ועדת הכספים, כנסת 21, פרוטוקול מספר 5, 2019-05-13 13:15

משה גפני: אנחנו עוברים לדיון על נושא תדמור.

משה גפני: קיימנו על כך דיונים, וגם היינו שם בבית הספר.

משה גפני: הייתה החלטת ממשלה להוציא מכרז כדי להמשיך להפעיל את בית הספר הזה.

משה גפני: יצא מכרז.

משה גפני: המכרז נכשל, בין היתר מכיוון שהמחיר שדרשו על שכירות של המבנה היה גבוה ואנשים בסופו של דבר לא היו בעניין.

משה גפני: ביקשתי שלא לקבל החלטה לגבי העניין הזה.

משה גפני: אני רוצה לדעת איפה עומדים הדברים עכשיו.

משה גפני: מי יודע לענות?

מיקי לוי: מה אתם מפחדים?

מיקי לוי: מי כאן מתדמור?

מיקי לוי: תגידו לנו.

משה גפני: למה לא מוציאים מכרז ומוזילים את מחיר השכירות?

משה גפני: אז יהיה אפשר להפעיל את זה.

מאיר שמרה: אני לא מתקצב.

מאיר שמרה: אני יודע להסביר לכבודו את כל התהליך.

מאיר שמרה: אני משנה למנהל רשות החברות הממשלתיות.

מאיר שמרה: אזכיר לכולם שלפני כמה שנים הוצאנו את המכרז אחרי מאמצים עילאיים, כנראה גם של הפורום הזה ושל כבודו.

מאיר שמרה: אפילו התייצבנו בשבילך בבני ברק כדי - - -.

מאיר שמרה: זה לא היה טריוויאלי.

מאיר שמרה: צריך להגיד שבתקופה מסוימת אפילו העסק הזה עמד על סף חדלות פירעון, עובדים לא קיבלו משכורת.

מאיר שמרה: בערב סוכות התכנסנו בכפר המכבייה והבאנו 30 מיליון שקל אל תוך התהליך הזה, מתוך רצון להוציא את המכרז הזה לזכיין אזרחי ולהמשיך את הפעילות הזאת.

מאיר שמרה: יחד עם זאת, צריך להגיד שמעבר לרצון הטוב שלנו – אנחנו גם לא אמרנו שהמדינה כמדינה הולכת להתעשר מן התהליך הזה, נשים לרגע את הנושא של שכר הדיור בצד, כי ידענו כולנו מלכתחילה, עם כל הרצון שלנו ושלי לקדם את הפחתת שכר הדירה, בסוף היה ברור לכולם שזה אחד ממרכיבי העניין, עם כל הרצון הטוב להפוך את זה ליותר כדאי ממה שזה כרגע.

מאיר שמרה: לשאלתך איפה הדברים נמצאים – כרגע הם נמצאים בזה שהמכרז לא צלח.

מאיר שמרה: אני מנהל ועדת היגוי ועומד בראשה, שחברים בה נציגי הממשלה השונים.

מאיר שמרה: אין להם סמכות לתקצב אבל יש להם סמכות לדון באלטרנטיבות.

מאיר שמרה: האלטרנטיבות שאנחנו ראינו כאפשריות כרגע הן או לעשות פירוק מסודר ומדורג של המקום הזה, מבחינת העובדים, גם אם יכולות להיות ספקות לגבי ההסכם שנחתם, אפרופו תהליך הפרטה, לקיים את המחויבות שלנו מבחינת הפיצויים המוגדלים על בסיס אותו הסכם שנעשה תחת חסותך, לפעול בצורה מסודרת כדי שגם נושים לא ייפגעו וגם התלמידים.

מאיר שמרה: האלטרנטיבה הזאת נועדה למזער נזקים, הן מבחינת התחייבות כספית, הן מבחינת כלל הגופים שכרגע משתמשים במקום הזה, תלמידי בית ספר או מי שמקבל קורסים פרטיים או דרך התמ"ת, כדי לעשות את זה בצורה מושכלת ומדורגת כדי שכמה שפחות ייפגעו.

מאיר שמרה: האלטרנטיבה השנייה, שהיא לא עניין של בחינה, היא האפשרות לחדש את המכרז ולהפוך אותו ליותר אטרקטיבי.

מאיר שמרה: הדבר שאני יכול להגיד שהוא לטובת העניין – נדרשים כמה עשרות מיליוני שקלים, זה לפחות מה שראינו.

מאיר שמרה: אנחנו לא ניהלנו את המכרז.

מאיר שמרה: מינינו את ברי בר-ציון כמפרק.

מאיר שמרה: מה-wording הכתוב שהובא בפנינו ראינו שזה לא עניין של ודאות, גם אם יופחת שכר הדירה, שהדבר הזה יצליח, וייתכן שנדרש יותר מזה.

