ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 231, 2017-07-24 00:00

אברהם נגוסה: שלום לכל המשתתפים, ברוכים הבאים.

אברהם נגוסה: נקיים היום דיון בנושא מצבם של כ-75,000 פליטי שואה ממדינות חבר העמים בישראל.

אברהם נגוסה: פנו אלי פליטי שואה והתלוננו על מצבם הכלכלי הקשה, על מחסור בדיור ציבורי, קשיים בהיעדר פנסיה ועל כך שאי ידיעת השפה העברית והשוני התרבותי מאוד מקשים עליהם להסתדר בארץ בגיל מבוגר.

אברהם נגוסה: מאחר ומדובר בכ-84,000 פליטי שואה ממדינות חבר העמים שהוועדה שלנו דאגה לזכויותיהם, מצאתי לנכון להיענות לבקשתם לדיון דחוף.

אברהם נגוסה: עיקר טענתם היא שמרבית משרדי הממשלה אינם מבחינים בין פליטי השואה לניצולי שואה.

אברהם נגוסה: לכן זו הנקודה שאנחנו צריכים להבין, כי בדרך כלל אנחנו קיימנו דיונים בעניינם של ניצולי שואה, אבל יש פה עניין של פליטי שואה, לא כל כך מדגישים את הנושא הזה וגם לא רואים את זה בהפרדה.

אברהם נגוסה: זו הנקודה שאנחנו מתמקדים היום, לא בניצולי שואה אלא אנחנו מתמקדים בפליטי השואה.

אברהם נגוסה: מי שדוחפת יחד אתי את הנושא הזה, חברת הכנסת טלי פלוסקוב.

אברהם נגוסה: את רוצה לומר כמה מילים?

טלי פלוסקוב: אני אשמח להתחיל.

אברהם נגוסה: אוקיי.

אברהם נגוסה: לאחר מכן נשמע מיהודה דוידוב.

אברהם נגוסה: יש לנו רשימה.

אברהם נגוסה: בבקשה.

טלי פלוסקוב: תודה אדוני היושב ראש, תודה קודם כל על קיום הדיון, אני חושבת שזה מאוד מאוד חשוב, דווקא לאור דו"ח מבקר המדינה שיצא בנושא של ניצולי שואה, ואני רוצה דווקא להגיד משפט.

טלי פלוסקוב: אני לא חושבת שצריך להעביר איזה שהוא קו הפרדה בין ניצולי שואה כאלה או אחרים, מה הם עברו.

טלי פלוסקוב: הם עברו את הימים הכי קשים במלחמת העולם השניה.

טלי פלוסקוב: מי היה בגטו, מי היה במחנות, מי היה פליט, ואני למדתי בהיסטוריה מה זה להיות פליט ואיך האנשים האלה ברחו מהנאצים.

טלי פלוסקוב: המילה "ברחו" לא נשמעת טוב, זו לא הייתה בריחה כי הם רצו לרוץ מהם, כי פשוט גרמו להם או הכריחו אותם לפנות את המקומות שהם היו גרים, ותבין, אמא שלי לדוגמה נולדה בינואר 1942 וסבתא שלי עם 11 ילדים שלה הייתה צריכה לעבור ממולדובה לבולקנס - - - שאמא שלי נולדה כבר שם והיא הייתה בהריון עם 11 הילדים.

טלי פלוסקוב: תבינו מה זה היה, תחת פצצות, תחת איומים נוראיים מצד הנאצים, אז האנשים האלה עברו גיהינום ומזל שהם נשארו איתנו, לפחות אלה שהם נמצאים ואלה ששרדו את המלחמה.

טלי פלוסקוב: למה אני חושבת שהדיון הזה מאוד מאוד חשוב?

טלי פלוסקוב: אנחנו מדברים על קבוצה באמת מאוד גדולה, סדר גודל של עד 80,000 איש שהם יוצאי ברית המועצות לשעבר.

טלי פלוסקוב: האנשים האלה הגיעו לארץ בגיל די מבוגר.

טלי פלוסקוב: קשה מאוד להגיד שהאנשים האלה, לצערי הרב, עכשיו אני אומרת משפט מאוד קשה, אבל לי מאוד קשה להגיד שהאנשים האלה הפכו להיות לחלק מהחברה הישראלית.

טלי פלוסקוב: לצערי הרב לא.

טלי פלוסקוב: מכמה סיבות.

טלי פלוסקוב: חלק מהם תלוי בנו כחברה, חלק מהם תלוי בהם.

טלי פלוסקוב: כן האנשים האלה הגיעו בגיל מאוד מבוגר, ואני אשמח אם חצי מהאנשים, אגב, הגיעו לכאן אנשים מכרמיאל ומערד ובאר שבע ומירושלים כמובן, ובית שמש, אלה אנשים, קבוצות של אנשים כאלה הם גרים באמת בכל הארץ, מפוזרים, אבל הם עובדים ביחד.

טלי פלוסקוב: יש להם נושאים שמאחדים אותם.

טלי פלוסקוב: אחד מהם, ובעיני הכי חשוב, זה חוסר בשפה העברית.

טלי פלוסקוב: האנשים האלה לצערי הרב לא מדברים שפה עברית עד כדי כך שהם ידעו להסתדר לבד בחיי היום יום.

טלי פלוסקוב: וכמה שהם יותר מבוגרים, הם צריכים את העזרה של אנשים שיטפלו בהם.

טלי פלוסקוב: אני לא אקריא את כל המסמך, אבל את המסמך הזה הכין יושב ראש עמותה שהיא נקראת - -

קריאה: ילדי השואה למען העתיד.

קריאה: הסיפור היה ככה, היה התאחדות יוצאי שואה בישראל, - - -

טלי פלוסקוב: לא חשוב במקרה הזה.

טלי פלוסקוב: באמת לא חשוב.

טלי פלוסקוב: מה שאני רוצה להגיד שהעמותה הזאת פרושה בכל הארץ, היא מטפלת בקשישים, האנשים שחברים בעמותה הזאת הם אלה שמטפלים בקשישים, הם אלה שנכנסים לאנשים לשאול מה שלומם, הם אלה שמביאים פרח ליום הולדת, הם אלה שהרבה פעמים פותחים את המקרר ובודקים האם יש מה לאכול במקרר הזה או לא, והאנשים האלה עושים את זה בהתנדבות מלאה.

טלי פלוסקוב: וזה מה שצריך לקחת בחשבון.

טלי פלוסקוב: הם כולם פועלים תחת עמותת גג, ששמה חזית הכבוד, והעמותה הזאת פועלת בכנסת, קודם כל העמותה הזאת קיימת כבר עשר שנים, היא מציגה את כל הבעיות הקשורות לניצולי שואה בכנסת, ומול משרדי הממשלה בנושאים שונים.

טלי פלוסקוב: אני חוזרת ואומרת, העמותה הזאת לא נתמכת על ידי המדינה.

טלי פלוסקוב: אני לא מבינה איך, לא מבינה למה זה קורה, אני חושבת שצריך להגיע למצב שהמדינה תכיר בעמותת הגג הזו, חזית הכבוד, כארגון מייצג של נושא של פליטי השואה, כאשר תחתיו כבר נמצאים ארגונים וסניפים בכל הארץ הפרושים.

טלי פלוסקוב: אדוני היושב ראש, אני רוצה רק דבר אחד מהמסמך הזה, אני אתן לך את כל המסמך, אני אבקש להעביר לוועדה, אבל אני רוצה להקריא חלק ממנו.

טלי פלוסקוב: "מדי שנה אנו מלווים לדרכם האחרונה כ-7,000 איש ניצולי השואה.

טלי פלוסקוב: תחשבו חבריי עד כמה המספר מפחיד, ומדי שנה הנתון משתנה שלא בצורה ליניארית ומשמעות הדבר כי זמננו אוזל דרסטית.

טלי פלוסקוב: אין לנו זמן".

טלי פלוסקוב: את זה כותבים ניצולי שואה.

טלי פלוסקוב: "בתהליך יצירת מעשים למתן פתרון לאוכלוסייה זו ברצוני לציין נושא חשוב לטעמי של השתתפותם של הארגונים הוולונטריים כמו תנועת "חזית הכבוד", שתחת קורת גגה משתתפים ארגונים רבים אשר אינם זוכים לתמיכתה של מדינת ישראל כלל, וכלל נדחים להשפעתם ותמיכתם של ארגונים פרטיים למיניהם".

טלי פלוסקוב: אני לא אכנס לפרטים, אמרתי לך על הנושא.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שאנחנו כמדינה צריכים להתעורר.

טלי פלוסקוב: ושני נושאים קטנים בקצרה, אמנם אני יכולה לדבר באמת שעות בנושא הזה, אחד מהם נגעת בנאום שלך בהתחלה בפתיחה, רוב האנשים האלה עדיין ניצולי שואה ללא פתרון קורת גג.

טלי פלוסקוב: אני שמעתי דיונים ושמעתי אמירות של השרים שלנו שאומרים "אין לנו ניצולי שואה ללא פתרון", אני תוהה, ואומרת את זה באחריות והאנשים האלה יושבים פה, יש לנו לא מעט ניצולי שואה ללא פתרון של קורת גג.

טלי פלוסקוב: והנושא השני, אגב, הגשתי הצעת חוק ואני מאוד מקווה שאנחנו כן נצליח לעשות את זה, זה שלפליטי שואה אנחנו נוסיף 10% סיוע לשכר דירה כמו שנתנו לניצולי שואה שעברו גטאות ומחנות.

