נמצאות כרגע בהתפתחות אדירה.

בני ביטון: אני מסיים, אדוני היושב-ראש.

בני ביטון: לא שתו לנו ולא אכלו לנו ולא בכו לנו.

בני ביטון: אנחנו בהתפתחות אדירה.

בני ביטון: מערכות החינוך שלנו הן מערכות מצליחות: בניית מכללת הסייבר בדימונה כעוגן כלכלי; ירוחם מצטיינת ברובוטיקה.

משה גפני: אני כבר החלטתי להצביע בשבילך, רק אני לא גר בדימונה ...

בני ביטון: הצביעו בשבילי כבר.

בני ביטון: לא צריך.

בני ביטון: אני מבקש ממך בכל לשון של בקשה, אתה בהסכם הקואליציוני, כרגע בסמכותך במדרון האחורי לפתור את הבעיות של התעסוקה, ובמיוחד של פניציה.

בני ביטון: תודה רבה לך.

מיקי לוי: אבל למה לא הליכוד יעשה את זה?

מיקי לוי: לא צריך הסכם קואליציוני – 56%.

בני ביטון: לא רוצה.

בני ביטון: אני רוצה לבטל את הארנונה כדי שיבואו אליי מפעלים.

בני ביטון: מה הבעיה?

קריאה: מי מונע ממך?

בני ביטון: משרד הפנים לא נותן לי, מה לעשות.

משה גפני: חבר הכנסת עופר כסיף, בבקשה.

משה גפני: בסדר, עוד מעט נדבר גם על ההסכם הקואליציוני.

משה גפני: נדבר על עוד כמה דברים.

עופר כסיף: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

עופר כסיף: לפני שאנחנו מדברים על מספרים ולפני שאנחנו מדברים על מפעלים מצליחים או לא מצליחים, אנחנו מדברים על בני אדם.

עופר כסיף: לפי המספרים שפורסמו מדברים פה על יותר מ-600 בני אדם שעומדים לאבד את מטה לחמם.

עופר כסיף: זה מה שצריך לעניין אותנו לפני כל דבר אחר.

עופר כסיף: אם אני צריך להגיד במשפט אחד איך אני מבין מה הוא קפיטליזם, אני מצטט בדרך כלל בהקשרים כאלה את הנרי פורד.

עופר כסיף: הנרי פורד מוכר לכולם כמי שביטא במאה ה-20 אולי יותר מכל אחד אחר את הרוח הקפיטליסטית.

עופר כסיף: הנרי פורד היה לו משפט שהוא חזר עליו לא פעם בתלונה.

עופר כסיף: הוא אמר כך: "למה כל פעם שאני רוצה זוג ידיים עובדות אני צריך לקבל את הבן אדם?

עופר כסיף: " זאת הבעיה – הבעיה שמתייחסים אל העובדים לא כאל בני אדם אלא כאל זוג ידיים עובדות שאמורות לעשות קופה לבעלי המפעלים האלה.

עופר כסיף: לכן הפתרון של הבעיה לטווח הארוך, מעבר לטווח הקצר והמיידי של אותם 600 ומשהו אנשים, שחובתנו כשליחי ציבור וחובת המדינה לפתור את הבעיה שלהם מיידית – זה בטווח הקצר.

עופר כסיף: אבל בטווח הארוך הפתרון הוא שיתייחסו אל העובדים כאל בני אדם ולא כאל זוג ידיים עובדות שמאחוריהן אין כלום.

עופר כסיף: את זה צריך לחבר לשיטה שיוצרת את הבעיות האלה.

עופר כסיף: השיטה שיוצרת את הבעיות האלה היא השיטה שמקדשת את מה שמכונה השוק החופשי, הרווח, במקום את הרווחה.

עופר כסיף: זה מה שאנחנו צריכים לצאת נגדו ולשנות מן היסוד.

עודד פורר: כמו בוונצואלה.

עופר כסיף: אתה לא מבין בהרבה דברים, ובטח לא בוונצואלה.

משה גפני: לא ננהל ויכוח.

עודד פורר: שם עובדים לפי השיטה שלך, גם בוונצואלה וגם במקומות אחרים.

עופר כסיף: אתה צודק, אדוני היושב-ראש, עדיף לא להגיב על שטויות.

עופר כסיף: אם תרשו לי, אני רוצה לצטט רק משפט אחד קצר של כמה מן העובדים במפעל חרסה.

עופר כסיף: אחד העובדים אמר: "אנחנו כבר חמישה ימים מפגינים מול השערים הסגורים של המפעל.

עופר כסיף: אנחנו רק רוצים שההנהלה תשב איתנו למשא ומתן.

עופר כסיף: אנחנו מפעל מאורגן של ההסתדרות.

עופר כסיף: אנחנו לא מוכנים שיתייחסו אלינו כמו זבל.

עופר כסיף: זרקו אותנו מן המפעל ולא מוכנים לדבר.

עופר כסיף: יחס מחפיר.

עופר כסיף: "

יקיר אוקנין: דרך אגב, את זה אני אמרתי.

עופר כסיף: אני איתך.

עופר כסיף: מכל מלמדיי השכלתי.

עופר כסיף: "אנשים מרגישים פגועים.

עופר כסיף: התייחסו למפעל כמו בית.

עופר כסיף: עובדים פה 30 שנה, מרוויחים משכורת רעב, עבודה קשה, אבל היינו ביחד, כמו משפחה.

עופר כסיף: פתאום זורקים אותנו החוצה בצורה גסה, ברברית.

עופר כסיף: בושה וחרפה.

עופר כסיף: " חובתנו לא לאפשר את הדברים האלה.

עופר כסיף: תודה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אבי ניסנקורן, בבקשה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני חושב שיש פה שני דברים.

אברהם (אבי) ניסנקורן: דבר ראשון הוא המקרים הספציפיים עצמם.

אברהם (אבי) ניסנקורן: כל אדם, ובייחוד בדרום, שמאבד את מטה לחמו זה עולם ומלואו.

אברהם (אבי) ניסנקורן: נמצאים פה עובדים של חרסה ושל פניציה ואמיליה וכולם מטה לחמם יכול להיגדע, ואצל חלקם כבר נגדע.

אברהם (אבי) ניסנקורן: זה דבר ספציפי.

אברהם (אבי) ניסנקורן: כל פעם אנחנו דנים במשבר כאשר יש כבר חרב פיטורים מעל ראשי העובדים.

אברהם (אבי) ניסנקורן: צריך לראות איך מנסים – וזה מה שיושב-ראש הוועדה עושה תמיד – לעזור לאותם עובדים ולהוציא אותם ממצב המצוקה בתוצאה הכי טובה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: הכי טוב כמובן להמשיך תעסוקה, אבל במקרה שאי אפשר להמשיך תעסוקה אז בפיצויים המרביים שמגיעים להם בשביל שהם יידעו לכלכל את צעדם בתקופה שהם נמצאים מחוץ למעגל העבודה ועד שהם נכנסים למעגל העבודה, כמה שמשרד הכלכלה יכול לסייע לזה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: החלק השני הוא הנושא העקרוני של עידוד כחול-לבן ועידוד הדרום.

אברהם (אבי) ניסנקורן: פה מדינת ישראל כל הזמן כושלת, ועל זה שרגא ברוש דיבר.

אברהם (אבי) ניסנקורן: יש כל הזמן פרסומת על עידוד כחול-לבן.

אברהם (אבי) ניסנקורן: מדינת ישראל עובדת נגד כחול-לבן.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אנחנו רואים את זה בכל פעם מחדש.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אנחנו בסיטואציה הזאת צריכים להקים איזו ועדת משנה או לייצר פתרון שסוף-סוף יתחילו לעודד כחול-לבן.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני אומר פה אמת מרה, אני חושב ששרגא ברוש שותף לזה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: הדבר האחרון, יש מקום לתעשייה מסורתית בישראל.

אברהם (אבי) ניסנקורן: ישראל היא לא רק הייטק.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אנשים בפניציה רוצים להמשיך לעבוד בפניציה, לא רוצים לעבור להייטק.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אנחנו צריכים להכיר בזה שיש מקום לתעשייה מסורתית.

אברהם (אבי) ניסנקורן: צריך לעודד תעשייה מסורתית.

אברהם (אבי) ניסנקורן: באופן ספציפי, אני רוצה להגיד מילה אחת על פניציה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני חושב שאדם זה אדם ופרנסה זה פרנסה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: את הבעיה של פניציה ליוויתי במשך שנתיים כמעט ולא הצלחתי לפתור.

אברהם (אבי) ניסנקורן: זה נושא כמעט הזוי.

אברהם (אבי) ניסנקורן: במדינת ישראל לא צריך, ובייחוד אנשים מסורתיים, או כל אדם, כל עובד, לא צריכים בגלל כל מיני מקרים לא הגיוניים – הרי אי אפשר לעצור את התנור בשישי-שבת – לא ייתכן שתהיה חרב פיטורים במשך שנתיים.

אברהם (אבי) ניסנקורן: משקיע שצריך להשקיע עכשיו בתנור חדש עשרות מיליונים, ואולי 100 מיליון שקל, צריך לדעת שיש לו מסלול של יצירת עתיד גם למפעל וגם לעובדים.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אנחנו חייבים לפתור את הנושא הזה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אנחנו שנתיים מסתובבים סביב הנושא הזה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: צריך לפתור אותו בצורה הגיונית שעושה שכל לבעלים, שעושה שכל לעובדים, שעושה שכל לכלל האוכלוסייה, שאפשר לשקף אותה החוצה, ועם כבוד כמובן גם לדת ולמסורת, אבל זה לא צריך לגרום לסגירת מפעלים.

משה גפני: תודה.

משה גפני: תמר זנדברג, בבקשה.

תמר זנדברג: תודה, אדוני.

תמר זנדברג: ההתקבצות פה נוגעת לכמה דברים שונים, אבל בסופו של יום יש פה משבר חריף ורחב, משבר תעסוקה בדרום במפעלים.

תמר זנדברג: שמענו פה את כל הסקירה עם כל ההערות: למה אתה מתחיל דווקא בזה, וכל הדברים האלה.

תמר זנדברג: בסוף-בסוף יש כאן שורה של כשלים.

תמר זנדברג: תמיד מדברים איתנו בשם השוק החופשי.

תמר זנדברג: יש פה שורה של כשלי שוק.

תמר זנדברג: פעם אחת, בגלל טורקיה.

תמר זנדברג: אז מה, הצרכן הישראלי יסבסד את מכסי המגן שטורקיה מכילה בגלל שהיא דואגת לעבודה שם ואנחנו לא?

תמר זנדברג: ופעם שנייה, בגלל מפעל רווחי שעשה טעויות והעובדים משלמים את המחיר כי הם לא יודעים, הם לא אחראים לטעויות של ההנהלה ושל הבעלים.

תמר זנדברג: ופעם שלישית, בגלל חרם אידיאולוגי.

תמר זנדברג: אגב, אני בעד חרם אידיאולוגי, ברמה העקרונית.