מאיר שמרה: גם כך לא היו הרבה קופצים על המציאה, להבנתי.

מאיר שמרה: אבל זו אלטרנטיבה שאמרנו שאם יהיו לה מתנדבים, אם יהיה רצון כן ואמיתי אז היא תהיה פיסיבילית.

שגית אפיק: אתה מתכוון: מתנדבים לתקצוב.

מאיר שמרה: כרגע צריך להגיד ביושר, אף אחד לא הרים את הכפפה הזאת, ורשות החברות היא לא גוף מתקצב.

מאיר שמרה: אם אדוני ישאל אותי לגבי מה אני חושב על האפשרות הזאת אז אולי אביע את דעתי, אבל היא לא רלוונטית כרגע.

שלמה קרעי: איפה נמצא בית הספר?

משה גפני: בהרצליה.

שלמה קרעי: אולי נעביר את בית הספר לדרום ונפתור עוד בעיה בדרך.

משה גפני: הם די ישמחו על ההצעה הזאת שלך.

משה גפני: בדרום זה לא ייפתח אבל מהרצליה זה ייצא.

משה גפני: הם רוצים את הקרקע.

מיקי לוי: ברור, חד-משמעית.

משה גפני: בסדר, הבנתי.

משה גפני: מי הוא נציג משרד העבודה והרווחה?

משה גפני: משה כץ, בבקשה

משה כץ: מה שאני יכול להגיד על בית ספר תדמור, שחגגו לו לפני כמה שנים יובל, שבית הספר הכשיר יותר מ-50,000 בוגרים.

משה כץ: היום התמזל מזלי לאכול פה בכנסת ארוחת צוהריים ומי שהכין פה את ארוחת הצוהריים הוא בוגר תדמור.

משה כץ: היה טעים מאוד.

משה כץ: לבית הספר מוניטין גדול.

משה כץ: במשרד העבודה יש לנו יותר ביקוש מאשר היצע.

משה כץ: חסרים לנו בתי ספר למלונאות.

משה כץ: יש לנו תקציבים לקורסים.

משה כץ: יושבת כאן נציגת התאחדות המלונות.

משה כץ: אנחנו מקבלים מהתאחדות המלונות בקשות לעובדים.

משה כץ: אבל במצבו הנוכחי בית הספר תדמור חייב לעבור שיפוץ אם הוא רוצה להמשיך ולהתקיים.

משה גפני: המשרד שלכם יוכל לתרום 5 מיליון שקלים לעניין הזה?

משה גפני: אני הולך לאסוף עכשיו כסף ממשרדי הממשלה.

משה כץ: אנחנו נוכל לתרום קורסים ככל שהם יוכלו לממש.

משה גפני: 5 מיליון שקל תוכלו לתרום לעניין?

משה גפני: תוכלו לדבר עם השר או עם המנכ"ל או עם מישהו?

משה כץ: אני צריך לשאול.

משה כץ: יושבת לידה שרה פריזרוביץ', מנהלת אגף הכספים.

שרה פריזרוביץ': אני מאמינה שהמשרד יוכל לעמוד ב-5 מיליון שקל.

משה גפני: יוכל לעמוד בזה.

משה גפני: מי נמצא פה ממשרד התיירות?

משה גפני: מה אתה אומר: תוכלו לתת 5 מיליון שקלים?

משה גפני: שר התיירות כתב מכתב נוגע ללב.

פנחס שני: אני סמנכ"ל המשרד.

פנחס שני: המשרד הסכים להעמיד את הסכום שהוא העמיד לטובת קורסים בתדמור בעבר, שזה 2 מיליון שקלים.

משה גפני: 5 מיליון שקלים – פעם ראשונה, פעם שנייה ...

פנחס שני: אני לא יודע להתחייב בשלב זה.

מיקי לוי: כמה אתה צריך?

משה גפני: אפשר להוציא מכרז, להוזיל את מחירי השכירות ואז אפשר להפעיל את זה.

משה גפני: לאן התלמידים ילכו?

מיקי לוי: הם ייזרקו לרחוב.

משה גפני: אם יפתחו בית ספר במקום אחר אז לא יצטרכו כסף?

משה גפני: יצטרכו פי מיליון כסף.

שלמה קרעי: אם תמכור בהרצליה ותבנה בדרום?

משה גפני: אבל אני אכלתי שם קש.

שלמה קרעי: מה עשו עם עיר הבה"דים?

שלמה קרעי: היום זה הדבר הכי מוצלח.

משה גפני: אל תבלבל אותי.

משה גפני: יש שם מקום יוצא מן הכלל.

משה גפני: צריך לעשות שם שיפוצים.

משה גפני: העברנו 30 מיליון שקלים.

משה גפני: לא הצליחו במכרז מכיוון שהמחיר יקר מאוד.

משה גפני: המחיר היקר מאוד מעלה אצלי חשד שהם פשוט לא רוצים שהמכרז יצליח.