טלי פלוסקוב: הם משום מה לא זכו לזה, ואני חושבת שזה לא הוגן.

טלי פלוסקוב: והדבר השני, מקרים מזעזעים של המדינה שלא נענית כעזרת סיעוד לניצולי שואה.

טלי פלוסקוב: יש לי מקרים קשים מאוד, וגם במסמך שנתתי לך, יפים קיפניס נתן פה שלוש דוגמאות של אנשים בגיל 80 פלוס, בגיל 91 שאנשים לא מקבלים שעות סיעוד מהמדינה.

טלי פלוסקוב: אני לא מבינה איך זה יכול לקרות במדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: לסיום אני רוצה אדוני, להגיד שיפים קיפניס שעומד בראש הארגון הזה היום עובר ניתוח, עובר צינתור, אני מאחלת לו הרבה בריאות והחלמה מהירה, וזה אדם ששלוש פעמים בשבוע נוסע לעשות דיאליזה ויחד עם כל החיים הקשים שלו היום הוא לא מניח את הדעת, ומטפל בכל האנשים האלה בכל הארץ, ועוד פעם, בהתנדבות מלאה.

טלי פלוסקוב: אדוני, זה מה שיש לי להגיד, ואני מאוד אשמח אם הוועדה בהמלצותיה תציין את הצורך בלהכיר בארגון חזית הכבוד כארגון מייצג של פליטי השואה, יקבל תקציב והוא ידע לחלק את התקציב הזה לאנשים האהל ,הוא ידע שוב פעם להביא אוכל לאנשים, הוא ידע לשלוח אנשים שיטפלו ויבדקו האם הם בכלל בחיים, אתה יודע, היו לנו מקרים שלא נדע, שנכנסו לדירות ואדם שם כבר לא היה בחיים.

טלי פלוסקוב: חייבים לתמוך בארגון הזה, כי הארגון הזה מטפל באותם 80,000 איש, אגב, בכל העמותות הקטנות האלה, הארגונים המקומיים, כולם מסכימים, אין פה ויכוח שחזית הכבוד היא עמותה אחרת.

טלי פלוסקוב: אין פה ויכוח, כולם מסכימים שחזית הכבוד יהיה ארגון מייצג.

טלי פלוסקוב: לכן אנחנו כוועדה, בעיני, אנחנו צריכים לקחת את זה תחת אחריותנו.

טלי פלוסקוב: כדי שזה יקרה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: הצטרף אלינו חבר הכנסת יואל רזבוזוב, חבר הוועדה.

אברהם נגוסה: נמצאים כאן גם נציגי המשרדים, אותם אנחנו נשמע יותר מאוחר.

אברהם נגוסה: אבל קודם כל אנחנו רוצים לשמוע ממר יהודה דוידוב, מ"יד לעזר ישראל", מנכ"ל "חזית הכבוד".

יהודה דוידוב: אני בכמה כובעים כאן, קודם כל כבוד יושב ראש הוועדה, חברת הכנסת טלי פלוסקוב, חבר הכנסת יואל רזבוזוב, דנה יקרה, המון תודה על ההתייחסות והסיוע, לכל פניה אתם עוזרים לנו וזה חשוב.

יהודה דוידוב: ההשתתפות של נציגי משרדי ממשלה בישיבה הזאת בעצם אומרת הכל.

יהודה דוידוב: אני עוד מעט אתייחס לזה.

דנה גורדון שושני: תיכף תגיע מרשות לניצולי השואה, היא בדרך מתל אביב במיוחד אלינו.

יהודה דוידוב: אנחנו רוצים לראות נציגים של משרדי ממשלה.

אברהם נגוסה: [ יש ממשרד הקליטה ולדימיר שקלאר ויש את משרד הרווחה פה, עירית ירושלים, הביטוח הלאומי.

טלי פלוסקוב: גם הסוכנות היהודית.

יהודה דוידוב: הצטרפה אלינו חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

אברהם נגוסה: אתה עושה את העבודה שלי.

אברהם נגוסה: הצטרפה אלינו חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יהודה דוידוב: המטרה של הישיבה הזאת באמת עכשיו לבוא פעם ולתמיד להגיד ולהסביר מי אלה ניצולי השואה, מי אלה פליטי השואה, ואני רוצה להצטרף למילים של טלי פלוסקוב שאמרה מ-2014, 84,000 פליטי שואה ממדינות חבר העמים הם ניצולי שואה לכל דבר.

יהודה דוידוב: אבל מה זה פליטי שואה?

יהודה דוידוב: קצת היסטוריה.

יהודה דוידוב: ב-1939 התחילה מלחמת העולם השניה, התחיל גל ראשון של פליטים מאירופה, פולין, הונגריה וממדינות אחרות.

יהודה דוידוב: הגל הראשון הזה, ברוב המקרים חיפשו את המקומות בברית המועצות לשעבר ומדינות אחרות.

יהודה דוידוב: ב-1941 התחילה המלחמה של גרמניה נגד ברית המועצות לשעבר.

יהודה דוידוב: אז החל הגל השני של פליטי השואה.

יהודה דוידוב: הגל הראשון ב-1939 עם תחילת המלחמה, מאירופה, פולין וכמה מדינות, ואחר כך עם תחילת מלחמת העולם השניה ברית המועצות הגל השני.

יהודה דוידוב: אנחנו היום רוצים לדבר בעיקר על אותם אנשים שהיו צריכים לעזוב מקומות מגורים מתחת לפצצות, במצב מאוד קשה, בין 1941 מיוני, עד סוף 1942.

יהודה דוידוב: באותם הזמנים הועברו ממקומות מגורים, ברחו, ואני לא יודע מה, במצב מאוד קשה כ-17 מיליון איש, ביניהם 24.8% יהודים.

יהודה דוידוב: צריך לקחת את זה בחשבון.

יהודה דוידוב: כרבע מ-17 מיליון איש היו יהודים.

יהודה דוידוב: הוקמה ועדה מסוימת, והוועדה הזאת החליטה שלא עכשיו עוזבים וקודם כל חושבים על תושבים וילדים וקשישים אלא קודם כל על תעשיה, בטחון, אנשי רכבת, אנשי תעשיה צבאית, על המפעלים, ואז אנשים בורחים, נפגעים ונרצחים מתחת לפצצות, בעצם עוברים גיהינום.

יהודה דוידוב: יש הרבה תמונות, אבל אני רוצה לציין שפעם ראשונה פה בישראל יצא ספר שמסביר מה זה פליטי שואה וסיפור חייהם של פליטי השואה.

יהודה דוידוב: מה שהם עברו, לא משנה אם היו בגטו, נלחמו נגד נאצים, היו בסיביר, היו באסיה במקומות אחרים ובדרך מחלות, בדרך רעב והרבה דברים.

יהודה דוידוב: זה פלוס מינוס פליטי שואה.

יהודה דוידוב: ב-2014 בזכות החוק שפה נמצא גם ידידנו יואל רזבוזוב הועבר חוק שסוף סוף פליטי שואה קיבלו זכויות של ניצולי שואה.

יהודה דוידוב: מדובר על 84,000 פליטי שואה ממדינות חבר העמים.

יהודה דוידוב: אם אנחנו נחבר לזה גם וטרנים, גם בלוקדניקים, גם גטאות, מדובר על כ-100,000 מחצית מניצולי שואה בישראל דוברי השפה הרוסית.

יהודה דוידוב: ויש לנו קשיים רבים.

יהודה דוידוב: קודם כל התייחסות ואי מוכנות של משרדי ממשלה לטיפול ותמיכה באותם אנשים שלא יודעים את השפה.

יהודה דוידוב: מדברים על מיצוי זכויות, על תמיכה נפשית.

יהודה דוידוב: איזו תמיכה נפשית יכולה להיות עכשיו אם אנשים לא יודעים עברית?

יהודה דוידוב: התמיכה הנפשית לאותם 100,000 איש צריכה להינתן בשפה הרוסית.

יהודה דוידוב: אז יש אנשי מקצוע שיכולים לעשות, ואם אין, צריך לעשות קורסי הכשרה.

יהודה דוידוב: יש לנו רופאים, פסיכולוגים, פסיכיאטרים, עובדים סוציאליים, בשביל לבוא ולתת להם קודם כל את השירות הניתן.

יהודה דוידוב: אחד מהנושאים החשובים, אני רוצה לציין את ארגון חזית הכבוד שהוא ארגון גג שמאחד את כל ההתאחדויות והארגונים ועמותות שונות בישראל, ממדינות חבר העמים.

יהודה דוידוב: מדובר על ארגון וטרנים עם 80 סניפים ושלוחות, מדובר על התאחדות פליטי שואה של יפים קיפניס שטלי דיברה פה עם 35 סניפים ברחבי הארץ מדובר על ארגון בלארוס, כ-32 סניפים ברחבי הארץ.

יהודה דוידוב: מדובר על התאחדות אוקראינה כ-35 סניפים, התאחדות קווקז כ-24 סניפים, ופה אני מגיע לנקודה החשובה ביותר.

יהודה דוידוב: כל האנשים האלה כוח עצום, פועלים בהתנדבות ללא תנאים אדוני היושב ראש, אין שיתופי פעולה עם הרשות המקומית, אין שיתופי פעולה עם שירותי רווחה.