תמר זנדברג: רק מה – מדינת ישראל חוקקה גם חוקים נגד חרם אידיאולוגי בדברים שקרובים לליבה.

תמר זנדברג: אולי נחוקק חוק נגד חרם אידיאולוגי אם הוא פוגע בעובדים?

עודד פורר: אגב החוק למניעת חרם חל גם על העניין הזה ואפשר להפעיל אותו.

עודד פורר: יכול להיות שמהקבוצה הזאת יישללו כל מיני זכויות תקציביות מכיוון מדינת ישראל אם היא מטילה חרם על מפעלים במדינת ישראל.

תמר זנדברג: שמעתי כאן גם על החדרים האחוריים.

תמר זנדברג: אני לא חלק מן המשא ומתן הקואליציוני ואני לא חלק מן החדרים האחוריים.

תמר זנדברג: אני רק יודעת שכל פעם שמדברים איתנו על החדרים האחוריים אז בסוף אלה שמקבלים את מכתבי הפיטורים גם לא יושבים בחדרים האחוריים.

תמר זנדברג: מי שיושב בחדרים האחוריים ויש לו בשורה ורוצה להביא – זה יפה, זה טוב מאוד.

תמר זנדברג: בוודאי ראשי הרשויות מחויבים לזה.

תמר זנדברג: אבל מהניסיון שלי, אם לא מרימים קול צעקה וגם יוצאים למיקרופונים אז מפעל יכול להיסגר גם בשקט ואף אחד לא יודע ואף אחד לא שומע, ורק העובדים הולכים הביתה ומחפשים את התלוש שאיננו.

עודד פורר: כפי שרצו בחרסה.

תמר זנדברג: לכן אני חושבת שאנחנו צריכים להתייחס לזה כאל משבר לאומי.

תמר זנדברג: זה לא מפעל פה ומפעל שם, זה לא משהו נקודתי.

תמר זנדברג: כרגע זה מאות עובדים בכל רחבי הדרום, בישובים, במפעלים.

תמר זנדברג: זה משפחות.

תמר זנדברג: זה משבר לאומי, וצריך לעשות הכול, כולל מכסים, כולל סובסידיות, כולל עזרה ממשלתית, כולל דחיית ארנונה, כולל כל הכלים שצריך, שהממשלה תעמיד – כן, הממשלה – על מנת שהמשבר הזה ייפתר, כי זה לא משבר נקודתי, זה משבר רחב ולאומי.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: רבותי, אבקש מן המנכ"ל של מפעל חרסה להתייחס אבל עוד לפני זה אני רוצה קודם כול לומר את דעתי.

משה גפני: אני לא מרפה פה בוועדה מעניין סגירת מפעלים, לא מרפה.

משה גפני: זה דבר שנמצא פה על סדר היום כל הזמן.

משה גפני: אני מותקף על ידי מי שאומרים שאני לא דואג לכלכלה בישראל.

משה גפני: כאשר טיפלתי בנושא של מלט הרטוב וכאשר טיפלתי בנושא של מפעל סינרג'י ואמרתי שצריך היטל היצף – הרי תראו מה קורה פה: בא ארדואן, נותן כסף למפעלים אצלו, הם באים לפה ודוחקים למעשה את העובדים שלנו החוצה ובעצם הם מפעילים את המפעל הזה כאן עד שלא יהיה לנו מלט תוצרת עצמית ואז הם יעלו את המחירים.

משה גפני: לא נרוויח מן הייבוא הזה בהורדת מחירים, נרוויח רק שאנשים ילכו, כאשר אצלי עובדים שהולכים הביתה זה פיקוח נפש.

משה גפני: המציאות הזאת, שאנחנו בהיטל היצף הצלחנו להשאיר את סינרג'י, אחרת הוא היה סגור – היו לנו פה כמה דיונים על זה.

משה גפני: אותו דבר בנושא המלט.

מיקי לוי: פניציה צפון.

קריאה: חיפה כימיקלים.

משה גפני: רגע, אני לא הולך עכשיו לפרט את כל הרשימה.

משה גפני: יש רשימה ארוכה מאוד.

משה גפני: אני לא מדבר על מה שהיה עם פרי גליל.

מיכאל ביטון: למה לא יהיה היטל היצף בפניציה ירוחם?

משה גפני: יש לי עוד כמה הצעות על היטל היצף.

מיכאל ביטון: אבל זאת יקרה ללבי.

משה גפני: בסוף עוד תוקפים אותי על העניין הזה עם רמיזות עבות שאני אדם חרדי, כאשר אנחנו מדברים על היטל היצף על סינרג'י, או על היטל היצף על מלט הרטוב, וזה חלק מן העניין.

משה גפני: כך הצלנו את פרי גליל שהוא מפעל עוגן בחצור הגלילית והמדינה הייתה צריכה לעזור לו.

משה גפני: אין מציאות כזאת שבה נגיד שאנחנו זורקים את העובדים שלנו לרחוב וכך נוזיל מחירים.

משה גפני: לא נוזיל מחירים.

משה גפני: ארדואן הוא לא ציוני, למיטב ידיעתי.

משה גפני: הוא יחכה עד שהוא יהיה מפעל יחיד ואז הוא יעלה מחירים.

משה גפני: מה נעשה?

משה גפני: חלק מזה הוא גם תעשייה ביטחונית.

משה גפני: כך הצלנו את המפעל בגבול הצפון, בשתולה.

מיקי לוי: את המסגרייה שמייצרת את הבסיס לכיפת ברזל.

משה גפני: נכון.

משה גפני: אם היינו מתרשלים בעניין הזה ולא היינו נותנים שיעבירו את הכסף, היה קונה את זה מישהו באיזשהו מקום – אני כבר לא רוצה להגיד כלום, הוא עוד יכול לקחת אותי ברצינות – והוא היה לוקח את המפעל הביטחוני הזה לעצמו, ולך תחפש אחרי זה את הרוח.

משה גפני: יבואו אליך פקידי משרד האוצר ויגידו: אין לנו כסף, יש גירעון.

משה גפני: שלא יספרו לי סיפורים.

משה גפני: אני לא מבין למה חרסה נסגר.

משה גפני: לא מבין.

משה גפני: אני לא מבין למה לא מדברים על זה.

משה גפני: מדברים בשוליים.

משה גפני: מדברים על פניציה אבל לא מדברים על חרסה.

משה גפני: למה?

משה גפני: מה הבעיה?

משה גפני: הרי הבעלים של חרסה מפעיל מפעל דומה בטורקיה עם אותם מוצרים אחד לאחד.

משה גפני: למה הוא סגר את המפעל בבאר שבע?

איגור גרימן: כי הוא רוצה להרוויח יותר.

איגור גרימן: זה הכול.

משה גפני: אני לא צריך תשובות.

משה גפני: אני לא מבין לגבי אמיליה, לא מבין.

משה גפני: מה הסיפור הזה?

משה גפני: למה סוגרים?

משה גפני: אני מבקש לבדוק את שני המפעלים האלה, מה הם קיבלו מן המדינה ולבקש מהם את זה חזרה, אלא אם כן יגידו שיש להם פתרונות אחרים.

משה גפני: העובדים נשארים בלי כלום.

משה גפני: לגבי פניציה – בשבוע שעבר ישבתי עם ראש הממשלה, אני וליצמן.

משה גפני: אני לא כל כך מכיר את העניין הזה.

משה גפני: בקיצור, יש ועדה למען השבת שאמרה: אנחנו לא יכולים להשתמש בבקבוקים שמייצרים אותם בשבת.

משה גפני: לא חשוב הנושאים.

משה גפני: אנחנו לא רוצים לקנות את הבקבוקים האלה.

משה גפני: לא חרם או כן חרם – בכלל לא רלוונטית המילה הזאת.

משה גפני: ביקשתי מראש הממשלה, גם אני וגם ליצמן, לא הייתי עושה את זה לבד.

משה גפני: דיברתי עם אלי כהן אתמול באריכות רבה.

משה גפני: יש הצעה – ואלי כהן השר שלך נשמע אופטימי – שזה לא יעבוד בשבת.

משה גפני: לא משנה, יהיו שם עובדים שאינם יהודים, נוהל יום כיפור.

משה גפני: אני לא נכנס לפרטים, אבל יש הצעה שבסופו של דבר המדינה צריכה להיות חלק מן העניין.

משה גפני: יש פה בעיה שאין אותה בשום מפעל אחר.

משה גפני: יש את הבעיה במפעל הזה, והמדינה צריכה לסבסד את החלק הזה, שהוא חלק קטן, ואז אפשר להמשיך לייצר ואפשר למכור את הבקבוקים.

משה גפני: אני לא נכנס לפרטים.

משה גפני: אני לא מדבר על החדרים האחוריים.

משה גפני: תמר, אני לא בעד חרמות, בניגוד למרצ.

משה גפני: אני חושב שצריך להתנהל באופן נורמלי, אבל זה לא חרמות.

משה גפני: הוא אומר: אני לא רוצה לקנות את הבקבוק הזה.

משה גפני: את יכולה להכריח אותו?

משה גפני: כן חרם או לא חרם – לא רלוונטית המילה.

משה גפני: קיבלתי כתף חמה מראש הממשלה ומיואב הורוביץ, שהם מוכנים להשתתף בעניין הזה כדי לפתור את הבעיה.

משה גפני: קיבלתי כתף חמה משר הכלכלה אלי כהן, שמכיר את העניין, הוא בתוך הנושא.

משה גפני: אני מקווה, ואבקש למצוא פתרון לעניין.

משה גפני: אם אין פתרון יש לנו בעיה גדולה בגלל שאת לא יכולה לחייב אנשים לקנות מוצר שהם אינם רוצים לקנות אותו, כל אחד מסיבותיו הוא.

משה גפני: לכן לבוא ולעשות מזה פוליטיקה זה נחמד מאוד, זה נשמע כל כך טוב: בגלל הדתיים והחרדים וחסידי גור סוגרים מפעל ואנשים הולכים הביתה.

משה גפני: ואתה בכלל מדבר, אתה הרי כל הזמן נלחם על כך שעובדים לא יפוטרו.

משה גפני: אני רואה אור בקצה המנהרה לאחר שיחות שהיו לי.

משה גפני: אני לא יודע אם אלה שנסעו לשם גם ניהלו שיחות על הנושא הזה.

משה גפני: אני ניהלתי שיחות.

משה גפני: אני יכול להגיד שאני לא בעניין ושלום על ישראל.

משה גפני: יכול להיות שלא הייתי צריך בכלל להביא את הנושאים האחרים בגלל שהייתי יודע שיעלה גם העניין הזה ויתקפו את החרדים.

משה גפני: הבאתי את הנושא הזה בגלל שהנושאים האלה קרובים ללבי.

משה גפני: חרסה לא היה צריך להיסגר.

משה גפני: למה?

משה גפני: למה לעשות את המפעל הזה בטורקיה?

משה גפני: היה צריך או לעזור לו, או שהוא יגיד את הבעיות ולמצוא להן פתרון.