משה גפני: לא שאני יודע.

משה גפני: אני מעריך שלא.

משה גפני: ואז המדינה תוכל למכור את המקום הזה, הוא מקום "חבל על הזמן".

משה גפני: תיסע לשם ותראה.

משה גפני: בבית הספר הזה יש חיילים, יש שם חרדים וחילונים, יש שם כל מה שאתה רוצה בחברה.

שלמה קרעי: בדרום לא יהיו?

משה גפני: בדרום יצטרכו להשקיע כסף.

שלמה קרעי: העלות של הקרקע והבניין בהרצליה שווה פי שלושה ממה שתעשה בדרום.

משה גפני: לאט-לאט.

משה גפני: קח קצת אוויר לנשימה, זה בסדר גמור.

מיקי לוי: כל מהלך פה לוקח שנים.

משה גפני: משרד התיירות, לא קיבלתי תשובה בסוף.

פנחס שני: עניתי תשובה על 1.8 מיליון שקל.

משה גפני: אני מבקש 5 מיליון שקל.

פנחס שני: אחזור הביתה ואבדוק.

משה גפני: תחזור הביתה ותגיד שאני מבקש.

משה גפני: אני רוצה ניסיון נוסף, לפני שיהיו פה האשמות מיותרות, להוזיל את המחירים כדי להפעיל את בית הספר ולעשות את השיפוצים.

משה גפני: אני לא יודע מה נעשה עם ה-30 מיליון שקל.

משה גפני: אני מניח שיעשו דברים.

משה גפני: היה צריך להוזיל מחירים, היה צריך לפתור את הבעיה הזאת.

מאיר שמרה: כבודו, בואו לא נתבלבל: ה-30 מיליון שקלים לא נועדו לתמוך ביזם.

מאיר שמרה: הם נועדו לתמוך בתקופת הגישור כדי שהדבר הזה ייעשה באופן מסודר ושתהיה משכורת לעובדים.

משה גפני: בסדר, אין לי טענה.

משה גפני: אם היה אפשר לתת 30 מיליון שקל, צריך להוזיל את המחירים ולהביא עכשיו עוד 15 מיליון שקל כדי שייעשה ניסיון לא לבזות אותנו, לראות שאנחנו מצליחים לעשות את הדבר הזה.

פנינה בן דוד: אני מהתאחדות המלונות.

פנינה בן דוד: אני רוצה להדגיש, מעבר למה שאמרו החברים שלי ומשרד העבודה, שיש לנו כיום מחסור של 4,500 עובדים מקצועיים בענף.

פנינה בן דוד: אנחנו משוועים לכוח אדם מקצועי.

פנינה בן דוד: בשנים האחרונות נסגרו בית ספר דביר – דן גורמה; בית ספר לני בנתניה, שלצערי הרב הבניין היום עומד נטוש והפך להיות למאורה של סמים וזונות; בית ספר למלונאות בערד; השלוחה של המכללה הטכנולוגית.

משה גפני: בקיצור: יש ביקוש לזה.

פנינה בן דוד: כל אלה נסגרו לצערנו הרב, וגם השלוחה המקצועית במכללת הדסה.

פנינה בן דוד: יש לנו מחסור נוראי במקומות להכשרה, במיוחד באזור המרכז.

פנינה בן דוד: אני מבינה שרוצים אולי להקים בנגב, אבל עדיין רוב התלמידים שיגיעו מן המרכז צריכים מקום במרכז.

משה גפני: אם יהיה מכרז חדש ויוזילו את המחירים, אתם תשתתפו?

פנינה בן דוד: גם במכרז הקודם – אני יודעת שכמה רשתות רציניות של מלונות קיבלו את המכרז, אבל מה שקרה, כפי שאתה אומר: המחיר גבוה, וגם צריך להשקיע בבית הספר במצבו הנוכחי כדי שיהיה ראוי וטוב.

משה גפני: אם ייצא מכרז, האם העבודה שלי עכשיו היא לריק מבחינתך?

פנינה בן דוד: צריך להשקיע בבית הספר היום 40–50 מיליון שקל בשביל להביא אותו למצב ראוי.

פנינה בן דוד: אם יהיה סיוע בשיפוץ אז ברור שזה יהיה כדאי ואז יקפצו על זה.

אלישבע דדון: אני יועצת בית הספר.

אלישבע דדון: אני מלווה כבר שנים את כל נושא ההפרטה.

אלישבע דדון: הייתי פה לפחות שש פעמים.

משה גפני: היה כבוד בשבילנו.

אלישבע דדון: גם בשבילי.

אלישבע דדון: לפגוש אותך היה כבוד מעל ומעבר.

אלישבע דדון: חשבתי והאמנתי שאני באה היום בעצם להודות לוועדה על ההתגייסות שלה לטובת המקום הזה, שהוא באמת נכס, הוא יהלום כי הוא מציל תלמידים.