יהודה דוידוב: למה אין שיתופי פעולה?

יהודה דוידוב: יש לנו מנטליות תרבותית שלא מאפשרת לרוב מוחלט של פליטי שואה לגשת למשרדי הרווחה, לשירותי הרווחה.

יהודה דוידוב: כי זה סטיגמה.

יהודה דוידוב: פליטי שואה דוברי שפה רוסית כמעט לא מבקרים בשירותי רווחה.

אברהם נגוסה: אז מה אתה מציע?

אברהם נגוסה: שיטופלו במסגרת העמותות?

יהודה דוידוב: אני מגיע עכשיו לנושא העמותות.

יהודה דוידוב: כל ההתאחדויות והעמותות האלה היום פועלים בהתנדבות בלי כל תמיכה.

אברהם נגוסה: אתם לא מקבלים תמיכות ממשרד הקליטה?

טלי פלוסקוב: לא.

יהודה דוידוב: בכלל.

טלי פלוסקוב: לא.

טלי פלוסקוב: כי למה?

טלי פלוסקוב: כי הם יותר מעשר שנים בארץ.

קריאה: לא, זה לא נכון.

קריאה: אני אתייחס אחר כך.

קריאה: זה לא נכון.

אברהם נגוסה: עמותות זה משהו אחר.

טלי פלוסקוב: אנחנו היינו בדיון אצלך בוועדה - - -

יהודה דוידוב: אני לא מדבר על משרד הקליטה, עכשיו הכי חשוב, משרד הקליטה דווקא מבחינת מחלקות הקליטה זה אחד מהגופים הראשונים שאותם פליטי שואה פונים לרשויות, למה?

יהודה דוידוב: כי שם יש נציגים שמדברים בשפה הרוסית, שם מקבלים אותם, שם מקשיבים, אבל הבעיה במשרד הקליטה.

אברהם נגוסה: אני רוצה למקד את העניין.

אברהם נגוסה: קודם טענת שמערכת שירות הרווחה, יש את המערכות הקיימות כלומר שהממשלה עובדת דרך המערכות הממשלתיות הקיימות בשטח.

אברהם נגוסה: עכשיו אתה אומר, בגלל הסטיגמה הם לא מציעים לשם.

אברהם נגוסה: אני שאלתי האם אתה מציע אם כך שזה יהיה רק בטיפול של עמותות?

יהודה דוידוב: אני מציע שצריך לתת כוח קודם כל בהחלט לאותן העמותות שיכולות להיות כח גם לאותם השירותים, שירותי הרווחה ברשות המקומית לבוא ולסייע יותר אפקטיבי לכמה שיותר תושבים פליטי שואה וניצולי שואה בעיר.

יהודה דוידוב: בהחלט.

אברהם נגוסה: אם המערכות האלה יקחו עובדים מקצועיים דוברי רוסית, האם זה יכול גם לעזור?

יהודה דוידוב: אני עובד גם בעירית אור עקיבא, עברתי את כל התחומים מהיחידה להתנדבות, תכניות ניצולי שואה, יועץ ראשי לאזרחים ותיקים והמון המון תכניות, הכנתי תכנית אב ישובית של משרד לאזרחים ותיקים, בין הפיילוט הראשונים, אני אומר שזאת לא הבעיה.

יהודה דוידוב: הבעיה עכשיו שאותם נציגים, אותן התאחדויות בשביל לקבל תקציבים, צריכים להגיש תכניות.

יהודה דוידוב: הבעיה של משרד הרווחה, הבעיה העיקרית שאת כל התכניות צריך למלא בעברית, צריך להעביר תכניות של התאחדויות וארגונים באמצעות שירותי הרווחה ברשויות ואז יש זמן מוקצב, אבל למרות שעשינו את זה, משרד הרווחה לא קיבלו את התכניות האלה, ויש פה דוגמאות, יושבים אנשים, עשרות תכניות שדווקא ישבנו אני ודוקטור ברמן וטלי פלוסקוב במשרד הרווחה על בתים חמים ומועדונים, ישבנו, קיבלנו החלטה, מילאנו טפסים, נציגים שלנו בארבע ערים, יש פה מירושלים, יש פה נציגים שלנו מכרמיאל, נציגים שלנו מנהריה, נציגים מקצרין, עשרות ישובים, מבני עיש התקשרו.

יהודה דוידוב: מילאו טפסים, עד היום שקל אחד לא קיבלו עבור פעילות של מועדונים.

יהודה דוידוב: בו זמנית משרד הרווחה החזיר המון כספים, מיליונים, למשרד האוצר.

יהודה דוידוב: למה זה חשוב?

יהודה דוידוב: כי הנושא החשוב ביותר זה בדידות.

יהודה דוידוב: אם אין לנו פעילות חברתית, אם אין לנו פעילויות של מועדונים, אם אין לנו פעילויות של בתים חמים, אם אין לנו עכשיו קשר בין שירותי הרווחה לראשי ארגונים והתאחדויות, איזו פעילות יכולה להיות?

יהודה דוידוב: אותם אנשים מבקרים את מרותקי הבית, מבקרים.

יהודה דוידוב: אין להם אפשרות תקציבית של כמה גרושים, כמה שקלים, לקנות זר פרחים או איזו עוגה לבוא לבקר את החולה?

יהודה דוידוב: כל הנסיעות האלה, כל ההוצאות האלה הם עושים על חשבונם בהתנדבות.

יהודה דוידוב: צריך לתת כוח לראשי ארגונים, צריך לתת כוח לארגון, צריך לקבל ולהכין, זה שאומרים שאנחנו עכשיו בונים תכנית אב וזה, היינו כבר שם.

יהודה דוידוב: אין זמן.

יהודה דוידוב: כל חודש הולכים לעולמם כאלף איש.

יהודה דוידוב: כל שנה, בין 7,000 ל-12,000 הנתונים אומרים בין 12,000 ואז אני מתבייש היום שפתאום באים ואומרים משרד האוצר שעכשיו הגדלנו את המענק השנתי של 3,600 ל-3,960, 360 שקל, כי זה פחות משקל ליום, זה בושה למדינה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: הנקודה ברורה.

אברהם נגוסה: בוא נתקדם.

יהודה דוידוב: אני רוצה עוד להתייחס, בו זמנית, כשדיברתי על שני גלים של פליטי שואה, הגל הראשון שעלו עד 1953, הם מקבלים דמי הבראה, הם מקבלים 2,200 שקל וחודש, וגם, אבל למה עכשיו פליטי שואה, למה הם לא מקבלים את זה?

יהודה דוידוב: אותם פליטים עברו, סבלו, כולם ביחד.

יהודה דוידוב: אז מי שעלה עד 1953 מקבל, מי שעלה עכשיו בשנות התשעים, לא.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להבהיר.

טלי פלוסקוב: קודם כל אנחנו מדברים על קבוצת פליטי שואה.

טלי פלוסקוב: אלה שאלו ארצה - - -

אברהם נגוסה: מה המעמד בחוק?

טלי פלוסקוב: הם פליטי שואה שמקבלים מענק שנתי.

טלי פלוסקוב: זה נקרא ככה.

טלי פלוסקוב: פליטי שואה שמקבלים מענק שנתי.

טלי פלוסקוב: בסך הכל כולם פליטי שואה, ויש חלוקה בעיני מאוד לא הוגנת, בין אלה שהגיעו לפני 1953 ואלה שהגיעו אחרי 1953.

טלי פלוסקוב: אלה שהגיעו לפני 1953 מקבלים 2,200 שקל מינימום בחודש - - -

יואל רזבוזוב: אבל זה ניצולי שואה, לא?

טלי פלוסקוב: לא, גם פליטי שואה שהגיעו לפני 1953.

יהודה דוידוב: מדובר על פליטי שואה מאירופה, פולין - - -

טלי פלוסקוב: נכון.

טלי פלוסקוב: הם מקבלים 2,200 שקל בחודש.

טלי פלוסקוב: אלה שעלו אחרי 1953, מקבלים מענק שנתי נכון להיום, 3,960 שקל.

טלי פלוסקוב: מה שנתנו להם עכשיו ב-2014, זה באמת פטור לרכישת תרופות שזה מאוד חשוב, ואת המענק השנתי הזה.

יהודה דוידוב: פרט האחרון, אותם אנשים מ-84,000 פליטי שואה, כ-75,000 מקבלי קצבה וכולם גרים בעוני.

יהודה דוידוב: גרים מתחת לקו העוני.

יהודה דוידוב: אף אחד לא מדבר על זה, ועל זה צריך לדבר.

יהודה דוידוב: 300 שקל, 360 שקל, צריך קודם כל למצוא פתרון לפחות בכמה שנים, 1,000 שקל בחודש, להוציא אותם מהקו הזה.

יהודה דוידוב: וכשאומרים אין כסף, אני יודע גם את הסעיפים היכן שיש כסף.

יהודה דוידוב: אני לא רוצה להיות ציני פה, כל יום נפטרים אנשים, כל שנה אלפי אנשים ואז יש כסף.

אברהם נגוסה: אני מבין שיש פה שני דברים שאתה מציג, דבר אחד – להעצים את העמותות, כי העמותות הן אלה שנותנות את השירותים בהתנדבות, ולכן צריך תקציבים לעמותות כדי לתת שירותים בשפה שלהם, בתרבות שלהם, במנטליות שלהם.