משה גפני: ואם לא, אם חרסה ייסגר צריך למצוא פתרון לכל העובדים שם, למצוא פתרון.

משה גפני: אני לא יודע למה אמיליה צריך להיסגר.

משה גפני: אני מקבל את העצה שלכם, שצריך לעזור בהבאת מפעלים, מה שאמרה ראשת העיר ירוחם – להביא מפעלים.

משה גפני: היום לא יעזור שום דבר.

משה גפני: כפי שהמפה של הטילים השתנתה, להבדיל, השתנתה גם מפת הפריפריה.

משה גפני: אנשים בירוחם רוצים לעבוד במפעלים עתירי ידע ואין שום סיבה שלא תעשו את זה.

משה גפני: אנחנו נצטרך לעזור לכם.

משה גפני: אין ויכוח לגבי העניין הזה.

משה גפני: בסוף עושים ויכוח בין חרדים לחילונים, זה הוויכוח שהיה פה, האם אנחנו כן עוזרים לפניציה או לא עוזרים לפניציה.

משה גפני: פניציה בצפון – אנחנו הצלנו אותה; את מלט הרטוב הצלנו.

משה גפני: גם שם יש בעיות דומות.

משה גפני: משום מה פה זה התנהל בצורה כזאת.

משה גפני: דיברתי עם האנשים לקראת הדיון פה ואני מקבל מכל מקום רצון לסייע בעניין הזה, כולל מאלה שהם במוקד העניין.

משה גפני: כל מי שדיבר נגדם לא יודע על מה מדובר, לא החליף מילה עם אף אחד מהם.

משה גפני: שלא יספרו לי סיפורים.

משה גפני: הנושא זה ילך לביצוע ואנחנו נצטרך לעקוב אחרי זה.

משה גפני: אדוני מנכ"ל משרד הכלכלה, שי רינסקי, בבקשה.

משה גפני: תתחיל בחרסה.

משה גפני: למה נתת להם להיסגר?

שי רינסקי: קודם כול שנדע מה משרד הכלכלה עושה בגלל שאני לא בטוח שכולם פה מכירים ויודעים.

שי רינסקי: בעיקרון אנחנו בשטח כל הזמן, וגם בחרסה ספציפית, לפני מספר חודשים כאשר הבנו שיש קשיים פנינו.

שי רינסקי: המנכ"ל נמצא פה.

משה גפני: תיכף אתן לו לדבר.

שי רינסקי: אבל אני מודה, נאמר לנו: אנחנו לא רוצים סיוע, אנחנו נסתדר לבד, יש לנו את ההחלטות שלנו.

שי רינסקי: אנחנו רצינו, הפנינו יד רחבה ונענינו בסירוב.

שי רינסקי: אני מניח שהוא יסביר עוד מעט.

שי רינסקי: לגבי אמיליה ופניציה – כפי שאמר ראש העירייה בני ביטון ואמרה ראשת העירייה טל אוחנה, ומיכאל ביטון שכיהן לפניה, בכל נושא הנגב המזרחי – אנחנו הרי משתדלים לצפות פני העתיד: איפה שאנחנו רואים שיש קשיים אנחנו באים עם כלים מיוחדים.

שי רינסקי: באזור הספציפי של הנגב המזרחי שמנו כמה כלים כדי לפתוח מפעלים.

שי רינסקי: התהליך הזה הוא לא מהרגע להרגע.

שי רינסקי: כפי שבני ביטון אמר, חמישה כבר נפתחו בדימונה: עלבד, אבגול, דלק-סן ועוד כהנה וכהנה, שמעסיקים.

שי רינסקי: במסגרת הנגב המזרחי יש מסלול ייעודי – לא מפעלים מייצאים אלא מפעלים שלא מייצאים, רק עבור הקמת מפעלים או הרחבתם.

שי רינסקי: כ-14 מפעלים קיבלו תקציב, ואנחנו נראה אותם בשנה הקרובה, כדי להעסיק עוד עובדים.

שי רינסקי: בירוחם לגבי פניציה – אנחנו מלווים את העסק עם שרגא ברוש, עם אבי ניסנקורן, עם כל מי שנמצא.

שי רינסקי: אני מקבל את מה ששרגא ברוש אמר.

שי רינסקי: ככל שיעצימו פה את הקולות אנחנו נלך אחורה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אבל צריך לשים את זה על השולחן לתקופה ארוכה מאוד.

שי רינסקי: אני מסכים לחלוטין.

שי רינסקי: אנחנו גם בודקים אצלנו, לראות איך אנחנו יכולים לעזור ספציפית.

שי רינסקי: אנחנו מלווים גם את היקבים שרוכשים מפניציה, אנחנו איתם יד ביד לאורך כל הדרך.

משה גפני: אפשר לפתור את הבעיה הזאת, היא ברת פתרון.

שי רינסקי: אין ספק שבכל סגירת מפעל כואב הלב.

שי רינסקי: אם יש מענקים שהוענקו במסגרת מדינה אנחנו נתבע אותם עד השקל האחרון, ואנחנו שם.

שי רינסקי: אבל בסופו של דבר כשבעל מפעל רוצה להעביר את הייצור שלו לארצות הברית בשל סיבות כאלה ואחרות, ואנחנו רוצים לעזור, אני יכול לומר לך שספציפית באמיליה נתנו מענקים ובעל המפעל לא לקח אותם.

שי רינסקי: כלומר אישרנו לו מענק והוא לא רצה לקחת אותו.

משה גפני: למה?

שי רינסקי: מסיבותיו הוא.

שי רינסקי: אני לא יודע.

שי רינסקי: אני אומר לך בכנות רבה, קשה גם לדבר איתו.

שי רינסקי: אנחנו מנסים להשיג אותו.

משה גפני: יש פה מישהו מאמיליה?

בני ביטון: הם לא הגיעו.

שי רינסקי: באיזשהו שלב גם ניתקו מגע איתנו.

טל אוחנה: אני נוסעת לפגוש את הבעלים מייד בצאתי מכאן.

טל אוחנה: הם היו מנותקי קשר עד עכשיו.

טל אוחנה: היום אנחנו ניפגש.

טל אוחנה: הסיבה שהוא מסרב לקחת מענקים קשורה בעובדה שהוא הקים מפעל בארצות הברית שמייצר את רוב התוצרת שהוא משווק לוולמארט וגם לשווקים אחרים, כמעט אותו סיפור שתיארת קודם, אבל עדיין יש לו אחיזה בשוק הישראלי.

טל אוחנה: הוא מעוניין להשאיר את המו"פ שלו ולשרשר את עבודת הייצור לקבלנים.

משה גפני: תעדכני אותנו.

משה גפני: תעדכני גם את שי רינסקי.

שי רינסקי: אנחנו בקשר כל הזמן.

שי רינסקי: אהיה שם מחר והייתי שם בשבוע שעבר.

שי רינסקי: אנחנו בקשר יומי.

שי רינסקי: בכלל בנושא של ירוחם אנחנו מנסים לדוג מפעלים ולתת להם מענקים.

בני ביטון: תתייחס לתוכנית העבודה שעליה דיברת.

בני ביטון: אני רוצה שתתייחס לשלושת הפרמטרים: גם ארנונה, גם הגדלת מענק הנגב וגם מה שיש.

בני ביטון: בואו תתייחסו לזה.

שי רינסקי: חלק מן הכלים נתנו כבר, כפי שבני ביטון אמר:

שי רינסקי: מענק מוגדל של עוד 10%, מענקים למפעלים לא מייצאים.

שי רינסקי: טל אוחנה דיברה על הייטק.

שי רינסקי: המקום היחיד – בני ביטון אל תקפוץ – שבו אנחנו הולכים לסבסד מבנה להייטק הוא ירוחם.

בני ביטון: בכיף, באהבה.

בני ביטון: אני מפרגן לה.

מיכאל ביטון: מבנה שני.

משה גפני: אתה עשיר.

משה גפני: אתה הצבעת לביבי.

בני ביטון: אין לי בעיה.

בני ביטון: אנחנו מאחדים את דימונה וירוחם לעיר אחת.

בני ביטון: אתה תהיה ראש העירייה ואני אהיה ממלא המקום שלך ...

משה גפני: אתה הולך לכנסת ... הצבעת לביבי.

בני ביטון: קיבלתם ביבי ויהיה לי ביבי, וביבי יפתור את הבעיות ביחד איתך.

משה גפני: למען האמת הוא היה מאוד פרודוקטיבי בשבוע שעבר כאשר ישבנו איתו.

משה גפני: בסדר.

שי רינסקי: אין ספק, כאשר בירוחם עומדים על המוקד שני מפעלים הנכונות שלנו היא כפולה.

שי רינסקי: ראשית, לדאוג לעובדים, למצוא להם מקורות פרנסה.

שי רינסקי: שנית, למצוא כלים ייחודיים.

שי רינסקי: גם אנחנו וגם משרד האוצר נמצאים במקום הזה.

שי רינסקי: חבר הכנסת מיקי לוי, בסיפור של האוטובוסים – אנחנו איתך, אבל אנחנו במיעוט.

מיקי לוי: אעשה להם חיים קשים.

מיקי לוי: עבדנו קשה מאוד כדי להשיג את זה.

מיקי לוי: גפני, אני רוצה שתדע שבכל דבר שיביאו תקציב לטובת משרד התחבורה אצביע נגד, ולא רק אני, כולנו נצביע נגד.

מיקי לוי: תודיע לשר שלא נצביע בעד כל עוד לא יחזור הסיפור של האוטובוסים.

משה גפני: אגיד לו.

משה גפני: כבר אמרתי לו.

יקיר אוקנין: גפני, ברשותך, נמצא כאן יושב-ראש ועד עובדי חרסה.

יקיר אוקנין: אני מבקש שידבר לפני מנכ"ל המפעל כך שהם יוכלו להגיב לדבריו.

משה גפני: אתן לו, עם כל הכבוד.

משה גפני: שנייה.

משה גפני: גל ברנס ממשרד האוצר, בבקשה.

משה גפני: אה, עידו סופר נמצא פה, בבקשה שב.

עידו סופר: אני תמיד יושב מאחור.

משה גפני: לא בסדר שאתה יושב מאחור בגלל שכל פעם שאני רואה אותך יש לי השראה.

משה גפני: כך לא ראיתי אותך.

משה גפני: אתם בעד מה?

עידו סופר: אני רכז תעשייה ומסחר באגף התקציבים.

משה גפני: אגיד לך מה היה פה ואני רוצה לדעת בקצרה את דעתך.

משה גפני: מה שהיה פה הוא שהדעה הנוטה בעניין הזה היא שיוקר המחיה לא ירוויח ולא יפסיד ולא יהיה בתוך העניין ברגע שתהיה פגיעה כזאת במפעלים.

משה גפני: אתם צריכים להגיד לנו: אתם נגד התעשייה?

משה גפני: אתם בעד הוזלת מחירים?