אלישבע דדון: אני רואה את הצד הטיפולי שלו, אני רואה את התלמידים שיוצאים אחר כך לתעשייה כאנשים תורמים, כאזרחים טובים למדינה.

אלישבע דדון: אני שומעת כל מיני רעשי רקע שמדברים על פתיחת סוג של תדמור במקום אחר ולהשקיע שם 15 או 30 מיליון שקלים, בעוד שקיים המקום, הפוטנציאל קיים.

אלישבע דדון: נכון, צריך לשפץ.

אלישבע דדון: אז מה?

אלישבע דדון: ניתן הכסף, נבחר המפרק ואנחנו כל העובדים התייצבנו כמו חיילים מאחוריו לטובת העניין.

אלישבע דדון: אז מה היה כל הדבר הזה?

אלישבע דדון: אז איפה ההפרטה?

אלישבע דדון: זה היה כאילו-הפרטה?

אלישבע דדון: זה היה סגנון של: "טוב, אם יצליח – יצליח, ואם לא יצליח – לא יצליח"?

אלישבע דדון: מה קרה פה?

אלישבע דדון: ומה יהיה עם כל התלמידים שלנו?

אלישבע דדון: לזרוק אותם לרחוב?

אלישבע דדון: הם לא ילכו למקום אחר.

אלישבע דדון: הם אומרים את זה במצח נחושה, וההורים שלהם לא יתנו להם לעבור לשום מקום אחר.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: עוד מישהו רוצה?

שרה פריזרוביץ': אני סגנית מנהל האגף להכשרה.

שרה פריזרוביץ': בלי הפחתה משמעותית של דמי השכירות – חבל על הזמן, גם אם נשתתף בשיפוץ אף אחד לא ייגש.

שרה פריזרוביץ': אם אין פה את אנשי הדיור הממשלתי ואין הפחתה בדמי השכירות – חבל על הזמן.

משה גפני: משרד האוצר.

יוחנן נתנזון: אני רוצה לומר עוד מילה.

יוחנן נתנזון: אני נציג ההסתדרות.

משה גפני: אמרתי: משרד האוצר.

משה גפני: בבקשה.

עמרי בן חורין: אני מאגף התקציבים במשרד האוצר.

עמרי בן חורין: צריך להגיד שלאורך המכרז – נאמרו פה כל מיני אמירות – מי שהיה מעורב באמת במכרז מכיר את זה, עשינו מאמצים כדי שזה ייצא מתוך כוונה אמיתית שההחלטה תצליח, לא מתוך ניסיון לסמן וי ולעבור הלאה.

עמרי בן חורין: מתוך זה גם לא ביקשנו תמורה, ודמי השכירות לתקופה המוערכת לשיפוץ הופחתו, וגם בנושא העובדים עדיין יש התחייבות שלנו לממן עלויות פרישה כדי לאפשר ליזם, אם זה יהיה רלוונטי, באופן כלכלי יותר להציע הצעה.

עמרי בן חורין: לצערנו לא הגישו הצעות והמספרים ששמעתי לאורך הדרך לגבי עלויות שיפוץ הרבה יותר גבוהים ממה שנאמר פה.

עמרי בן חורין: גם בדיקת כדאיות כלכלית שנעשתה לא תומכת בזה שדי בהורדת דמי השכירות כדי לעזור.

פנינה בן דוד: גם השיפוץ.

עמרי בן חורין: אפשר גם וגם וגם, זה אחלה, אבל בסוף גם צריך להגיד אם העלות של השיפוץ - - -

משה גפני: מה תעשו עכשיו?

עמרי בן חורין: לא משנה איזו חלופה תהיה, אם זה יהיה שם או במקום אחר - - -

משה גפני: יעבירו את זה לדרום כפי שחבר הכנסת קרעי אומר.

עמרי בן חורין: אני לא מחליט איפה זה יהיה, אני לא הגורם המקצועי להגיד איפה צריך בית ספר.

עמרי בן חורין: אם יצטרכו במרכז – שיהיה במרכז; ואם צריך בדרום – שיהיה בדרום.

עמרי בן חורין: אבל בכל מקרה, גם פתרון לעובדים, גם פתרון לתלמידים וגם פתרון להכשרה יהיה בכל קונסטלציה, לא משנה מה.

משה גפני: ה"גם" הזה שעליו דיברת, כמה הוא עולה?

משה גפני: לבנות מקום חדש.

עמרי בן חורין: נשים את זה בצד.

משה גפני: שמתי בצד.

משה גפני: את מה אשים באמצע?

עמרי בן חורין: הפתרון לעובדים יינתן בכל מקרה, גם כשיהיה זכיין.

משה גפני: אבקש מכם 5 מיליון שקלים לפחות, כנראה 7 מיליון שקל.