אברהם נגוסה: זה כיוון אחד.

אברהם נגוסה: הכיוון השני, אתה אומר שגם הטיפול הכלכלי של הקשישים באופן פרטני, יש פה הפרדה בין מי שעלה לפני 1953, ואחרי.

אברהם נגוסה: לכן אתה רוצה שהם יהיו כולם אותו דבר.

יהודה דוידוב: נכון.

אברהם נגוסה: אוקיי.

אברהם נגוסה: יש פה קוים ברורים שאנחנו צריכים - - -

יהודה דוידוב: אנחנו גרים במדינה שוויונית.

טלי פלוסקוב: אגב, זה גם מתבטא בתשלום לאלמנות/אלמנים, מי שלפני 1953 ואחרי.

טלי פלוסקוב: יש שם כמה דברים שהם לא שווים וזה לחלוטין לא צודק.

אברהם נגוסה: הבנתי.

אברהם נגוסה: יש פה אנשים שרצו עוד לדבר, אני מבקש בקיצור, כי אם הוא כבר אמר את זה, חבל לחזור, ועדיף לקבל הסברים מנציגי המשרדים לנקודות שהוא העלה.

אברהם נגוסה: אבל אם מוכרחים לדבר, אני באמת מכבד אתכם אבל תעשו זאת בקיצור.

אברהם נגוסה: מיכאל אולשנסקי בבקשה.

מיכאל אולשנסקי: בוקר טוב מכובדיי, אדוני היושב ראש, חברי כנסת.

מיכאל אולשנסקי: דיברו על מה שרציתי לדבר, גם שמעתי.

מיכאל אולשנסקי: אני רוצה טיפה לחדד, בקיצור.

מיכאל אולשנסקי: לחדד את המצוקה של האנשים שלנו.

מיכאל אולשנסקי: אני יושב ראש ארגון יוצאי בלארוס.

מיכאל אולשנסקי: חבר שלי יושב ראש ארגון יוצאי אוקראינה בחו"ל, אבל הוא הסמיך אותי גם לדבר על הארגון שלו.

מיכאל אולשנסקי: לנו יש 32 סניפים בארץ, לאוקראינה 35, כמעט 70 סניפים.

מיכאל אולשנסקי: המתנדבים שלנו מטפלים באלה שנשארים בבית בלי לזוז, או חולים, או מרותקים לעגלות.

מיכאל אולשנסקי: אני רוצה אדוני היושב ראש לחדד לך שתצייר תמונה בראש, האדם הזה, או האנשים האלה שמרותקים לביתם, אין עברית, לא יכולים לצאת לאירועים, הרווחה לא מגיעה, שתבין, המנטליות שלנו של יוצאי רוסיה וברית המועצות לשעבר, לא ללכת לבקש.

מיכאל אולשנסקי: זה בושה.

מיכאל אולשנסקי: מתביישים.

מיכאל אולשנסקי: אנשים מאוד מכובדים, היו שם עורכי דין, רופאים, קצינים, הם לא יבואו לרווחה לבקש נדבה.

מיכאל אולשנסקי: הם אומרים נדבה.

מיכאל אולשנסקי: מה שהמדינה נותנת, תודה וזהו.

מיכאל אולשנסקי: אז הם לא נרשמים אפילו כי זו בושה.

מיכאל אולשנסקי: אז הם יושבים בבית, לא יוצאים, חולים, המתנדבים שלנו קונים בונבוניירה ובאים לבקר אותם.

מיכאל אולשנסקי: שתדע דבר אחד שרציתי להגיד, דבר אחד משמח אותם בבית, כמוני גם, אותו דבר משמח גם אותי בבית.

מיכאל אולשנסקי: הילדים שלהם מהבוקר עד הלילה עם שעות נוספות עובדים.

מיכאל אולשנסקי: כל הזמן עובדים כי צריך לשלם גם משכנתא, גם ארנונה, גני ילדים, צהרונים ורוצים גם פעם אחת בשנה לנסוע כמה ימים לחו"ל.

מיכאל אולשנסקי: מי משמח את אלה שנשארים?

מיכאל אולשנסקי: הנכדים.

מיכאל אולשנסקי: הם יושבים איתם מהבוקר עד הלילה, בקיץ, בחופש, הילד חולה או משהו קרה, הנכדים.

מיכאל אולשנסקי: שנכדים לא יודעים רוסית גם ברוב המקרים.

מיכאל אולשנסקי: אבל הם יושבים איתם, זו התמונה שתצייר.

מיכאל אולשנסקי: והם נשארים בודדים במדינה טובה, מדינה של יהודים, הם נשארים באי בודד, בדירה שלו, הם נשארים בודדים.

מיכאל אולשנסקי: את זה רציתי לחדד, כי כל היתר אני מסכים וזה אותו דבר.

מיכאל אולשנסקי: תודה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אמיליה לרין בבקשה.

אמיליה לרין: תודה.

אמיליה לרין: אני ד"ר אמיליה לרין, אני חברת הנהלה של ברית ותיקי מלחמת העולם השניה, וגם יושבת ראש ארגון של אנשים שהיו במצור בלנינגרד, היום סנט פטרבורג, בזמן מלחמת העולם השניה.

אמיליה לרין: היום אנחנו ביחד, גם וטרנים, גם בלוקדניקים ביחד באותו ארגון, בארגון הזה ישנם כמעט 10,000 אנשים וזה וטרנים ובלוקדניקים שסבלו הרבה בזמן מלחמת העולם השניה, והיום 87% מהאנשים האלה חיים בעזרה של הביטוח הלאומי והמצב שלהם מאוד קשה, חוץ מזה שהם לא יודעים את השפה, מצב כלכלי מאוד קשה, בגלל שרוב האנשים גרים עדיין בשכירות ומצב הדירות אתם יודעים, זה עתיד מאוד מאוד רחוק, והגיל של האנשים האלה מ-75 עד 100, בממוצע 87, וזה מאוד חשוב לשפר את המצב, לא היום, לא מחר.

אמיליה לרין: אלא אתמול.

אמיליה לרין: אם לא עושים את זה, האנשים האלה לא יכולים לקבל עזרה בגלל הגיל שלהם.

אמיליה לרין: חוץ מזה אני רוצה להגיד שבשנה הזאת לוטרנים מלאו 40 שנה, וטרנים ובלוקדניקים אנחנו עושים הרבה בשביל לעשות את כל הדברים שקשורים לזכר היהודים שהיו בזמן מלחמת העולם השניה, וזה גם מאוד מאוד חשוב.

אמיליה לרין: אמרו שבכל הארץ יש 80 סניפים היכן שהאנשים האלה נפגשים, זה מאד חשוב.

אמיליה לרין: בסניפים האלה הם נפגשים, הם שומעים הרצאות, הם לומדים שפה ולומדים לפעמים מחשב, הם נפגשים ומדברים, בגלל שבגיל הזה המון אנשים גרים לבד וזה מאוד מאוד חשוב להם לדבר בשפה שלהם ולשמוע חדשות ולשמוע מה קרה בעולם וגם במדינה שלנו.

אמיליה לרין: חוץ מזה אני מסכימה עם כל מה שאמרו פה ויש עוד דבר אחד שאני חושבת שמאוד חשוב ואני רוצה לומר, מה שקשור לוטרנים ובלוקדניקים, שיש חוק משנת 2000, בחוק הזה אנשים שמקבלים מביטוח לאומי השלמת הכנסה, מקבלים כל שנה ממשרד הקליטה, באינטגרציה, מענק 3,380 שקל, ואנשים שלא מקבלים השלמת הכנסה לא מקבלים את המענק הזה.

אמיליה לרין: הבלוקדניקים סבלו מאותו מצב של האנשים שמקבלים את המענק.

טלי פלוסקוב: זה וטרנים?

אברהם נגוסה: זה אותו מענק?

אמיליה לרין: לא, זה לא אותתו מענק, זה משהו אחר.

אמיליה לרין: זה מענק שמשולם על ידי משרד הקליטה.

אמיליה לרין: זה מענק אחר.

אמיליה לרין: הם מקבלים פעמיים בשנה חצי וחצי, מ-3,300 שקל.

טלי פלוסקוב: אז לא כולם מקבלים?

אמיליה לרין: לא כולם, מקבל רק מי שמקבל השלמת הכנסה.

אמיליה לרין: בלוקדניקים שהגיעו לארץ בשנות התשעים, התחלנו לעבוד, עבדנו 25 שנה, עכשיו יצאו לפנסיה, בלי פנסיה כמו שאתם יודעים, אם יש פנסיה זה 300 שקל ולא יותר מ-1,000, האנשים האלה עכשיו במצב מאד מאד קשה בגלל שהם הרוב קנו דירות ולא שילמו עדיין משכנתא ויש בבנק קצת כסף ששומרים בשביל בית אבות.

טלי פלוסקוב: במקרה הטוב.

טלי פלוסקוב: לא אצל כולם יש כסף לבית אבות.

אמיליה לרין: במקרה הטוב יש קצת כסף.

אמיליה לרין: ומאוד חשוב לשפר את המצב, וזה מאוד חשוב בגלל שהאנשים האלה היום בממוצע של גיל 79 ובעצם אפשר לעשות את זה, אפשר לשנות, טיפה לעשות תוספת לחוק הזה משנת 2000, זה מאוד עוזר גם לווטרנים, גם לבלוקדניקים שחיים עכשיו במצב מאוד קשה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: ברוך ליוייב

ברוך לובייב: אדוני היושב ראש חבר הכנסת שלום, תודה שהזמנתם אותנו לכאן.