משה גפני: שנייבא מכל מקום בעולם, נעשה סבב שוק, בכל מקום שזה יותר זול נקנה משם ושאנשים ילכו הביתה ובסופו של דבר המחירים גם יעלו?

משה גפני: מה עמדתכם?

משה גפני: במה תעזרו לנו למשל עם פניציה אם יצטרכו סבסוד?

משה גפני: מה תעשו עם זה?

משה גפני: אוי ואבוי אם תענה לי על דברים אחרים.

עידו סופר: כרגיל, אתה יודע, אענה חצי לפה וחצי לשם ...

משה גפני: מתי אנחנו מדברים באמת?

משה גפני: בחדרים האחוריים.

משה גפני: אז הוא אומר את האמת.

משה גפני: פה הוא אומר את מה שהממונים עליו אומרים.

תמר זנדברג: יוסי ביילין, למדתי ממנו משהו אחד, הוא אמר:

תמר זנדברג: האמת זה לא מה שאומרים בחדרי חדרים, זה מה שאומרים למיקרופונים.

תמר זנדברג: זה התחייבות לציבור.

משה גפני: הוא דיבר על אליגון.

משה גפני: הוא לא דיבר על דברים אחרים.

תמר זנדברג: הוא התנגד לאליגון, דרך אגב.

משה גפני: אני יודע.

משה גפני: לפני 19 שנים דיברתי על זה במליאת הכנסת.

תמר זנדברג: זה מה שהוא אמר על החרדים.

משה גפני: עזבי את החרדים.

משה גפני: במליאת הכנסת לפני 19 שנים אני העליתי את העניין הזה, שבא עורך דין לבאר שבע, נכה, שביקש מאליגון שהיה נשיא בית המשפט בבאר שבע, הוא אמר לו: אני לא יכול לעלות, אין מעלית, אני מבקש ממך שאת הדיון תוריד לקומה הראשונה.

משה גפני: אמר לו אליגון: "תגיד לי, למה לקחת את התיק?

משה גפני: ידעת שהדיון יהיה בקומה שנייה".

משה גפני: העליתי את זה במליאת הכנסת וביילין היה אז שר המשפטים.

משה גפני: הוא לא נתן לו קידום.

משה גפני: אני לא רוצה לדבר כבר על מה שהוא עשה עכשיו.

משה גפני: זה בכלל.

משה גפני: שופטים אתם עושים לי גם כן.

משה גפני: טוב, לא חשוב.

תמר זנדברג: סליחה, יוסי ביילין התנגד לו.

משה גפני: בסדר, יוסי ביילין היה משלנו.

משה גפני: בבקשה עידו.

עידו סופר: הלוואי וזה היה כל כך פשוט.

עידו סופר: אגב, חבר הכנסת לוי, ציינת שרפורמת התמרוקים הביאה לפגיעה במפעל.

עידו סופר: לצערי היא לא עברה עדיין אז כשאנחנו נביא אותה, בתקווה, משודרגת בתוכנית הכלכלית – ברפורמה בתמרוקים לצערי הייבוא עדיין חסום אבל כשנביא את הרפורמה הזאת - - -

מיקי לוי: גמרנו את זה בוועדת העבודה והרווחה לפני 8 חודשים.

עידו סופר: נכון אבל היא עדיין תקועה.

משה גפני: על איזו תוכנית הוא מדבר?

מיקי לוי: הייתי בוועדת העבודה והרווחה והייתה שם רפורמה ענקית בתמרוקים כדי להציל את המפעלים האלה.

מיקי לוי: הוא אומר לי עכשיו שזה לא עבר.

מיקי לוי: 9 חודשים.

עידו סופר: אחזור על זה בסוף דבריי, לגבי סוגיית הנטל הרגולטורי.

שרגא ברוש: אני לא חושב שאתם הצבעתם או חשבתם אותו דבר בוועדה.

שרגא ברוש: אתה מדבר על הצלת מפעלים והוא מדבר על חשיפה לייבוא.

שרגא ברוש: אתם לא מדברים על אותו דבר.

עידו סופר: בקצרה, קודם כול לגבי המפעלים - - -

משה גפני: במה אתם יכולים לעזור למפעל אמיליה בירוחם?

עידו סופר: לגבי המפעלים, אני רוצה לרגע להפריד בין שני דברים.

עידו סופר: אחד, כשמדובר בהחלטה עסקית שנובעת מכדאיות כלכלית אני חושב שהמדינה לא צריכה להתערב.

עידו סופר: איפה כן?

עידו סופר: כשיש כשלי שוק, כפי שחברי הכנסת ציינו, וגם במקרים אחרים.

עידו סופר: במידה ובעל עסק החליט שזו החלטה נכונה עבורו – צריך לסייע לעובדים, כפי שאמרת, שהמעבר יהיה חלק ככל הניתן.

שרגא ברוש: וכשיש היצף?

שרגא ברוש: זה כשל שוק.

שרגא ברוש: אז למה לא עזרתם?

עידו סופר: שרגא, אני מניח שלא אתייחס לדבריך, אבל זה יגיע בנקודה השנייה.

עודד פורר: אתה יודע שלא על כל דבר אנחנו מסכימים.

עודד פורר: אני הצבעתי נגד.

שרגא ברוש: רבע אחוז.

עידו סופר: זה רבע אחוז יותר מדי.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אז תגיד: לא צריך כחול-לבן.

עידו סופר: אני לא מדבר על הסיפור של פניציה, שעליו לא אפרט.

עידו סופר: המשותף לכולם - - -

משה גפני: אבל נצטרך אתכם בגלל שיצטרכו שם - - -

עודד פורר: הסיפור של פניציה השליך על כל המפעלים שעובדים שבעה ימים בשבוע כי אין להם ברירה.

עודד פורר: צריך לקחת בחשבון שאם עכשיו רוצים לתת תמיכה כזאת צריך לתת אותה לכל המפעלים בארץ.

עודד פורר: יש עוד מפעלים, יש את כתר, יש את נייר חדרה ויש את המלט.

עודד פורר: זה לא שגומרים פה והולכים.

משה גפני: פה יש בעיה ספציפית.

משה גפני: אפשר להתמודד עם העניין הזה.

משה גפני: בסדר, נתמודד.

עודד פורר: הבעיה היא שמנסים לקשור בין כשרות לבין - - -

משה גפני: די כבר, אתה עם הכשרות שלך.

עודד פורר: אני שותה יין כשר.

משה גפני: כל הכבוד לך.

משה גפני: העיקר שאתה שותה יין.

משה גפני: אחרת, לא הבנתי למה אתה מדבר כך.

עידו סופר: מדובר כאן בשלושה סיפורים נפרדים.

עידו סופר: כל אחד מהם, אגב, יכול ללמד אותנו דבר אחר, אבל נשים את זה לרגע בצד.

עידו סופר: משותף לכולם שהם באזור ירוחם והנגב המזרחי.

עידו סופר: אגב, ירוחם הייתה עוד בתקופתו של מיכאל ביטון בתנופה משמעותית מאוד, גם בגלל תוכניות שהיו אבל גם בגלל עשייה עסקית נכונה של הרשות המקומית.

עידו סופר: הסיטואציה הזאת מביאה לפגיעה מסוימת אבל אנחנו חושבים שעם הגישה - - -

משה גפני: טל אוחנה רוצה להמשיך את זה והיא רוצה את הסיוע שלכם.

עידו סופר: עם הגישה של ראשת העיר וההסתכלות קדימה, א', אנחנו מאוד מסכימים עם זה, היא שם, ואני אומר את זה.

עידו סופר: אנחנו ומשרד הכלכלה נסייע לה גם ככל הניתן.

עידו סופר: נקודה נוספת, חשוב לי לציין בפני הוועדה, שרגא ברוש דיבר על מצב התעשייה.

עידו סופר: הזכרתם מכסים, היטלים.

עידו סופר: חשוב להבין שמדובר כאן בסוף בהשתת עלות על הציבור.

עידו סופר: הוועדה הזאת גם מודאגת בדיונים אחרים מיוקר המחיה.

עידו סופר: סגירה של שוק מביאה להעלאת יוקר המחיה.

שרגא ברוש: גם העלאת הארנונה והמים מטילה נטל על הציבור, ואתם לא נבהלים.

עידו סופר: נקודה אחת שאתה לא מעלה, שרגא, היא הנטל הרגולטורי.

שרגא ברוש: אני יודע, אבל זה פשוט לא פה.

עידו סופר: הוא פה.

שרגא ברוש: למה אתה מערבב אותם?

שרגא ברוש: חבר'ה, הם עכשיו יחליטו פה להוריד רגולציה בירוחם?

עידו סופר: אני מסביר לך.

עידו סופר: אתה רוצה לדבר?

עידו סופר: אני לא קטעתי את דבריך.

משה גפני: שרגא, בסוף נצטרך את משרד האוצר.

משה גפני: אם תריב איתו יותר מדי תהיה לנו בעיה.

שרגא ברוש: אז עכשיו תוכל לבוא ולגמור את הכסף.

משה גפני: הבנתי.

משה גפני: עידו, בבקשה.

עידו סופר: סוגיית הנטל הרגולטורי שמתקשרת גם למה שחבר הכנסת לוי אמר, בסופו של דבר כשמסתכלים על העלות השוטפת של עסקים, מה מונע הקמה, מה מונע תפעול שוטף ומה בסוף פוגע בוודאות של השקעה – זה סוגיית הנטל הרגולטורי.

עידו סופר: הממשלה מתכוונת להגיע עם צעדים ורפורמות משמעותיים מאוד, זה יגיע גם לוועדה הזאת ולוועדות אחרות.

משה גפני: מה עם התמרוקים?

עידו סופר: התמרוקים גם שם.

עידו סופר: אגב, התמרוקים זה משהו קלסי.

עידו סופר: זה גם הורדת נטל רגולטורי על המקטע היצרני.

משה גפני: תוך כמה זמן תבואו לפה עם עניין התמרוקים?

עידו סופר: אגיד לך.

עידו סופר: רפורמת התמרוקים התחילה בשנת 2016.

עידו סופר: משרד הכלכלה והתעשייה, משרד הבריאות ומשרד האוצר לא הצליחו להגיע לנוסח מוסכם שייתן מענה למגזר העסקי.

עידו סופר: אנחנו לא עושים חצי רפורמה בשביל להגיד שעשינו, ולכן הדבר הזה נעצר.

עידו סופר: בשאיפה אנחנו נביא במושב הקרוב רפורמה טובה יותר שתעשה את מה שצריך לעשות.

עידו סופר: כאן צריך את העזרה של חברי הכנסת בשביל לדחוף את הדברים האלה, שחלקם לא פשוטים, לדחוף אותם קדימה, גם בהיבט של רגולציה שפוגעת בתעשייה.

עידו סופר: זה יהיה אחד הדברים המרכזיים שנעסוק בו.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: רועי רגרמן, מנכ"ל קבוצת חמת – חרסה.

יקיר אוקנין: למה יושב-ראש ועד עובדי חרסה לא מדבר לפני המנכ"ל, שהם יגיבו על דבריו?