עמרי בן חורין: אנחנו סבורים שזה לא יעזור.

משה גפני: מאה אחוז, בסדר.

משה גפני: זה העבודה שלנו.

משה גפני: אתם תבואו לפה ואשאל אתכם מה עשיתם עם העניין.

מאיר שמרה: אדוני היושב-ראש, נניח שיהיו פה 5 מיליון, 5 מיליון ו-5 מיליון שקלים.

משה גפני: כן, אז מוציאים מכרז חדש.

מאיר שמרה: אני חושב שזה לא נכון מבחינת האירוע.

משה גפני: אני חושב שזה כן נכון.

משה גפני: מותר לנו להיות חלוקים.

מאיר שמרה: תן לי, אני קצת מכיר את המספרים.

מאיר שמרה: כדי לייצר עכשיו תהליך חדש, מעבר ל-15 מיליון השקלים שאנחנו מנסים לאגור פה, זה מצריך עוד תקצוב.

משה גפני: הם ישתתפו במכרז.

מאיר שמרה: אגב, הם לא משתתפים.

מאיר שמרה: הם הבעלים.

משה גפני: לא משנה, בסדר.

עמרי בן חורין: אני אוהב מאוד את התאחדות המלונות אבל לא הייתי בונה עליהם לשום תקצוב, לא פעם ולא היום.

עמרי בן חורין: התאחדות המלונות גם לא השתתפה בשום שלב בדרך.

עמרי בן חורין: לצפות שזה יקרה עכשיו?

מאיר שמרה: אם אדוני יודע להביא לנו 50 מיליון שקל אז יש על מה לדבר.

מאיר שמרה: 15 מיליון שקל - - -

משה גפני: למה 50 מיליון שקל?

משה גפני: תגיד: 100 מיליון שקל.

מאיר שמרה: פלוס 15 מיליון שקל שיהיו עכשיו לתהליך נוסף.

מאיר שמרה: נצטרך לממן את כל ההליך.

משה גפני: בסדר, תודה רבה.

משה גפני: ברי בר-ציון, אם ייצא מכרז חדש ואנחנו ננסה להתקדם עם הוזלה במחירי השכירות, האם המכרז הזה יצליח לפי דעתך?

ברי בר-ציון: אני לא יכול להגיד אם המכרז הזה יצליח או לא יצליח.

ברי בר-ציון: אני יכול לומר שבתנאים הנוכחיים המכרז הזה לא יכול להצליח.

משה גפני: מה זה "התנאים הנוכחיים"?

ברי בר-ציון: התנאים הנוכחיים הם התנאים שנקבעו מראש.

מיקי לוי: מה עקב אכילס במכרז?

משה גפני: אבל אם נשנה את התנאים?

משה גפני: אני עובד בניסיון לשנות את התנאים, שהשכירות תרד.

שלמה קרעי: מה החוליה החלשה?

מיקי לוי: מה החוליה החלשה במכרז?

מיקי לוי: על מה צריך להתגבר?

מיקי לוי: על שכר הדירה?

ברי בר-ציון: אני יכול לומר לכם רק מה שנאמר לי על ידי אותם מתמודדים שנראו רציניים יותר, שניים–שלושה.

משה גפני: מה אמרו?

ברי בר-ציון: הם אמרו שבסכומים הנוכחיים – זה מה שאדוני אמר הרגע – לא יכולים להתמודד.

משה גפני: אבל אם יהיה שינוי?

ברי בר-ציון: אם יפחיתו – ישמחו להתמודד.

ברי בר-ציון: אף אחד לא הבטיח לי, כפי שאמר מר שמרה - - -

משה גפני: אבל אז יתמודדו.

משה גפני: יש עוד מישהו שרוצה להתייחס?

משה גפני: אני פשוט כל כך עצבני.

משה גפני: בבקשה.

יוחנן נתנזון: אני יושב-ראש ההסתדרות במרחב השרון.

יוחנן נתנזון: בנושא תדמור אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, יש ביקוש של תלמידים, למרות המצב הנוכחי, ואם הוא ישתפר אני חושב שזה יבורך ויבואו עוד.

יוחנן נתנזון: תלמידים רוצים להתקבל.

אלישבע דדון: הביקוש עולה מיום ליום.

גיא כהן: אני מן הנוער העובד והלומד.

גיא כהן: אנחנו פועלים בבתי ספר מקצועיים בכל הארץ, ביניהם גם תדמור.

גיא כהן: קודם כול אני מודה לך מאוד על הניסיונות לתמוך במקום, הם חשובים מאוד.

גיא כהן: אני רק רוצה להגיד שבנוסף למקום העבודה, מדובר על מקום שמציל עשרות נפשות ובני נוער בכל שנה מן הרחוב, נערים שלפעמים יכולים להיות במצב קשה מאוד, מוציא אותם עם תעודת מקצוע ביד, עם עתיד תעסוקתי.