ברוך לובייב: ראיתי שפה הרבה אנשים פונים למשרד הרווחה, אני דווקא רוצה לפנות למשרד החינוך.

ברוך לובייב: הבנתי שהם לא נמצאים פה אבל זה יגיע אליהם.

ברוך לובייב: הארגון שלנו מתעסק ב- - - והסברה בקרב מדינות דוברי תורכית, אנחנו עוסקים בהסברה כלל עולמית גם ואחת המטרות שלנו זה למגר את תופעת האנטישמיות בעולם.

ברוך לובייב: אני רוצה לומר לכם איך אנחנו רואים במסגרת הפעילות שלנו את הבעיה סביב הנושא.

אברהם נגוסה: למה משרד החינוך, למה לא משרד התפוצות?

אברהם נגוסה: לפי ההגדרה שאתה מסביר?

ברוך לובייב: תיכף אני אסביר למה משרד החינוך, כי אני רוצה להפנות את תשומת לבכם דווקא לבעיה של החינוך של הנוער שלנו, נוער שלא יודע מה זה אנטישמיות.

קריאה: אבל הנושא זה פליטי שואה.

קריאה: לא נוער.

ברוך לובייב: בסדר גמור - - -

אברהם נגוסה: הוא אומר, רק רציתי להבין מה שאתה אומר, אמרת תפוצות, אנטישמיות, אני מבין מה שאתה אומר שגם את המורשת של פליטי השואה צריך לחנך את הדואר הצעיר.

אברהם נגוסה: הוא אומר פה בארץ, גם בחו"ל אפשר.

ברוך לובייב: גם בארץ וגם בחוץ לארץ, בוודאי.

ברוך לובייב: ברגע שהנוער שלנו לא יודע מה זה אנטישמיות בכלל, לא יודע מה זה פליטי שואה, לא יודעים את הדברים האלה, ודווקא יש הרבה אנשים שבכלל יוצאים נגד המדינה, מקימים כל מיני ארגונים נגד המדינה, ויוצאים בחוץ לארץ עם כל מיני הכרזות נגד המדינה, אז לכן מה הפלא שהיום האנשים האלה שיושבים כאן, בכלל אף אחד לא מתייחס אליהם.

ברוך לובייב: אז זו נקודה, וכאן אני רוצה להפנות את תשומת לבכם שגם משרד החינוך יסתכל על הדברים האלה, וישקיעו יותר בבתי ספר, בהסברה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: בבקשה מרינה, ממועצת עירית ירושלים.

מרינה קונצביה: אדוני היושב ראש, חברי כנסת.

מרינה קונצביה: אני רוצה להגיד בקצרה, אני רוצה להגיד שאני מסכימה עם כל מה שאמרו פה בהחלט, והבעיה של פליטי שואה בהחלט קיימת, ואת כל הקבוצות, ניצולי שואה, פליטי שואה, בלוקדניקים, אנשים שהיו בגטו, אנשים שעברו את מלחמת העולם השניה צריכים לקבל את התנאים כולם אותם התנאים.

מרינה קונצביה: זו בעצם הפניה לחברי כנסת וזה מה שאתם יכולים להגיד, לחבר את כל הקבוצות האלה ושהם יקבלו את התנאים, אותם תנאים.

מרינה קונצביה: דבר שני שאני רוצה להגיד, אחד מהתנאים האלה שאני רוצה לחדד גם, טלי דיברה על זה, ואני פשוט נתקלתי בכמה מקרים שבאים אנשים, סיפור קצר מאוד, באה אלי אישה בת 98 שהגיעה לארץ בגיל 70 פלוס עם בעלה והם לא פנו לאף ארגון.

מרינה קונצביה: הם התחילו לעבוד, הם עבדו עם הרצאות, הם מדענים, עשו הרבה דברים, עשו ייעוץ לאוניברסיטאות פה בארץ.

מרינה קונצביה: היא עדיין צלולה לגמרי, אישה מדהימה, היא פונה לקבל את השעות סיעוד מקסימום שהיא חייבת לקבל את זה, לא נותנים לה כי אומרים שלא מכירים אותה.

מרינה קונצביה: איך יכולים להכיר אותה כשהיא פונה לארגונים האלה, היא הייתה צריכה לפנות כנראה כשהיא הגיעה לארץ, אבל לא היה אז צורך.

מרינה קונצביה: מקרים כאלה חייבים פשוט לטפל בהם וזה אני חושבת שאפשר לעשות גם דרך חוק אחד, שהוא מאחד את כל הקבוצות האלה ושהם יקבלו באמת אותם תנאים, וסיעוד לאחרי גיל 90, אני חושבת שזה צריך להיות מקסימום שעות סיעוד.

מרינה קונצביה: זה מה שכולנו מבינים, ועל זה אנחנו דיברנו.

מרינה קונצביה: דרך אגב, אדוני היושב ראש, יותר מ-30% גימלאים ניצולי שואה, עובדים.

מרינה קונצביה: ממוצע ארצי 9%.

טלי פלוסקוב: נכון.

טלי פלוסקוב: כי אין להם איך להתקיים.

טלי פלוסקוב: הם חייבים עוד להרוויח כסף.

מרינה קונצביה: עוד דבר אחד על ארגון חזית הכבוד, אני גם מחזיקה תיק קליטה ועליה בעירית ירושלים ועכשיו גם אחראית על תיק גימלאים בעירית ירושלים, ואנחנו קיבלנו, באוגוסט כבר מסכמים עם חזית הכבוד, הם נכנסים למועצת הגמלאים של עירית ירושלים ואני חושבת שבהחלט מגיע להם והם ראויים עם כל הנסיון שלהם, עם כל הקשרים ועם הצלחתם, אני חושבת שהם באמת יכולים לייצג את כל הקבוצות האלה, במיוחד שכולם כבר מסכימים לזה, ואני בהחלט מחזיקה את הארגון הזה ואני חושבת שנעבוד ביחד.

מרינה קונצביה: פה בכנסת הם חייבים לקבל את התמיכה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: נשמע את חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

קסניה סבטלובה: תודה כבוד היושב ראש.

קסניה סבטלובה: אנחנו שוב מתכנסים כדי לדבר על אותה בעיה של הקבוצה הזאת שהיא קבוצה מאוד ייחודית, ולצערי הרב יש הרבה בכנסת ישראל שיש לומר לא יודעים ולא מכירים בה ככזאת, ולכן העבודה שעושים גם חזית הכבוד וגם אתה, יהודה היקר, כמובן חשובה מאוד מאוד כי קודם כל חייבים להביא את העניין לתודעה ציבורית שיש פה לא רק עניין של ניצולי השואה שגם להם יש רבים כאלה שנפלו בין הכיסאות וגם להם לא עוזרים, אבל גם יש פה את הקבוצה של פליטי שואה.

קסניה סבטלובה: אמי שייכת לקבוצה.

קסניה סבטלובה: אני יודעת היטב מיד ראשונה מה קורה עם קבוצה של פליטי השואה, כי אני יכולה להגיד מבחינת מה שעלה פה קודם, מועדונים, בתים חמים, עובדים סוציאליים, כלום ושום דבר.

קסניה סבטלובה: זה לא היה בירושלים כשגרנו שם, זה לא נמצא במודיעין איפה שאנחנו גרים כיום, ואני יודעת כמובן משיחות אישיות של אמי עם חברותיה וחבריה הרבים שגם שייכים לאותה קבוצה, אלה רוב האנשים שנולדו בשנות ה-40, 41', 42', כילדים קטנים, כולם שייכים לקבוצה הזאת שלא מגיעים אליהם.

קסניה סבטלובה: אבל אני לא אקח הרבה זמן, אני רק יכולה להציע שאנחנו כמובן, בלי לשכוח את הארגונים, בלי לשכוח את עבודת הקודש שהם עושים ממש, כדי למלא את הווקום שאותו משאירה הממשלה, אנחנו נתמקד בדברים הגדולים, כמו דיור ציבורי, דברים גדולים כמו העלאה של קצבת זקנה ופתרון פנסיה שעדיין לא הגענו לפתרונו, כי אני בטוחה שאילו אנחנו היינו עכשיו באותו מצב שלא עוזרים לעמותות ואין מתנ"סים מספיק, ואין עובדים סוציאליים מספיק, אם היינו פותרים את הבעיה של דיור ציבורי, דבר אחד, מעלים את קצבאות הזקנה, רוב רובם של הניצולים, גם ניצולי שואה, גם פליטי שואה, היו במצב אחר לגמרי.

קסניה סבטלובה: אז עוד פעם, אנחנו לפעמים מתעכבים בדברים אחרים שאולי יותר קל לפתור אותם, זה נכון, אבל האם זה ישנה משמעותית את מצבם ומעמדם של אותם האנשים שאנחנו כולנו חבים להם חוב עצום וחייבים לדאוג להם ולזכויותיהם, אז לצערי הרב העניין הזה לא נדון, לא נפתר, הוא לא עומד להיפתר, אנחנו כבר עברנו כמעט שנתיים וחצי מחייה של הממשלה הנוכחית ופתרון גם בתחום של הדיור הציבורי, אנחנו לא מפסיקים לדבר על זה כאן בוועדה הזאת, וזה כמעט המקום היחיד שמדברים, שזה הדבר שאנחנו חייבים לשנות מהיסוד.