יקיר אוקנין: יש דברים נוראים שהוא רוצה להביע אותם, לציין אותם לפני.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: יושב-ראש הוועד עכשיו ישמע אותו ואחר כך יגיב.

משה גפני: בבקשה.

רועי רגרמן: קבוצת חמת מפעילה שלושה מפעלים במדינת ישראל, לא רק את מפעל חרסה: את חמת, את ליפסקי ואת חרסה.

רועי רגרמן: במשך מספר שנים כבר חמת וליפסקי מצליחים להרוויח כסף במדינת ישראל.

רועי רגרמן: במקום להתחדש בטכנולוגיה חדשה, במכונת חדשות, הם משלמים את משכורות עובדי חרסה.

רועי רגרמן: מה דינם של אותם 400 עובדים שלא עובדים בחרסה אם לא נשקיע במכונות חדשות ונחדש את המפעלים האלה שמצליחים להרוויח כסף?

רועי רגרמן: גם המפעלים האלה בסופו של דבר ימותו ואנחנו מסכנים 500 עובדים ולא רק את אותם 100 שעובדים בחרסה.

רועי רגרמן: אציין גם שכבר 30 עובדים מחרסה נקלטו בקבוצת חמת.

רועי רגרמן: בנוסף לכך, משרד הכלכלה אכן מסייע לנו ויודע, ואת עזרתו כן קיבלנו ושמחנו לקבל לגבי דאגה לעובדים וניסיון לעזור לעובדים למצוא מקום פרנסה חליפי.

רועי רגרמן: אני יודע שנעמה קאופמן פס עשתה הרבה עבודה בעניין הזה, וזה מבורך.

רועי רגרמן: אנחנו מודים להם על העזרה הזאת.

רועי רגרמן: חרסה היא לא משהו שנולד לפני שבוע.

רועי רגרמן: יש לנו פה מכתבים לשר הפנים לשעבר גלעד ארדן מ-2014, לשר הכלכלה לשעבר נפתלי בנט מ-2013 ומ-2014, לחברת הכנסת שלי יחימוביץ' שגם הוציאה מכתבים, כולל לפרופסור אבישי ברוורמן שהיה יושב-ראש ועדת הכלכלה בדצמבר 2014 וניסה להתגייס לעזרת המפעל, וגם חבר הכנסת ניסנקורן בהיותו יושב-ראש ההסתדרות היה אצלנו בחברה ושמע סקירה על מצבה של חרסה שהיה עגום כבר ב-2014.

רועי רגרמן: זה לא משהו שנולד לאחרונה.

רועי רגרמן: חבר'ה, יש לנו אוצר טבע שקוראים לו גז טבעי.

רועי רגרמן: במדינת ישראל במקום לבוא למפעלים ולהגיד להם: חבר'ה, נכון, אתם משלמים שכר גבוה, בזה אנחנו לא יכולים לעזור לכם, בארנונה – זה מה יש, תחיו עם זה, אבל יש לנו אוצר טבע, קחו אותו במחיר של 3.5 דולרים, כפי שמשלמים בארצות הברית לנובל אנרג'י, ותשלמו 50% מס הכנסה מהרווחים, לא 23%, אבל תרוויחו כסף ותתחרו דרך הגז הטבעי – לא.

רועי רגרמן: יש לי פה חשבוניות של חרסה.

רועי רגרמן: חרסה עם התשלום עבור ההולכה מגיע ל-6.9 דולרים ליחידת חום בחודש, שזה כמעט כמו בטורקיה שאין לה אוצר טבע כזה.

רועי רגרמן: אז איפה היתרון לחרסה?

רועי רגרמן: חבר'ה, אני לא יודע אם היה או לא היה, אבל אני שואל אתכם, האם לפני ארבע שנים כשיצאה לדרך תוכנית דיור למשתכן – שאני ממש לא מביע את דעתי אם היא טובה או לא טובה – האם מישהו פה מסביב לשולחן הזה קיים דיון מה השלכות הרוחב של התוכנית הזאת על התעשייה הישראלית שנסמכת על ענף הבנייה?

רועי רגרמן: האם ההוזלה של עלויות הבנייה, ללכת לחפש את המוצרים הזולים ביותר עבור הבנייה לדיור למשתכן, תשליך על קיומה, על המשך שגשוגה הכלכלי או יכולתה להתקיים של תעשייה ישראלית?

רועי רגרמן: אני יודע שלא, כי בדקתי.

משה גפני: עידו סופר, הוא מעלה טענות לגבי הולכת הגז.

משה גפני: אנחנו דיברנו על העניין הזה.

משה גפני: יש לכם מה לומר על הדברים האלה שלו לגבי הגז?

משה גפני: אם אתה לא יודע מה לענות תגיד: אני לא יודע.

עידו סופר: אורית פרקש הכהן לדעתי יודעת לענות.

רועי רגרמן: חבר'ה, זה לא ההולכה.

משה גפני: רגע, שנייה, אני יודע, האמן לי שהייתי מעורב בזה.

משה גפני: לאופקים זה הגיע אבל לירוחם זה לא הגיע.

עידו סופר: נעשתה בזמנו, כפי שאתה מכיר, רפורמה גדולה למדי שהעבירה, וגם שרגא ברוש היה מעורב.

משה גפני: רפורמה – איזו מילה יש לכם.

משה גפני: מה אתה עונה לו?

שרגא ברוש: אבל מצד שני, בספר התקציב הבאתם לפה הצעה להטיל מסים על הגז הטבעי.

שרגא ברוש: הוא עוד לא יודע שזה הולך להתייקר עוד יותר בשנים הקרובות.

רועי רגרמן: יש כבר היום מסים על הגז הטבעי.

עידו סופר: נעשתה רפורמה במגמה להסיר חסמים סטטוטוריים וגם להסיר חסמים בתוך המפעל.

משה גפני: אני יכול להגיד לו שתוך כך וכך זמן הוא יקבל גז טבעי?

עידו סופר: אגיד לך מה אני יכול להגיד לו.

עידו סופר: לאחר מכן יש סוגיה של כדאיות מבחינת החלוקה ושם נעשה איזשהו שינוי וגם הוקצו לכך כספים משמעותיים מאוד.

עידו סופר: לכל מפעל או לכל נישה שיש לו בעיה כזאת או אחרת גם אנחנו, גם משרד הכלכלה והתעשייה וגם רשות הגז הטבעי נשמח מאוד לבוא ולראות.

עידו סופר: אם אפשר לבוא ולהסיר חסמים ספציפיים לאותו מפעל אנחנו נבוא ונעשה את זה.

עידו סופר: זה בזמן אמת.

עידו סופר: דלתנו תמיד פתוחה וכל אחד יכול לפנות למשרד הכלכלה.

משה גפני: רגע, הגעת היום במצב רוח כזה של אופטימיות.

קריאה: בדימונה יש גז.

עידו סופר: מתי זה יגיע אליו – אני לא יודע.

שי רינסקי: יש לו גז, אבל יקר.

משה גפני: מר רגרמן, כדאי לי להתאמץ כדי להציל את המפעל שלכם?

רועי רגרמן: מאוחר מדי.

רועי רגרמן: המפעל הזה סגור.

משה גפני: העובדים האלה – לאן הם הולכים?

רועי רגרמן: 29 העובדים - - -

איגור גרימן: הם התכוונו לסגור אותו כבר מזמן, כבר ב-2015 בנו את המפעל בטורקיה.

יקיר אוקנין: תסתכל לעובדים בעיניים, לעובדים שזרקתם ביום בהיר.

איגור גרימן: עכשיו העובדים עומדים ליד השער, מחכים לתשובה.

יקיר אוקנין: ביום בהיר בלי שום הכנה מוקדמת.

יקיר אוקנין: תסתכל להם בעיניים.

יקיר אוקנין: באים אליך לשער.

יקיר אוקנין: אפילו לא ירדת אליהם.

יקיר אוקנין: תסתכל להם בעיניים.

יקיר אוקנין: אל תגיד לו: אני מסתכל אליך בעיניים.

יקיר אוקנין: לעובדים, שהם הון אנושי שלך, שהיו בתוך המפעל – להם תסתכל בעיניים.

משה גפני: די, רגע, תיכף נגיע לעובדים.

משה גפני: עם כל הכבוד, בסדר, אנחנו לא הולכים.

רועי רגרמן: אדוני, תנו לי לסיים.

רועי רגרמן: ביקשתם שאני אבוא.

משה גפני: אני נותן לך.

משה גפני: תאמין לי, אני מכבד אותך.

רועי רגרמן: ביקשתם ממני לבוא.

רועי רגרמן: דיברתם על רכש גומלין – אנחנו משלמים לעיריית באר שבע 1.5 מיליון שקל בשנה.

רועי רגרמן: למה באצטדיון טרנר בבאר שבע שמו אסלות תוצרת גרמניה?

רועי רגרמן: אנחנו מדברים על זהות ישראלית וציונות ישראלית – למה ביד ושם שמו אסלות תוצרת גרמניה?

רועי רגרמן: למה בכנסת ישראל יש מוצרים תוצרת טורקיה?

מיקי לוי: בכנסת עשו ריצוף ב-800,000 שקל.

צביה סעדוו: אדוני היושב-ראש, אני מעיריית באר שבע ורוצה להגיב לדבריו.

משה גפני: אבל רגע, עם כל הכבוד, דקה.

עודד פורר: אני חושב שהשאלה ששאל אותך יושב-ראש הוועדה היא השאלה הרלוונטית והחשובה כרגע: בפועל מה אפשר לעשות כאן כדי להציל את מפעל חרסה?

עודד פורר: לתת תשובה שהמפעל הזה סגור, דווקא אתם, שיש לכם עוד שני מפעלים בארץ – אני חושב שזה לא תשובה.

רועי רגרמן: אז אענה תשובה אחרת: לשאול על המבנה שנשרף, למה לא היו בו ספרינקלרים, זה לא השאלה.

עודד פורר: לא שאלו למה לא היו בו ספרינקלרים.

רועי רגרמן: מפעל חרסה נסגר.

יקיר אוקנין: אז תביאו להם פיצויים ראויים לסגירת המפעל, נקודה.

יקיר אוקנין: אל תספר סיפורים.

קריאה: נבקש מהכנסת שתחוקק חוק, שישנו את חוק פיצויי הפיטורים.

יקיר אוקנין: על מה אתה מדבר?

יקיר אוקנין: לאנשים אין לב.

משה גפני: אפסיק את הדיון אם תמשיך את הצעקות האלה.

משה גפני: אני רוצה לתת לעובדים.

משה גפני: אני רוצה למצוא פתרון.

משה גפני: בבקשה.

רועי רגרמן: הסיפור שלכם זה לא טורקיה ולא סין.

רועי רגרמן: עשרה קילומטרים מפה נמצאות חברון ורמאללה.

רועי רגרמן: בחברון יש מפעל שמייצר פלסטיק, שמשלם 1,500 שקל לחודש שכר מינימום.