גיא כהן: המדינה תפסיד, מעבר למקום הנהדר והחשוב הזה והעובדים שיאבדו את מקום עבודתם, גם בני נוער שהאופק שלהם ייעלם והאפשרות שלהם להשתלב בחברה תימחק.

שלמה קרעי: מה זה עשרות בני נוער בכל שנה?

שלמה קרעי: כמה תלמידים בית הספר מחנך בשנה?

ברי בר-ציון: כרגע יש 71 תלמידים בין כיתות י'–יג'.

אלישבע דדון: סליחה, מספר התלמידים ירד רק בעקבות סדרת הכתבות, שאני לא יודעת מי רץ לעיתונות להוציא אותן.

אלישבע דדון: רק בעקבות זאת ירד מספר התלמידים.

אלישבע דדון: ביום הפתוח שעשינו היו קרוב ל-40 תלמידים.

אלישבע דדון: כמה הגיעו להיבחן?

אלישבע דדון: 15.

אלישבע דדון: היום אנחנו עולים ל-20 לאט-לאט.

משה גפני: כשאנחנו היינו אצלכם כמה תלמידים היו?

אלישבע דדון: היו יותר מ-100 תלמידים והמספר ירד רק בגלל הפרסום של העיתונאים.

אלישבע דדון: אני לא יודעת מי רץ לעיתונות עם זה.

שלמה קרעי: נראה קצת חסר פרופורציה: 50 מיליון בשביל 61 תלמידים.

משה גפני: זה כדי להעמיד את זה.

אלישבע דדון: לפני ארבע שנים היו בסביבות 200 תלמידים, 180 תלמידים.

אלישבע דדון: המספר הולך ויורד בעקבות המצב הזה שאתם שומעים עליו.

משה גפני: יש כאן מישהו מאגף הנכסים?

זהר קליין: אני מחטיבת הנכסים בחשב הכללי.

זהר קליין: עמדת הדיור, כפי שהם אומרים: אנחנו כבר נתנו הקלות משמעותיות מאוד.

זהר קליין: בעצם בסוף פה צריך להחליט איזה סבסוד או איזה כסף רוצים לתת, ולא בהכרח שאתם רוצים מעולם הדיור.

זהר קליין: אנחנו נתנו כבר, מחקנו חובות עבר.

זהר קליין: רצינו לתת שנה וחצי פלוס שלוש שנים.

משה גפני: אני מבקש לסכם את הדיון.

משה גפני: אני איש מקצוע בעניין של תדמור.

משה גפני: כיושב-ראש ועדת הכספים אין לי שם שום אינטרס ואין לי שם שום דבר.

משה גפני: אני איש מקצוע בעניין הזה.

משה גפני: כשאני שומע אותך אני מקבל עוד יותר - - -.

משה גפני: יש פה מחדל שאי אפשר לתאר אותו.

משה גפני: מדובר על בית ספר שלדעת כולם צריך אותו, יש ביקוש.

משה גפני: המקום מצוין.

משה גפני: אם היו משפצים אותו בכלל זה היה משהו בלי שום בעיה, וכולם אומרים שיש ביקוש, נקודה.

משה גפני: הייתה החלטה שיוצאים למכרז.

משה גפני: ובמכרז המחירים גבוהים מאוד.

משה גפני: ניסו להיכנס לעניין הזה כמה יזמים ונפלו מכיוון שהשכירות גבוהה מאוד.

משה גפני: פשוט לגמרי, לא צריך להיות כלכלן גדול.

משה גפני: את אומרת שנתתם הנחות – זה בסדר.

משה גפני: לפי המצב שלכם, עם המרובעות של משרד האוצר והחשב הכללי – אז נתתם הנחות.

משה גפני: לא זו ההתייחסות.

משה גפני: לא מדובר על משהו עסקי, שבמשהו עסקי יש פחות הנחות או יותר הנחות.

משה גפני: פה צריך לעשות מכרז שבו המחיר של השכירות יהיה זול.

משה גפני: אם המחיר של השכירות יהיה זול אנשים ישתתפו במכרז.

משה גפני: אם לא השתתפו במכרז אז לפחות עשינו את כל מה שנדרש.

משה גפני: אם לא, המשמעות של העניין, עוד מישהו יבוא ויבדוק את זה בעוד כמה שנים, מה קרה.

משה גפני: הרי יראו את המקום הזה, יראו את הביקוש שיש לבתי ספר מן הסוג הזה וישאלו: מה קרה לו? למה?

משה גפני: אז יגידו שהיה מכרז וזה נפל.

משה גפני: יהיה בפרוטוקול פה שאני אמרתי שהמכרז נפל בגלל שלא הוזילו מחירים, כי השכירות גבוהה, לכן המכרז נפל.

משה גפני: אני מבקש מכל המשרדים, שכל אחד יעשה שיעורי בית.