קסניה סבטלובה: אז אני פשוט מציעה שכולנו נתרכז בסוגיות הגדולות ביותר ונאחד כוחות ונלך לכיוון של איחוד מאבקים על מנת באמת לגרום לממשלה הזאת, ממשלה שהיא לצערי הרב אפאתית ואנמית ולא מסוגלת כרגע להרים את הראש ולהסתכל מה עוד קורה שם בחוץ, חוץ מהאינטריגות הפנימיות בתוך הקואליציה.

קסניה סבטלובה: היא חייבת להתרכז גם בניצולי שואה, גם בפליטי שואה, ובשלל הציבורים המוחלשים שהם חייבים את העזרה.

קסניה סבטלובה: זו עזרה מיידית היום ומוטב יום אחד קודם.

קסניה סבטלובה: תודה.

אברהם נגוסה: הבעיה של קליטת עליה, הבעיה של הקשישים, בעיות דיור ציבורי וכל הבעיות האלה שייכות לכל הממשלות, לא רק לממשלה מסוימת, לכל הממשלות לדורותיהן.

קסניה סבטלובה: בזמן הממשלה הזאת - - -

טלי פלוסקוב: בממשלה הזאת כן עושים.

אברהם נגוסה: בואו לא ניכנס לזה, רק אמרתי באופן כללי.

קסניה סבטלובה: סיוע לקבוצה הזאת דווקא העבירו ב-2014 בממשלה הקודמת.

קסניה סבטלובה: חשוב להזכיר את זה.

אברהם נגוסה: חבר הכנסת יואל רזבוזוב בבקשה.

יואל רזבוזוב: בקצרה, אני שמח ומברך על הדיון, זה דיון חשוב, אנחנו נפגשים כאן כמו שחברת הכנסת סבטלובה אמרה שלא כולם מכירים בקבוצה הזאת אז היום יש איזה שהוא סטטוס, אבל סביר להניח שרוב חברי הכנסת, חוץ מחברי הוועדה מכירים שיש קבוצה שנמנית על פליטי השואה, וכל דיון כזה אני לא מאמין, אפילו עכשיו דיברנו עם חברת הכנסת פלוסקוב על הצעת החוק להשוות את התנאים של 1953 ואחרי, אבל זה כנראה 1.6 מיליארד ₪, אז סביר להניח שזה לא אחראי אפילו להגיש הצעת חוק כזאת.

יואל רזבוזוב: אז כמובן מדיון כזה יוצאים עם עוד דבר קטן, היינו רוצים לשנות בגדול, אבל במידה האפשרית, אני שמח שיש כאן את ארגון חזית הכבוד והם כל היום יושבים עם יד על הדופק, יושבים כל חברי הכנסת ומפעילים לחצים, מה שאנחנו יכולים אנחנו עושים.

יואל רזבוזוב: כמובן שהיינו רוצים שהממשלה תחלק את סדרי העדיפויות בצורה אחרת ותעזור לאותם אנשים שהיום באמת כולם, ואמרנו כאן, ואני חושב שכולם פה מסכימים פה אחד, חיים מתחת לקו העוני.

יואל רזבוזוב: אז אני מברך על הדיון ומקווה שיצא מזה משהו.

אברהם נגוסה: אני אופטימי שיצא משהו, ועם האופטימיות אנחנו פונים לנציגת האוצר, מהרשות לנציגי שואה.

טלי פלוסקוב: --

אברהם נגוסה: לא, קודם נשמע.

אברהם נגוסה: אתה רוצה לפני זה?

קריאה: לא.

אברהם נגוסה: קודם כל תודה שהגעת במיוחד מתל אביב לנושא הזה.

אברהם נגוסה: זה חשוב מאוד להכניס אותך לדברים שנאמרו לפני שאת הגעת.

אברהם נגוסה: מדובר פה כמובן על העניין של ההפרדה, שיוצר מצב כלכלי קשה מאוד לאותם פליטי שואה, ולכן זו המצוקה הכלכלית, הפרטנית שכל אחד סובל ממנה.

אברהם נגוסה: דבר שני גם הטיפול מבחינה תרבותית, מנטלית, שפה שהעמותות מטפלות בזה וגם הן דיברו שזה בהתנדבות ומשרדי הממשלה לא תומכים ולא משתפים אותן, אני מדבר מבחינת הוצאות.

אברהם נגוסה: וכמובן גם הבעיות של הדיור הציבורי של האנשים האלה שהם סובלים מחוסר בדיור ציבורי.

אברהם נגוסה: את כרשות לניצולי שואה במשרד האוצר, אנחנו רוצים לשמוע מה אפשר לעשות כדי להקל עליהם ולעזור להם.

עופרה רוס: תודה רבה כבוד היושב ראש, תודה רבה לחברי הכנסת ולכל החברים שלי מהארגונים השונים של ניצולי שואה, פליטי שואה, אני מכירה את רובם שיושבים פה.

עופרה רוס: דבר ראשון, אני באמת רוצה להגיד שהמצב של פליטי השואה הוא מצב שקשה יותר מטבע הדברים הם הגיעו לארץ בגיל יחסית מבוגר ולא הספיקו לצבור פנסיה, מטבע הדברים המצב שלהם יותר קשה ובאמת אני חושבת שכולם מודעים לזה.

עופרה רוס: בשנים האחרונות חלה איזו שהיא תזוזה בנושא הזה, כולנו יודעים.

עופרה רוס: עד שנת 2014 לא היה שום שינוי, בשנת 2014 היה השינוי הראשון קודם כל החשוב שניצולי שואה שעד אז לא הוכרו על ידי המדינה, הוכרו והיו ניצולי שואה שהם ניצולי מחנות הגטאות וכאלה שחיו במסתור, יכולים לקבל, להגיע להכנסה של עד 10,300 שקל ואני חושבת שזה באמת מכבד ומכובד, ואני חושבת שבקטע הזה אין תלונות.

עופרה רוס: יותר מזה, הם יכולים לקבל עוד השלמה של ועידת התביעות של עוד 300 יורו, ובכלל הם מגיעים לסכומים של 12,000 שקל אפילו, וזה יותר גבוה אפילו מניצול שואה אחר שעלה לארץ לפני 1953 שלגביו אין לו את הפריבילגיה הזאת.

עופרה רוס: זה בגדול בקטע הזה.

עופרה רוס: פליטי השואה הוכרו וניתן להם מענק שנתי, תרופות חינם, וטיפולים נפשיים גם כן חינם.

עופרה רוס: זאת אומרת כן חלה כאן איזו שהיא תזוזה, ועוד תוספת של תשע שעות סיעוד שהם מקבלים, לאלה שנמצאים ברמות הגבוהות.

עופרה רוס: אז יש כאן איזו שהיא תזוזה.

עופרה רוס: נכון, היא לא מספקת, אבל יש איזו שהיא תזוזה.

טלי פלוסקוב: רגע, אולי להבהיר, לכולם יש זכות לקבל תשע וחצי שעות?

עופרה רוס: תשע שעות אם הם נמצאים ב- - -

יהודה דוידוב: לא, יש שם הגבלות מאוד קשות.

טלי פלוסקוב: בגלל זה אני שואלת.

עופרה רוס: למה הגבלות?

עופרה רוס: מי שיש לו סיעוד גבוה מעל 150%, הוא יכול לקבל, אין לו שום בעיה.

עופרה רוס: אני לא יודעת איזה הגבלות יש לאנשים.

עופרה רוס: בנאדם שזכאי ל, שהביטוח הלאומי מכיר בו כמי שזכאי לשעות סיעוד של 150% ומעלה.

טלי פלוסקוב: עופרה, אנחנו מדברים על אלה שביטוח לאומי - - -

יהודה דוידוב: עופרה, אנחנו יכולים להביא מיליון דוגמאות איך זה פועל בתכלס בשטח.

יהודה דוידוב: אנשים רק מקבלים אישור, אפילו לא נשארים בחיים עד שהם מקבלים את האישור.

טלי פלוסקוב: נכון.

טלי פלוסקוב: זאת אומרת את מסתמכת על הנתונים שאת מקבלת מהביטוח הלאומי.

עופרה רוס: אדם מוכר ב-150% ומעלה באופן אוטומטי אנחנו נותנים לו תשע שעות.

עופרה רוס: זה בנושא הזה.

עופרה רוס: אני יודעת גם עוד דבר, משר השיכון, הוא אמר שיתנו עדיפות גם לפליטי שואה בדיור, הם יעברו להיות במקום הראשון, אז אני באמת חושבת שאת כל המקרים האלה צריך להעביר לשר השיכון שהוא אמר שהוא ייתן להם עדיפות.

עופרה רוס: משהו כזה אפשר באמת לפתור - - -

טלי פלוסקוב: בוועדה בראשות ראש הממשלה, אחרי דו"ח מבקר המדינה, דיברו על כך שהאנשים האלה יקבלו העדפה.

עופרה רוס: נכון.

עופרה רוס: הוא כבר אמר שהוא עושה את זה, הוא העביר אותם לראש סולם העדיפויות, אז באמת כדאי לטפל בזה כי זה עשוי בצורה די משמעותית לשנות את המצב של הדיור, שזה המצב האקוטי ביותר לגבי האוכלוסייה הזאת.