עודד פורר: אגב, בניגוד לאמנת פריז.

רועי רגרמן: הוא משלם 1,500 שקל לחודש שכר מינימום.

רועי רגרמן: המשאיות שלו נוסעות ממטולה ועד אילת באופן חופשי במדינת ישראל.

רועי רגרמן: חבר'ה, אנחנו לא יכולים לסחור.

רועי רגרמן: על ליפסקי יש חרם ברשות הפלסטינאית.

רועי רגרמן: חמת סובלת מזיופים בצורה קשה מאוד.

רועי רגרמן: משרד הכלכלה מנסה לעצור את זה.

רועי רגרמן: מי מזייף?

רועי רגרמן: פלסטינאים שמביאים את הסחורה לגדה ומוכרים אותה בישראל.

רועי רגרמן: חבר'ה, תראו מה אפשר לעשות ואיך נלחמים בשביל לשמור על התעשייה שעוד נשארה פה וקיימת.

קריאה: זה בדיוק המצב.

קריאה: הוא צודק לחלוטין.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: יושב-ראש ועד העובדים, בבקשה.

איגור גרימן: האדון המנכ"ל אומר שהמפעל סגור ואין כבר מה לעשות.

איגור גרימן: קודם כול, העובדים מאמינים שאפשר עוד להציל את המפעל עם עזרה של הממשלה, עזרה של הרשויות, ניתן לעשות כל מיני צעדים.

איגור גרימן: שמעתי גם את מנכ"ל משרד הכלכלה, שי רינסקי, אומר שהציעו סיוע לפני כמה חודשים לחברת חמת כדי לעזור לחרסה.

איגור גרימן: דחו את העזרה הזאת.

איגור גרימן: למה דחו?

איגור גרימן: כי כבר הכוונה שלהם הייתה לסגור את המפעל.

איגור גרימן: משנת 2015 הם כבר בונים מפעל בטורקיה.

איגור גרימן: חיכו עד שהמפעל ייבנה.

איגור גרימן: לפני כמה חודשים בנו אותו וזהו, עכשיו כבר אפשר לזרוק את העובדים.

איגור גרימן: זרקו אותם ממש כמו כלבים.

איגור גרימן: עוד לא ראיתי דבר כזה, שסגרו את השער.

איגור גרימן: גם שיקרו לעובדים, כל הזמן אמרו להם שהמפעל יעבוד: "אל תדאגו, המפעל בטורקיה לא מיועד בכלל לישראל, הוא מיועד לאירופה, אלה דברים מקבילים".

איגור גרימן: בזמן הזה שיקרו לעובדים.

איגור גרימן: העבירו תבניות מראש, אפילו דברים שאנחנו מייצרים היטב ובעלות זולה, גם אותם העבירו לטורקיה.

איגור גרימן: הפסיקו כבר בתחילת השנה להזמין חומרי גלם.

איגור גרימן: חומרי הגלם כמעט נגמרו כבר לקראת פסח.

איגור גרימן: שלחו את כולנו לשבועיים לפגרה, אמרו שאחרי הפגרה, אחרי שבועיים, ב-29 לחודש אפריל אנחנו צריכים לחזור לעבודה.

איגור גרימן: ב-28 באפריל סגרו את השער.

איגור גרימן: בזמן הפגרה, כאשר אף אחד לא היה במפעל, הביאו אנשים מטורקיה שיבדקו את הציוד, מה אפשר למכור ומה אפשר לקחת משם.

איגור גרימן: כל זה כבר נעשה, אנחנו יודעים את זה.

איגור גרימן: לאחר שסגרו את המפעל לא מדברים אתנו בכלל.

איגור גרימן: שבועיים אנחנו ליד השער.

איגור גרימן: עכשיו יצאתי לפה.

איגור גרימן: אנשים מחכים לי ליד השער, מחכים לתשובה.

איגור גרימן: הם מצפים שבוועדה הזאת יימצא איזשהו פתרון בשבילם.

איגור גרימן: אני מדבר על מי שעובדים 20, 30 ו-40 שנים.

איגור גרימן: נכון, זה מפעל ותיק מאוד והרבה ותיקים עובדים במפעל.

איגור גרימן: דעו שהתנאים במפעל חרסה הם מהקשים בארץ.

איגור גרימן: חצי מעובדי המפעל הם ותיקים בני 50, 55, 60 עם גב שבור, שאין להם בריאות, שקשה להם להיקלט במקום אחר.

איגור גרימן: כבר נתנו להם מכתבי פיטורים.

איגור גרימן: מסתכלים עליהם בצער.

איגור גרימן: אולי לצעירים עוד יימצא מקום עבודה אבל למבוגרים לא.

איגור גרימן: למבוגרים צריך למצוא פתרון אחר.

איגור גרימן: המנכ"ל אמר שהוא עוזר לעובדים של חרסה וש-30 אנשים נקלטו.

איגור גרימן: קודם כול, רוב העובדים שנקלטו הם אנשי מכירות ואנשי מחסן, שלקחו אותם בטח לתקופה זמנית, רק עד שימכרו את המלאים שנשארו בחרסה.

איגור גרימן: משאירים בעבודה גם אנשי אחזקה כדי לפרק את הציוד.

איגור גרימן: בעוד כמה חודשים, בעוד חודש–חודשיים יפרקו את הציוד בחרסה, ימכרו אותו ואז גם אנשי האחזקה ילכו הביתה.

איגור גרימן: גם אנשי המחסן – כאשר ימכרו את הציוד, את המלאים הם ילכו הביתה.

איגור גרימן: זה מה שיהיה.

איגור גרימן: אני רוצה להגיד שההנהלה פשוט מתעלמת מן העובדים.

איגור גרימן: זה מתבטא גם בצורה שהיא מתנהגת, וכך גם קודם, כשכל הזמן שיקרו לעובדים, וגם עכשיו.

איגור גרימן: עכשיו היא בכלל מתעלמת, לא רוצה לדבר עם העובדים.

איגור גרימן: לא רוצים לדבר.

איגור גרימן: אנחנו חושבים שמגיע לעובדים קצת יותר אחרי שעבדו כל השנים והלכה כל הבריאות שלהם בחרסה, מגיע להם קצת יותר מאשר הקבוע בחוק הפיצויים שעליו דיבר האדון המנכ"ל.

משה גפני: מר רגרמן, יכול להיות שלא נוכל לעזור בזה.

משה גפני: אתה אמרת שיש לכם שני מפעלים מרוויחים.

משה גפני: במציאות אתם הולכים לטורקיה עם הנושא הזה של חרסה.

משה גפני: אתם משאירים עובדים שעבדו אצלכם עשרות שנים, ביניהם אנשים מבוגרים, בשעה ששני מפעלים אחרים עובדים.

משה גפני: מאז שאתם סגרתם במפעל את השערים וכל מה שאמרתם לעובדים, לא נפגשתם פעם אחת עם העובדים.

רועי רגרמן: זה לא נכון.

משה גפני: לא נכון?

משה גפני: אז מה.

משה גפני: בשביל זה יש לי חסינות, להגיד דברים לא נכונים.

משה גפני: אתה אומר רק דברים נכונים.

משה גפני: אמרתי שאני אומר דברים נכונים?

משה גפני: ...

משה גפני: לא נפגשתם עם העובדים לתת להם פיצויים מוגדלים, לשבץ אותם או להביא אותם למפעלים האחרים שיש לכם.

משה גפני: הרי תראה מה עשיתם, אתם תיהפכו למשל ולשנינה.

משה גפני: אם הסיפורים האלה נכונים – ואני הולך לבדוק את זה – אם נכונות העובדות האלה, שאתם לקחתם מפעל שנמצא בבאר שבע עשרות שנים, העסקתם אנשים.

משה גפני: לא היו תנאים קלים במפעל הזה.

גלילה הורנשטיין: 70 שנים.

משה גפני: לא היו תנאים קלים במפעל הזה.

משה גפני: אתם מחזיקים כאן בארץ מפעלים אחרים שמרוויחים.

משה גפני: אתם הולכים ומפעילים מפעל שייצר את אותם הדברים בטורקיה.

משה גפני: אתם גורמים לכך שתיהפכו למשל ולשנינה, באמת.

משה גפני: חרסה הוא מפעל שכולנו גדלנו עליו.

משה גפני: מבחינת העניין הזה הוא היה מפעל ראוי לציון.

מיכאל ביטון: גם לעודד פלר בעלי אמיליה יש עוד מפעלים בארץ.

מיכאל ביטון: יש לו אחריות כוללת.

מיכאל ביטון: כשהנהלת טבע רצתה לסגור את המפעלים ברמת חובב אמרו להם: לא.

משה גפני: אני מבקש ממך – קודם כול, אני מוכן להיכנס לעניין, אם יש פה אפשרות להציל את המפעל.

משה גפני: נמצא פה מנכ"ל משרד הכלכלה, יש פה אנשים רבים שרוצים לעזור בעניין הזה.

משה גפני: אני מוכן להיכנס לזה אם אתה אומר לי שיש א', ב', ג' שצריך לעשות, שאם עושים את זה אז המפעל יינצל.

עודד פורר: אגב, כולל סיוע במפעלים האחרים.

משה גפני: נכון.

משה גפני: אני מסתכל על הבחור הזה ואני רואה שהוא מבין.

משה גפני: אני מדבר על הכול.

משה גפני: שום דבר לא ייצא מתחת עיניה הפקוחות של ועדת הכספים.

משה גפני: אני מבקש ממך לשבת עם העובדים ולראות מה עושים.

משה גפני: לא מדובר פה על משהו שאין לו נשמה, שאין לו גוף, שאין לו יכולת להתמודד.

משה גפני: יש שם עובדים שהם באמת מבוגרים, אבל הם התבגרו אצלכם במפעל.

משה גפני: יש גם עובדים צעירים, יש עובדים שאפשר אולי לשלב אותם.

משה גפני: תבואו עם תשובה.

משה גפני: תבואו ותגיד לוועדת הכספים.

משה גפני: תשמע עד הסוף.

משה גפני: למה אתה כל הזמן פותח את הפה?

רועי רגרמן: זה באופי ...

משה גפני: אני צריך לבדוק גם את האופי ...

משה גפני: תגיד לנו מה הבעיות: "אנחנו לא יכולים, אין לנו כסף, אנחנו מפעלים עניים, אנחנו לא יכולים לשלב את העובדים בעבודה הזאת".

משה גפני: אבל לא יכול להיות דבר כזה – והאמן לי, לא ישבתם איתם לדון על פיצויים מוגדלים.

משה גפני: זה שאתם נותנים להם על פי החוק – אני מתאר לעצמי.

משה גפני: אתם אנשים חכמים.

משה גפני: הרי אף אחד מכם לא רוצה ללכת לאיזשהו מקום שהוא עובר על החוק.

משה גפני: אתם צריכים לשבת, בגלל שאנחנו לא מדינת סדום ועמורה.