משה גפני: יש לנו את משרד העבודה והרווחה, יש לנו את משרד התיירות – השר דיבר איתי, השר שלח מכתב, ויש לנו את משרד האוצר.

משה גפני: משרד האוצר גם כן –כפי ששמרה אומר בצדק, אם זה ילך למקום אחר זה יעלה כסף.

משה גפני: משרד האוצר הולך להשקיע כסף בדבר שהוא לא יודע בכלל מה יהיה, או שהוא הולך להשקיע כסף בדבר שהסיכוי שיזכו במכרז הוא סיכוי גבוה?

משה גפני: אני מבקש שכל אחד יביא כסף לעניין הזה ולצאת למכרז נוסף.

משה גפני: אני מבקש לא לסגור את המקום, פשוט לא לסגור את המקום.

משה גפני: המציאות הזאת – אתם לא יכולים לתאר לעצמכם מה המשמעות של העניין.

משה גפני: בסופו של דבר היא משמעות לא טובה.

משה גפני: אם לא היינו מדברים על העניין הזה אז לא היינו מדברים עליו, זה היה עובר כמו הרבה דברים שעוברים במדינה, עם נזק גדול בדרך.

משה גפני: זה לא יעבור כך באוויר.

זהר קליין: ברשותך, הייתה אינדיקציה שגם אפס שכירות, גם שכירות בחינם לחלוטין לא תהיה כלכלית לחברות המתמודדות.

שרה פריזרוביץ': בואו ונבדוק את זה.

משה גפני: את רוצה לעזור לי?

זהר קליין: אנחנו כאן כדי להראות את המציאות.

משה גפני: אמר המפרק קודם שאם המצב יהיה כזה שיוזלו המחירים אנשים ישתתפו במכרזים.

משה גפני: הוא לא יכול לדעת מה יקרה בסוף המכרז.

משה גפני: אני כן יכול לדעת, אני יודע ממה שאני שומע מאנשים שהמכרזים האלה, אם אכן ייצאו עם הוזלה של המחירים – ותזכרי שאנחנו לא מדברים על עסק מסחרי, אנחנו מדברים על בית ספר, שיש ביקוש לתלמידים האלה.

משה גפני: התלמידים הולכים לרחוב.

משה גפני: המציאות הזאת – אני מעריך שהמכרז הזה ייצא אל הפועל.

משה גפני: אם לא ייצא אל הפועל – עשינו את כל מה שנדרש.

משה גפני: אני מבקש משלושת המשרדים האלה לעשות שיעורי בית.

משה גפני: אני מבקש עוד דבר, כל עוד לא מוקמת ועדת כספים קבועה – אנחנו עדיין ועדה זמנית ואני לא יודע מה יהיה בסוף - - -

אלישבע דדון: אנחנו מתפללים לכך שתמשיך.

משה גפני: יש כמה דברים שצריך להתפלל להם, זה לא הדבר היחיד.

אלישבע דדון: אני מוכנה להתגייס לכול.

משה גפני: ואז כשתהיה ועדת כספים קבועה אנחנו נקיים דיון נוסף, אנחנו נשמע מה היו תוצאות הדברים.

משה גפני: אני מבקש עד אז לא לפרק את זה, לא להשאיר אותנו במצב שבו עם כל העבודה שעשו פה כל חברי הוועדה, וגם אנחנו – צריך לחכות עד שתהיה ועדה קבועה, עד שתהיה ממשלה חדשה.

משה גפני: לא לעשות מחטף שעלול להיראות כמחטף.

משה גפני: אני יודע שאתם לא מתכוונים לזה אבל תמתינו עוד, זה לא הרבה זמן ונראה אז מה עושים.

משה גפני: אני מבקש תשובות מן המשרדים.

אברהם (אבי) ניסנקורן: קודם כול אני רוצה להביע הערכה למעקב שלך אחרי הנושא הזה במשך כל כך הרבה זמן.

אברהם (אבי) ניסנקורן: דבר שני, יש פה בעצם החלטת הפרטה, שהיא החלטה לא פשוטה אף פעם לארגון עובדים, להסתדרות וכולי, וארגוני העובדים לקחו את זה על עצמם וגם שיתפו פעולה בהחלטת ההפרטה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אי אפשר להפוך החלטת הפרטה להחלטת סגירה – זה דבר שלא יכול להתקבל לדעתי.

משה גפני: גם לא התקבלה החלטה כזו.

אברהם (אבי) ניסנקורן: זה יעביר מסר גרוע.

אברהם (אבי) ניסנקורן: צריך איזו יציבות במערך קבלת ההחלטות.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אם יש החלטת הפרטה צריך לקיים אותה באותו מקום ולמצוא פתרון, ולא להגיד: אופס, הפכנו את זה לסגירה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: זה גם משאיר טעם לא טוב ,שהכוונה מלכתחילה הייתה בסופו של דבר להגיע לסגירה.