עופרה רוס: אז את הנושא הזה באמת אפשר למצוא לו איזה שהוא פתרון.

עופרה רוס: לגבי הארגונים, בנושא של ההכרה, אנחנו נמצאים באיזה שהוא דין ודברים וצריך לסיים אותו ובאמת לראות איך מסדירים את הנושא הזה.

אברהם נגוסה: הארגונים שמסייעים ומטפלים בניצולי שואה, האם אתם מגבים אותם מבחינה כלכלית?

עופרה רוס: רוב ניצולי השואה נמצאים במרכז הארגונים.

עופרה רוס: כל ניצולי השואה, יש את ארגון הגג שקולט אביטל עומדת בראש הארגון הזה והם כן מקבלים תמיכה והם מסייעים לניצולי שואה.

טלי פלוסקוב: הם ארגון יציג?

עופרה רוס: הם ארגון יציג, כן, מייצגים את כל ניצולי השואה.

אברהם נגוסה: אז הוא מקבל תקציב מהאוצר.

עופרה רוס: הם לא מקבלים תקציב ממשרד האוצר, הם מקבלים תמיכה מהמשרד לשוויון חברתי עבור פעילויות שהם עושים, עבור כל הארגונים.

עופרה רוס: חלק מהארגונים זה גם ארגונים של ניצולי שואה אחרים, 50 וכמה ניצולים חברים בארגון הזה.

יהודה דוידוב: אני רוצה לתקן, יש פה התאחדויות, אוקראינה, בלארוס, התאחדות פליטי שואה, התאחדות קווקז, אותן עמותות שונות שאף אחד לא מייצג אותם במרכז הארגונים.

יהודה דוידוב: הם אפילו לא יודעים מה הבעיות שלהם.

יהודה דוידוב: גם הדברים שמדברים נציגי משרדי הממשלה וגם מרכז הארגונים, אין התאמה בין המציאות למצב הקשה שלהם בשטח.

עופרה רוס: אז אני מציעה שבאמת תדברו עם קולט אביטל.

טלי פלוסקוב: מרכז הארגונים מייצג יותר עניינים של ניצולי שואה שעברו גטאות ומחנות ואלה שעלו ארצה לפני 1953.

טלי פלוסקוב: כל הקבוצה הזאת הם לא חלק ממרכז הארגונים גם כי אין להם אפשרות קשר, שוב פעם, שפה, אנחנו לא מסתכלים רק על יהודה.

טלי פלוסקוב: יישר כח על כל מה שהוא עושה, אבל הוא לא יכול להיות בכל מקום.

טלי פלוסקוב: אין קשר בין שני הארגונים.

טלי פלוסקוב: לכן אולי כדאי לנו - - -

מיכאל אולשנסקי: גם כששומעים שאנחנו דוברי רוסית, לא כל כך מקובלים אצל - - -

טלי פלוסקוב: זו אמירה קשה מאוד.

מיכאל אולשנסקי: כי דוברי רוסית, לא אוהבים אותנו.

מיכאל אולשנסקי: לא חשוב כמה אנחנו שווים.

טלי פלוסקוב: לכן אני אומרת עוד פעם, עופרה, אפשר בבקשה לקבל כמה ניצולי שואה יש היום תחת דרישות לזכויות ניצולי שואה?

עופרה רוס: היום אנחנו מטפלים בניצולי שואה, פליטי שואה ונפגעי פעולות - - - בערך 220,000 איש.

טלי פלוסקוב: כמה מתוכם את חושבת מרכז הארגונים מטפל, חוץ מנפגעי - - -

עופרה רוס: לפי מיטב ידיעתי, אני לא יודעת, אני מציעה לשאול את קולט אביטל כי היא יותר מתמצאת בזה.

עופרה רוס: אבל הם ארגון הגג של ניצולי השואה בישראל.

טלי פלוסקוב: מה שאני אומרת לך, אדוני היושב ראש, יש פה 80,000 ניצולי שואה שהם לא חלק ממרכז הארגונים שאנחנו כמדינה תומכים בה, כמו שאני הבנתי.

טלי פלוסקוב: לכן אני אמרתי מלכתחילה, בעיני, שוב פעם, בגלל הייחודיות של הקבוצה הזאת, כנראה שאנחנו צריכים לשים אותה כקבוצה נפרדת ולתמוך בה, כי הם אחראיים על אותם 80,000 איש שלא מטופלים על ידי המדינה.

טלי פלוסקוב: והאמירה הזאת שעכשיו שמעתי מאולשנסקי, שמרכז הארגונים מדיר אותם כי הם דוברי רוסית, זה בכלל לא מקובל עליי.

אברהם נגוסה: לא, לא, בואו - - -

טלי פלוסקוב: אבל זה מה שנאמר כרגע, זו התחושה שלהם.

אברהם נגוסה: חזית הכבוד, האם אתם מסייעים לניצולי שואה?

יהודה דוידוב: אין לנו תקציב.

אברהם נגוסה: האם אתם בפועל - - -

יהודה דוידוב: חזית הכבוד זה ארגון גג שמייצג ועושה - - -

טלי פלוסקוב: הוא לא נחשב כארגון גג.

טלי פלוסקוב: זה מה שאנחנו רוצים שיהיה.

טלי פלוסקוב: אנחנו רוצים שחזית הכבוד יהיה ארגון שמייצג את פליטי השואה.

אברהם נגוסה: איך הארגון הזה לא - - -

עופרה רוס: צריך לשאול את קולט אביטל, לא אותי.

יהודה דוידוב: אני לא יודע מבחינת החקיקה אם מותר, אבל לפי הבדיקות שלי, יש פה כ-100,000 דוברי שפה רוסית ניצולי שואה, הרשות לזכויות ניצולי שואה, שבאמת אני אומר, עושה עבודת קודש ועופרה אני באמת אומר תודה, מגיע לפעמים להגיד תודה, אבל צריך למצוא פתרון איך באמצעות או רשויות או ארגון, למצוא דרכים איך אפשר, מדובר על סכומים מאוד קטנים, אנחנו לא רוצים עשרות מיליונים, בו זמנית שמשרד הרווחה בתוך שנתיים מחזירה לקופת המדינה 100 מיליון שקל מתקציב ניצולי שואה, אנחנו לא יכולים לפתוח בתים חמים ומועדונים ולבקר חולים.

יהודה דוידוב: על זה מדובר.

יהודה דוידוב: ואני חושב שצריך להעביר את המשקל הזה לרשות ולמצוא דרך איך אנחנו בלי כל הפרוצדורה, בלי - - - יכולים דרך הרשות לזכויות ניצולי שואה לקבל את התמיכה עבור אותם האנשים.

טלי פלוסקוב: עופרה שאלה לי אליך.

טלי פלוסקוב: האם יש חלק מתקציב של הרשות לזכויות ניצולי שואה שמועבר לרשויות בטיפול בניצולי שואה?

עופרה רוס: לא, אנחנו לא מעבירים.

טלי פלוסקוב: אין דבר כזה.

יהודה דוידוב: אז נשאר רק ארגונים.

אברהם נגוסה: בואו נתקדם.

אברהם נגוסה: נשמע את המשרדים האחרים.

אברהם נגוסה: אני רוצה לשאול אותך עופרה, האם פליטי השואה נכללו ברשות?

עופרה רוס: כן.

עופרה רוס: הרשות מטפלת בהם.

עופרה רוס: אנחנו נותנים להם מענק שנתי, תרופות, אנחנו נותנים להם טיפול נפשי.

אברהם נגוסה: אם כך, האם לכם, כמי שנותנים את הכסף לארגון ניצולי שואה בראשות הגברת קולט אביטל, האם אתם יכולים לדרוש ולשאול גם לארגונים שמטפלים בפליטי שואה, מגיע להם?

עופרה רוס: אנחנו לא מעבירים כסף לקולט אביטל.

אברהם נגוסה: לא, לארגון אמרתי, בראשותה.

עופרה רוס: אנחנו לא מעבירים לארגון.

טלי פלוסקוב: המשרד לשוויון חברתי.

עופרה רוס: בדיוק.

עופרה רוס: המשרד לשוויון חברתי מעביר את הכסף, לא אנחנו.

אברהם נגוסה: האם אתם יכולים לדרוש, כמי שנותן את הכסף שגם הארגונים האלה יקבלו?

טלי פלוסקוב: אתם מעבירים את הכסף למשרד לשוויון חברתי?

עופרה רוס: לא.

טלי פלוסקוב: זה תקציב - - -

יהודה דוידוב: זה בבסיס תקציב המדינה.

אברהם נגוסה: האם אתם פניתם למשרד הזה?

אברהם נגוסה: אני רוצה לדעת.

אברהם נגוסה: אם אנחנו - - -

טלי פלוסקוב: אבל אני לא חושבת שמי שצריך לטפל באנשים האלה זה המשרד לשוויון חברתי.

טלי פלוסקוב: מי שצריך לטפל בהם זה הרשות לזכויות ניצולי שואה.

טלי פלוסקוב: למה צריך להעביר אותם?

טלי פלוסקוב: למה צריך לעשות את המעגל הזה, זה לא ברור.

יהודה דוידוב: אני אספר, אנחנו הגשנו תמיכות למשרד לשוויון חברתי.

יהודה דוידוב: זה בושה עכשיו להגיד פה, למרות שיש לי יחסים טובים עם המנכ"ל עם הכל, אבל חזית הכבוד עבור 2014 לפני חודש וחצי קיבלנו.