משה גפני: אנחנו מדינה חברתית, אנחנו מדינה שבה לא זורקים עובדים לרחוב, אנחנו מדינה שנעשה הכול על מנת שאתם תפתרו את הבעיה הזאת.

משה גפני: אם אפשר להפעיל את המפעל – נשכב על הגדר כדי לעזור לכם, בכל המפעלים שלכם.

משה גפני: אם יהיה מצב כזה שאתם לא רוצים ואתם לא עושים את זה – אני אבקש פתרון לעובדים.

משה גפני: בבקשה, תשובה אם כן או לא.

משה גפני: אני לא מאפשר לך יותר לתת נאום ציוני.

רועי רגרמן: אני לא נותן נאום ציוני.

רועי רגרמן: אני רק אומר דבר פשוט מאוד: הבחירה של העובדים בהובלת ההסתדרות הייתה: קודם כול בואו נעשה בלגן, וביטלו פגישה שהייתה אמורה להתקיים עם הממונה על יחסי העבודה במשרד העבודה.

משה גפני: טוב.

משה גפני: מה היום?

רועי רגרמן: אחרי שהם סיימו אותה, ביום שלישי בשבוע שעבר הייתה פגישה.

רועי רגרמן: הגיעו העובדים.

רועי רגרמן: אני לא פורט פה את פרטי המשא ומתן כי אני חושב שזה לא המקום לנהל בו משא ומתן עם העובדים.

רועי רגרמן: נקבעה פגישה נוספת ליום שלישי הקרוב.

משה גפני: מחר?

משה גפני: יכול להיות שאגיע לפגישה הזאת מחר.

רועי רגרמן: אמורה להתקיים פגישה מחר.

משה גפני: אה, אני לא יכול לבוא.

תמר זנדברג: מרגע שאמרת שאתה מגיע, זה הפך מ"תתקיים" ל"אמורה להתקיים".

רועי רגרמן: נקבעה פגישה.

רועי רגרמן: זה מלווה בעורכי דין.

רועי רגרמן: ההסתדרות לקחה עורכי דין.

רועי רגרמן: משא ומתן לא מתנהל בשולחן הזה.

רועי רגרמן: הגוף הזה הוא בית המחוקקים.

רועי רגרמן: אם הוא רוצה לחוקק חוקי פיצויים ולקחת את זה מידי המעסיקים – שיעשה את זה.

תמר זנדברג: זה גם גוף ציבורי, עם כל הכבוד.

עודד פורר: אתה יודע לבוא לכאן ולבקש מאיתנו סיוע בכל מיני נקודות כאלה ואחרות.

עודד פורר: אנחנו יודעים לעשות כל מיני דברים.

עודד פורר: אנחנו יודעים לבקש לראות את התמונה הכוללת.

משה גפני: עודד, נהיית נורא ואיום אחרי הפגרה.

משה גפני: אדוני המנכ"ל, תשב איתם מחר?

רועי רגרמן: כן.

משה גפני: אני לא אבוא.

משה גפני: שזה לא יהיה "אולי" אלא תשב איתם.

רועי רגרמן: הצוות שלנו ישב עם העובדים.

משה גפני: אני מבקש, אם אתה הולך לתת להם את מה שנותנים על פי החוק אז אתה לא צריך לשבת, אז תיתן להם על פי החוק.

משה גפני: אם אתה הולך להתחשב בעניין הזה, או שיחדשו את העבודה במפעל, או שיתנו להם פיצויים מוגדלים, או שישלבו אותם במפעלים האחרים – אני מבקש לדעת את זה מחר.

רועי רגרמן: כבר אני יכול לעדכן אותך ש-30 עובדים נקלטו, זה שליש מן העובדים.

משה גפני: מה עם שני-השלישים הנוספים?

עודד פורר: 30 מ-120 לדעתי זה רבע.

רועי רגרמן: 30 מ-109, חלקם חברי הנהלה.

איגור גרימן: אמרתי: חלק מן העובדים הם אנשי מכירות.

איגור גרימן: הכול עבודה זמנית.

משה גפני: הבנו.

משה גפני: מה עם האחרים?

רועי רגרמן: מעבר לזה משרד הכלכלה מנסה לסייע מול לשכת התעסוקה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: ומה אתם?

אברהם (אבי) ניסנקורן: עזוב, משרד הכלכלה יעשה את העבודה שלו.

אברהם (אבי) ניסנקורן: שואלים אותך מה אתה עושה, לא משרד הכלכלה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: בסוף גם לך יש אחריות לעובדים שהולכים הביתה.

רועי רגרמן: אני לא יכול להעסיק עובדים במפעל סגור.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אז תן להם פיצויים הוגנים.

רועי רגרמן: על זה נקיים משא ומתן.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, יש לי פתרון לפיצויים המוגדלים.

שלמה קרעי: דיברנו עכשיו, מנכ"ל משרד הכלכלה אמר שהם תובעים את המפעל על המענקים שהוא קיבל קודם לכן, ואני חושב שצריך לפנות גם לרשויות המס על הטבות המס שהם קיבלו.

שלמה קרעי: את מה שנקבל בחזרה מן הבעלים של המפעל אפשר לתת כפיצויים מוגדלים לעובדים שנשארו ללא תעסוקה.

שלמה קרעי: ועוד משפט אחד – בפרשת השבוע, פרשת בהר, יש פסוק שנוגע בדיוק למפעל הזה: "וכי תמכרו מִמְכַר לעמיתיך או קנֹה מיד עמיתֵך אל תונוּ איש את אחיו".

שלמה קרעי: יש לנו פה 100 עובדים, 100 משפחות שאנחנו מצערים אותן.

משה גפני: יש לי פסוקים שיותר מתאימים להם.

משה גפני: עודד פורר, רצית להגיד שני משפטים.

עודד פורר: אני רוצה לומר משהו גם למנכ"ל של המפעל.

עודד פורר: ידעת להציג, ואני מקבל את ההצגה שלך, לגבי זה שאתם קבוצה של חברות.

עודד פורר: אתה אומר: אל תסכנו את העובדים של ליפסקי וחמת בגלל שיש לי מקום אחר שהוא מקום כושל.

עודד פורר: אבל אם אתה באמת מסתכל על זה כקבוצת חברות אז גם בבואך פה לוועדה – לוועדה הזאת יש כוח גם לגבי ליפסקי וחמת.

עודד פורר: יש צרות, אני מכיר את חלקן גם מהביקור שעשיתי אצלכם וגם מהביקור שעשיתי בליפסקי, כולל הבעיות מול הרשות הפלסטינאית וההפרה הבוטה של ההסכמים שהם חתומים עליהם עם מדינת ישראל, כולל הזיופים בחמת.

עודד פורר: יש דברים אחרים שהוועדה הזו כן יכולה לתת, שהם לא חוקי פיצויים, מתוך הבנה שאני חושב שאתה יכול לקבל את הבקשה שביקש ממך יושב-ראש הוועדה ולהגיד: בואו נראה איך אנחנו עושים, ומסתכלים כן על התמונה הכוללת, כדי ש-100 המשפחות הנותרות יוכלו להיות עם ראש מורם, וגם אנחנו, וגם אתה תהיה גאה בסוף על כך שעשית איזשהו תהליך שהוא נכון גם לחברה שלך וגם לחברה הישראלית.

אורית פרקש הכהן: סליחה, אני צריכה לצאת, אני מתנצלת.

אורית פרקש הכהן: שתי סוגיות.

אורית פרקש הכהן: אחת, באמת הדברים כאן לא פשוטים כי הם נוגעים במטה לחמם של הרבה אנשים.

אורית פרקש הכהן: בתחושה שלי, קודם כול בעקבות מה ששמענו ממשרד האוצר, הנושא של היטלי היצף, נראה כאילו כל פעם עוסקים בזה בצורה נקודתית, באירוע של מפעל נקודתי.

אורית פרקש הכהן: נראה שאין תפיסה כוללת בנושא היטלי ההיצף, שהוא סוגיה באמת לא פשוטה.

אורית פרקש הכהן: מצד אחד באה המדינה ונותנת כסף מהציבור להיטלים הללו, ואז משלמים במחיר של כביכול סחורה יותר יקרה בגלל היטלי ההיצף בשביל לשמור על מקומות עבודה.

אורית פרקש הכהן: אבל יש מקרים שהדברים האלה מוצדקים.

אורית פרקש הכהן: נראה שיותר מדי מתעסקים כאן

אורית פרקש הכהן: בזמן באמת, כאשר טיפה מאוחר מדי וטיפה מעט מאוד ואין תפיסה כוללת בנושא הזה.

אורית פרקש הכהן: אני חושבת שזה דבר שצריך להסדיר.

אורית פרקש הכהן: דבר שני, בנושא הגז הטבעי – אני מתחברת מאוד אל מה שאמר כאן מנכ"ל חמת.

משה גפני: אבל הוא לא מבקש את זה.

אורית פרקש הכהן: אבל אני רוצה לדבר על הדברים האלה גם אם הם רלוונטיים יותר לוועדת הכלכלה.

אורית פרקש הכהן: התשתית של העברת הגז הטבעי למפעלי תעשייה במדינת ישראל כידוע מתעכבת שנים ארוכות מאוד וגורמת נזק גדול מאוד לתעשייה.

אורית פרקש הכהן: מבקר המדינה העיר על זה הרבה מאוד פעמים.

אורית פרקש הכהן: נושא מחירי הגז הטבעי במדינת ישראל ידוע, מחירים שלא משתפים את הרווח המיטבי לכלכלה הישראלית.

אורית פרקש הכהן: אתה יודע, התחלנו את הדיון היום בנושא של מס רכוש, כשמדברים על פיצוי של בסך הכול 300 ומשהו שקלים בגין עובד ליום לכל מעביד, כאשר מן הצד השני יש כאן סיפורים על כסף גדול מאוד שמגולגל על הציבור, בין אם במחירי גז יקרים ובין אם במיסוי על סולר במקרים של הפסקת אספקת גז למדינת ישראל.

אורית פרקש הכהן: גם את הדברים האלה משלם הציבור בכל חודש בחשבונות שלו בלי שהוא אפילו יודע והם משפיעים על יוקר המחיה שלו גם ברמה היום-יומית.

אורית פרקש הכהן: אלה נושאים שמשפיעים גם על היכולת של בעלי מפעלים לקיים תעשייה מקומית בישראל.

אורית פרקש הכהן: צריך לזכור גם את הנקודה הזו.

יקיר אוקנין: גפני, אבקש את רשות הדיבור, בבקשה, להגיב לדבריו של מר רגרמן.

יקיר אוקנין: אני מזכיר האיגוד המקצועי שמלווה את כל המאבק מתחילתו.

יקיר אוקנין: אני חייב לומר משהו.

יקיר אוקנין: יושב פה מנכ"ל חמת, שהוא מנכ"ל הקבוצה.

יקיר אוקנין: יושב פה יושב-ראש ועד עובדי חרסה.

יקיר אוקנין: הוא בכלל לא דיבר איתו, הם לא הכירו האחד את השני לפני הישיבה הזאת, אף פעם לא החליפו ביניהם מילה.