שלמה קרעי: להפרטות הבאות.

אברהם (אבי) ניסנקורן: נכון.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אם המכרז נכשל אז צריך לייצר פתרון, כפי שאמר היושב-ראש, למכרז עצמו, לייצר מצב שהוא מצליח, אבל לא להגיד: דה פקטו נעבור לסגירה באיזו דרך ובשרשור של סגירה עתידית, כי זה יעבור למקום אחר ובסופו של דבר אנחנו נגיע לסגירה מהר מאוד, כאשר המשק צריך את זה.

מיקי לוי: אני רוצה להבהיר לממונה על הדיור הממשלתי.

משה גפני: זה אגף התקציבים.

מיקי לוי: לא חשוב, הם ביחד.

מיקי לוי: הייתי בבניין הזה.

מיקי לוי: שיבהיר ליושב-ראש הוועדה מה יכולתה של המדינה להוריד את שכר הדירה לכמה וכמה שנים כדי שהעסק הזה יורץ.

מיקי לוי: אין ברירה אחרת.

מיקי לוי: אני לא אומר: מכאן ועד להודעה חדשה.

מיקי לוי: אני לא מבקש שמישהו יוריד שכר דירה מהיום ועד עוד עשר שנים, אבל לכמה צעדים קדימה, כדי שאותו אחד שירצה לגשת למכרז ולהפעיל את המקום יוכל לעשות את זה.

מיקי לוי: בבקשה תעביר את הבקשה לדיור הממשלתי.

מיקי לוי: כמה כסף?

מיקי לוי: אתה רוצה שאשאל ברחל בתך הקטנה?

עמרי בן חורין: שנה וחצי.

מיקי לוי: שנה וחצי לא מספיקים.

מיקי לוי: יש לו לשפץ, יש לו עניינים.

עמרי בן חורין: עוד שלוש שנים וחצי עם 40% מגובה השומה.

עמרי בן חורין: זה הבדלים דרמטיים.

עמרי בן חורין: זה לא אפס.

מיקי לוי: תביא לדיון הבא את הממונה על הדיור הממשלתי, אם לא תהיה ברירה.

משה גפני: יש נושאים שמגיעים לכאן - - -

מיקי לוי: שהם לא תמיד כסף.

מיקי לוי: הם לא כסף.

מיקי לוי: הם ילדים.

משה גפני: תעשו לי טובה.

משה גפני: אני אומר לכם בידידות, זה סיפור שצריך להתגבר על הבעיות בו, אחרת ההיסטוריה תשפוט את כולנו, דעו את זה.

משה גפני: מי שהיה שם יודע.

משה גפני: הרי מישהו יבוא ויגיד: רגע, מה קרה?

משה גפני: למה זה קרה?

משה גפני: יהיה ביקוש לתלמידים מן הסוג הזה או לבית ספר מן הסוג הזה.

משה גפני: אני מבקש שני דברים.

משה גפני: דבר אחד, אני מבקש שהמשרדים יחזרו עם תשובות.

משה גפני: דבר שני, אני מבקש לא לעשות שום צעד בלתי הפיך כל עוד לא מתכנסת ועדת הכספים הקבועה.

משה גפני: בסדר, שמרה?

משה גפני: אתה בעל הבית.

משה גפני: אני צריך את העזרה שלך.

מאיר שמרה: לא בטוח שאני בעל הבית.

משה גפני: לא חשוב, אבל מספיק לי שאתה תגיד כן והכול בסדר.

מאיר שמרה: אני לא אומר כן או לא.

מאיר שמרה: אצטרך לראות מי הוא בעל הבית האמיתי בעניין הזה.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: רק תגיד לי.

משה גפני: שלא תהיה מין עשייה כזאת, שפתאום אני שומע שהעניין הזה נגמר.

משה גפני: צודק אבי ניסנקורן, הוא אומר נכון: מה יגידו?

משה גפני: הרי לא הייתה החלטת ממשלה על סגירה.

משה גפני: הממשלה החליטה על הפרטה ובסוף ההפרטה הגיעה לסגירה?

משה גפני: אסור שזה יקרה, תאמינו לי.

משה גפני: אני לא נגדכם, אני אתכם, אבל אני בעד תדמור.

משה גפני: ממש חבל על בית הספר הזה.

משה גפני: יכול להיות שלא יצליח, אז בסדר, אז אנחנו מושיטים ידיים ואומרים: עשינו את כל מה שאפשר.

משה גפני: אם אי אפשר – גמרנו, מה לעשות.

משה גפני: אני מחכה לקבל תשובה מן המשרדים בתוך עשרה ימים.

משה גפני: בסדר?

משה גפני: גם משרד האוצר.

משה גפני: יש לכם כמה מיליארדים של עודפים.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: הישיבה נעולה.