משה גפני: מה אתה רוצה עכשיו לעשות?

יקיר אוקנין: אני בא לומר שמנכ"ל חרסה, מר עידו שפר, אפילו לא בא ומראה את זיו פניו פה בוועדה על מנת לתת תשובות.

יקיר אוקנין: מעבר לכך יש עוד דברים נוספים חשובים.

יקיר אוקנין: אתה רוצה פתרונות – באנו להציע פתרונות.

משה גפני: מה הפתרון?

יקיר אוקנין: יושב פה שי רינסקי, מנכ"ל משרד הכלכלה.

יקיר אוקנין: יש חוב של 7.3 מיליון שקל, על פי מה שהבנו, שהם חבים למשרד הכלכלה.

יקיר אוקנין: זה יכול להיות ערובה לעניין של פיצויים מוגדלים.

יקיר אוקנין: מעבר לכך יש עוד פתרונות רבים.

יקיר אוקנין: אנחנו מבקשים בכל לשון של בקשה שתהיה משולב לאורך הדרך.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: מה לגבי באר שבע?

צביה סעדוו: אני רוצה להתייחס לדברים שנאמרו פה, גם על ידי המנכ"ל, לגבי הארנונה המשולמת לעיריית באר שבע כפי שנאמר פה.

צביה סעדוו: חשוב לי להדגיש שעיריית באר שבע מעודדת תעשייה במסגרת הסמכויות שניתנו לה בצו הארנונה.

צביה סעדוו: היא הגדירה את תעריף הארנונה לתעשייה הזול ביותר, תעריף בדומה למגורים, ומפעל חרסה נכלל בכך.

משה גפני: עיריית באר שבע היא עירייה טובה.

משה גפני: היא פועלת על פי החוק.

משה גפני: זה לא עומד לדיון עכשיו.

משה גפני: עם כל הכבוד, אני סיימתי את הדיון.

משה גפני: אני מבקש לסכם אותו.

משה גפני: הכול טוב ויפה.

משה גפני: עיריית באר שבע היא עירייה טובה.

משה גפני: היא פועלת על פי מה שהיא צריכה לפעול.

משה גפני: אני מבקש קודם כול, מר עידו שפר, מנכ"ל חרסה, לא הגיע לדיון, הוא גם לא ענה לי בטלפון.

רועי רגרמן: עידו שפר יושב איתם וישב איתם.

משה גפני: בסדר, סתם אני רק אומר לך.

משה גפני: חיפשתי אותו אתמול.

משה גפני: אני הרי לא מתעצל, אני מדבר עם האנשים.

משה גפני: הוא אמר שהוא יחזור אליי והוא לא חזר.

משה גפני: הוא אמר למזכירה שלי: "מי מחפש אותי?

משה גפני: גפני?

משה גפני: לא עכשיו, אחזור אליו לפי הסדר.

משה גפני: " הוא כנראה התכוון לסדר של פסח, אבל אליי הוא לא חזר.

משה גפני: עם כל הכבוד, כשמדובר על עובדים ואני מקיים את הדיון הזה, מטעם המדינה אני נמצא בעניין הזה, מותר לו אחרי שהוא קיבל כסף – לפני הרבה שנים אבל הוא קיבל כסף – לענות.

משה גפני: יש מצב חירום.

משה גפני: אז תעיר לו בבקשה על העניין הזה.

משה גפני: בסדר, מצדי שלא יענה.

משה גפני: אני מבקש לשבת עם העובדים ולדווח לי מחר מה קרה עם העניין הזה.

משה גפני: האם אתם לוקחים את ההצעה הזאת עם המפעלים?

משה גפני: אנחנו נסכים להיכנס גם למפעלים האחרים שלכם.

משה גפני: אם אין פתרון – מה הצעתם לעובדים ועל מה הוויכוח?

משה גפני: אני רוצה לדעת.

משה גפני: טל אוחנה, אני מבקש ממך – לא יכול להיות שמר רגרמן יבוא לכאן ואילו נציגי החברה השנייה בכלל לא מגיעים לכאן.

משה גפני: אני מבקש לדעת מה התפתח עם העניין הזה.

משה גפני: אני רוצה לראות מה קורה בהמשך.

משה גפני: אדוני מנכ"ל משרד הכלכלה והתעשייה, אני מבקש - - -

מיקי לוי: רגע, אני רוצה להגיד משהו על הנושא.

מיקי לוי: עידו סופר, אתם ביקשתם להוסיף תוספות לכל נושא הרפורמה של התמרוקים אחרי שגמרנו עם משרד הבריאות?

מיקי לוי: לכן זה תקוע?

עידו סופר: לא, לא.

מיקי לוי: תראו, אם אתם תוציאו את הרפורמה לדרך אז המפעל יחיה כי חלק מן הרפורמה בא להגן על התוצרת המקומית.

מיקי לוי: תוציאו את הרפורמה לדרך.

משה גפני: אדוני מנכ"ל משרד הכלכלה והתעשייה, אני מבקש ממך – אני לא יודע מה הם יעשו.

משה גפני: אתה בעלים-על על מה שקורה פה.

משה גפני: אנחנו נראים עכשיו בעיני עצמנו מדינה בעייתית וקשה, ואתם עומדים בראש העניין.

משה גפני: אני סומך עליכם, אתם אנשי מקצוע.

משה גפני: אני מבקש שתגידו לי מה קרה עם הנושא של חרסה ומה קרה עם הנושא של אמיליה.

משה גפני: אני רוצה לדעת מה קרה.

משה גפני: אבקש מכם – אביא את זה כנראה לוועדה באיזו צורה.

משה גפני: אם יהיה פתרון – יהיה פתרון; ואם לא יהיה פתרון – לעשות הכול על מנת לגבות מהם את הכסף.

שלמה קרעי: לא רק הם אלא גם רשויות המס.

משה גפני: אתה מפריע לי.

משה גפני: המצב הזה לא יכול להיות, שמתנהלים בצורה כזאת.

רועי רגרמן: קבוצת חמת לא קיבלה שום דבר.

רועי רגרמן: - - -

משה גפני: זה הדבר השני.

משה גפני: אני מבקש לדעת לגבי העניין הזה.

משה גפני: ואז אני מבקש ממך להיכנס לעניין של פניציה.

משה גפני: יש הסכמה של ראש הממשלה, יש הסכמה של שר הכלכלה.

משה גפני: יכול להיות שאני אמנה גם מישהו מן הוועדה שייכנס לעניין, נראה.

משה גפני: בינתיים – הרי מה קרה?

משה גפני: הזהירו אותי החברים שלי ואמרו לי: אל תביא את חרסה לדיון, אל תביא את אמיליה לדיון.

משה גפני: למה?

משה גפני: בגלל שאנשים יבואו וידברו על פניציה וילכו.

משה גפני: שימו לב אל מה שקורה פה ליד השולחן, תראו.

אלברט הלוי: נמצא פה יושב-ראש הוועד של פניציה שלא מדבר.

משה גפני: בסדר, אני איתך.

משה גפני: אני מסכים.

משה גפני: לא על זה דיברתי.

אלברט הלוי: כשאני מדבר זה אחרת.

משה גפני: בסדר, אני מכיר, אני יודע.

משה גפני: אני מבקש להיכנס לעניין הזה.

משה גפני: אם תגיד לי שאין פתרון – אגיד לחברים שאין פתרון.

משה גפני: לא הכול בידיים שלי.

משה גפני: גם לא הכול הוא ועדת הכספים.

משה גפני: זה לא הנושא של טורקיה, זה לא הנושא של מה שדיברנו עליו עד עכשיו.

משה גפני: אני חושב שיש פתרון.

משה גפני: יצאתי אופטימי מן הפגישה עם ראש הממשלה, יצאתי אופטימי מן השיחה עם אלי כהן שר הכלכלה.

משה גפני: לדעתי יש פתרון.

משה גפני: המדינה מוכנה להיות בעניין הזה.

משה גפני: כאשר דיברתי ואמרו לי במשרד האוצר: רגע אבל יכולה להיות השלכת רוחב - - -

שי רינסקי: יש לך היום מפגש, עם אנשיך, עם מנכ"ל פניציה.

שי רינסקי: תגשש איתו, תראה.

משה גפני: בסדר, אנחנו נדבר, אנחנו נראה.

משה גפני: אני אומר לך מהניסיון שלי פה במשך 30 שנים, אין דבר שהוא לא פתיר, אין.

משה גפני: אמר לי מישהו במשרד האוצר, שהם קמצנים חבל-על-הזמן, לא יודע מאיפה הם למדו את זה.

משה גפני: אחרי זה כשהם יוצאים לשוק הפרטי הם נהיים מאוד פזרנים – סתם.

משה גפני: אתה מסתכל עליי כאילו אמרתי את הדבר הכי חשוב בעולם.

עופר כסיף: אבל אמרת הפעם את האמת ...

משה גפני: אני בעד החרדים.

משה גפני: הוא אמר לי במשרד האוצר – דיברתי איתו כדי שהוא יידע שהתביעה היא ממני ולא מכם.

קריאה: עם מי דיברת?

משה גפני: עם מי שדיברתי במשרד האוצר.

משה גפני: הם אומרים: נכון, בסופו של דבר אם ראש הממשלה יהיה בעניין אפשר יהיה למצוא פתרון, אולי בהחלטת הממשלה או במשהו, אפשר יהיה למצוא פתרון.

משה גפני: אני אומר לך שאפשר למצוא פתרון.

משה גפני: אם תגיד לי שלא – תדבר עם פניציה, תדבר עם האנשים, נראה, נחשוב, נמצא פתרון.

אורלי דקר: אני רוצה לעזור עם עוד פתרון, בבקשה, ברשותך.

משה גפני: לא, תודה רבה.

מיקי לוי: אני מבקש להגיד משהו לפרוטוקול.

מיקי לוי: שרגא ברוש, תקשיב בבקשה.

מיקי לוי: הנושא של רכש גומלין – שלחתי לך מכתב וגם שרגא.

מיקי לוי: יש לי כאן את צו בית המשפט הזמני שאוסר.

מיקי לוי: זה בנפשנו.

מיקי לוי: ההשלכה – זה לא רק אוטובוסים אלא מחר זה צינורות וכן הלאה.

משה גפני: בעניין רכש גומלין אמרתי לך: אני לא יכול לעשות את זה בישיבה הראשונה.

משה גפני: דיברתי עם השר.

מיקי לוי: זה בנפשנו.

מיקי לוי: זה לא רק אוטובוסים.

משה גפני: אני יודע, אבל לא את כל הדברים אני יכול לעשות עכשיו.

מיקי לוי: אתה יכול.

אורלי דקר: אין סחר הוגן במדינת ישראל.

אורלי דקר: משרד הכלכלה שצריך לאכוף את זה לא אוכף את זה וכך מאפשר תחרות לא חוקית, לא תקינה, שהורסת את הכלכלה הישראלית והתעשייה הישראלית.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: הישיבה נעולה.