טלי פלוסקוב: כמה כסף?

יהודה דוידוב: 30,000 שקל.

יהודה דוידוב: אבל, כמה צריך לשלם מזה לרואה חשבון, כמה דפים, 31 דפים, ואנחנו צריכים לשלם לרואה חשבון, לעורך דין, להכל, זה בלתי אפשרי.

יהודה דוידוב: לא נשאר מזה כלום.

יהודה דוידוב: זה אני מדבר על 2014.

יהודה דוידוב: 2015 עוד לא קיבלנו, 2017 בכל לא הגשנו, כי לא כדאי.

יהודה דוידוב: על מה?

יהודה דוידוב: לשלם לרואה חשבון ועורך דין זה עולה יותר.

אברהם נגוסה: אז פה אני שואל, הרשות לניצולי שואה, אם הסכום הזה מגיע ואנשים מתייאשים ואפילו לא רוצים להגיש בגלל שזה עולה להם יותר מאשר עוזר להם, אתם כרשות איך אתם אוכפים את הדבר הזה?

עופרה רוס: אלה תקציבים נפרדים.

עופרה רוס: אין לנו שום מעמד בהעברה הזאת.

עופרה רוס: יש את המשרד לשוויון חברתי, הוא מעניק את ה - - -

טלי פלוסקוב: עופרה, בואי נשנה את המצב.

טלי פלוסקוב: בואי נמליץ כוועדה שיהיה ברשות לזכויות ניצולי שואה, 5 מיליון שקל, סתם זרקתי, לתמיכות בארגונים שמטפלים בניצולי שואה.

טלי פלוסקוב: למה אנחנו צריכים דרך שוויון חברתי?

טלי פלוסקוב: עם כל הכבוד למשרד, אני לא רוצה לפגוע באף אחד, אבל זה האנשים שאת מטפלת בהם.

טלי פלוסקוב: זה האנשים שיש להם בעיה, הם מתקשרים לרשות לזכויות ניצולי שואה.

טלי פלוסקוב: את אמרת עכשיו כשנכנסת שאת מכירה את האנשים שנמצאים פה, אז למה הם צריכים ללכת למישהו אחר?

טלי פלוסקוב: למה שלא יהיה להם כתובת במשרד האוצר, כתובת שמטפלת בניצולי השואה?

טלי פלוסקוב: עורו

עופרה רוס: אם יטילו עלינו את התפקיד אנחנו נבצע אותו בשמחה.

אברהם נגוסה: בגלל האזרחים הוותיקים.

אברהם נגוסה: המשרד הזה מטפל באזרחים ותיקים.

טלי פלוסקוב: אבל ניצולי שואה זה משהו מיוחד, אני מצטערת.

טלי פלוסקוב: ומשרד חברתי נותן כסף לפעילות לאזרחים ותיקים - - - .

אברהם נגוסה: אני לא יודע את התשובה, אני חושב.

יהודה דוידוב: אני עונה, רשות לזכויות ניצולי שואה זה גוף באמת שלא כל כך בירוקרטי ויודע לטפל בדברים ולא צריך לחכות שנים רבות עד שמשהו יהיה.

יהודה דוידוב: בשביל זה אני אומר, הדרך הטובה ביותר היום, יושבים פה עכשיו נציגים של 200 סניפים ברחבי הארץ, עופרה.

יהודה דוידוב: 200 סניפים שעושים עבודה בהתנדבות בלי שקל על חשבונם.

יהודה דוידוב: ואף אחד לא - - -

אברהם נגוסה: בואו נתקדם.

אברהם נגוסה: הזמן שלנו מוגבל.

אברהם נגוסה: נלך למשרדי הממשלה האחרים.

אברהם נגוסה: נפנה למשרד הקליטה.

אברהם נגוסה: שמענו את רשות ניצולי שואה, אנחנו רוצים להתקדם למשרד הקליטה וגם למשרד הרווחה.

אברהם נגוסה: משרד הקליטה, אני רוצה שתתייחס בעניין של תמיכה לארגונים, ודבר שני, האם הסכם הפנסיה שראש הממשלה קידם וחתמו בשבוע שעבר, האם זה יכול לשנות את מצבם של עולים שעלו מרוסיה או מאוקראינה, אני רוצה שתתייחס האם זה תורם למציאות, מה ששמענו פה.

ולדימיר שקלאר: אני סמנכ"ל משרד העלייה והקליטה.

ולדימיר שקלאר: אני אולי אתייחס לפנסיה, כי באמת עכשיו יש דיונים אם זה ישפר את המצב של פליטי השואה או לא.

ולדימיר שקלאר: קודם כל הפנסיה הזאת מיועדת לעולים שעלו עד שנת 1992.

ולדימיר שקלאר: כי מ-1992 כבר מקבלים פנסיה.

ולדימיר שקלאר: עד שנת 1992 יקבלו, ורק מרוסיה, אז לא מאוקראינה ולא ממדינות אחרות של ברית המועצות.

ולדימיר שקלאר: אתה שואל אם זה ישפר את המצב, אני לא חושב.

אברהם נגוסה: רק מי שעלה מרוסיה?

ולדימיר שקלאר: מרוסיה.

ולדימיר שקלאר: כן.

אברהם נגוסה: הבנתי.

ולדימיר שקלאר: לא מדובר על סכומים גדולים אבל כל שקל חשוב.

ולדימיר שקלאר: מ-1 לאוקטובר מתחילים, זכאים למלא את הטפסים, ואז בהתאם לאישורים של הפדרציה הרוסית יקבלו את הפנסיה.

ולדימיר שקלאר: זה דבר אחד.

ולדימיר שקלאר: לגבי משרד העלייה והקליטה, קודם כל אני רוצה פה עוד פעם להזכיר שמנדט של משרד העלייה והקליטה זה טיפול בעולים חדשים שהגיעו בעשר השנים האחרונות, לפעמים ב-15 השנים האחרונות, אבל כשזה מגיע לקשישים אנחנו לא בודקים תעודות זהות ולא בודקים שנת עליה, וכל הטיפול בקשישים נמצא אצלנו בסדר עדיפות גבוה.

ולדימיר שקלאר: אני אגיד לכם מה אנחנו עושים ואחרי זה נדבר על העמותות.

ולדימיר שקלאר: קודם כל, המשרד מחלק כ-40 מיליון שקל לרשויות, לפעולות.

ולדימיר שקלאר: לא כל ה-40 מיליון שקל, אבל חלק מהסכום הזה הולך לפעילות לקשישים.

יהודה דוידוב: לא, חלק הולך רק לווטרנים, בוא - - -

ולדימיר שקלאר: לא, וטרנים לא שייך.

ולדימיר שקלאר: אני אומר לך - - -

יהודה דוידוב: אני יודע איך פועלת רשות בדיוק.

ולדימיר שקלאר: אני אומר לך, משרד העלייה והקליטה מחלק כסף לרשויות וחלק מהתכניות זה תכניות לקשישים, כל מיני סיורים, אירועים וכולי.

ולדימיר שקלאר: חוץ מזה, אנחנו תומכים בשני חדרי הנצחה לווטרנים, וגם לפעילות נוספת של הווטרנים.

ולדימיר שקלאר: זה מה שהולך דרך הרשויות.

ולדימיר שקלאר: ארגוני עולים, השנה כבר דובר פה איזה עשר פעמים אבל אני רוצה לחזור לזה.

ולדימיר שקלאר: אנחנו השנה פרסמנו נוהל חדש לעמותות עם הקלה משמעותית דרך אגב, הקלה שבנוהל הקודם בפעילות של העמותות 75% של הלקוחות היו צריכים להיות עולים חדשים עד 14 שנה בארץ, בנוהל החדש רק 50%.

ולדימיר שקלאר: לא 75%.

ולדימיר שקלאר: 50% עולים עד 15 שנים בארץ ו-50% אחרים, לא רק עולים.

יהודה דוידוב: זה לא אנחנו, אתה מבין?

ולדימיר שקלאר: שניה.

טלי פלוסקוב: הסכום הזה, למה - - -

ולדימיר שקלאר: כן, אבל הסכום, וגם סכום החלוקה הוגדל מ-3 מיליון ₪ ל-5 מיליון שקל, ומה שחשוב, הגדרנו כמה תחומים נוספים כי בנוהל הקודם היו רק ארבעה תחומי תמיכה, עכשיו שבעה תחומי תמיכה, שני תחומים חדשים, טיפול בקשישים וגם טיפול באנשים עם מוגבלויות.

טלי פלוסקוב: אני יכולה לשאול שאלה ברשותך?

טלי פלוסקוב: האם זה נכון שאתם נותנים תמיכה לעמותות שיש להם הון עצמי של 50% ממה שאתם מבקשים?

טלי פלוסקוב: זאת אומרת אם עמותה לדוגמה מבקשת 500,000 שקל מכם, אז רק אומרים להם שברגע שאתם תראו את הגיוס שלכם של 250,00 אז אנחנו ניתן.

ולדימיר שקלאר: לא, זה ממש לא נכון.

יהודה דוידוב: מצ'ינג.

ולדימיר שקלאר: אין מצ'ינג.

ולדימיר שקלאר: מצ'ינג זה פרויקטים משותפים.

ולדימיר שקלאר: אני אסביר.

ולדימיר שקלאר: קודם כל אנחנו דורשים שנתיים ניסיון בתחום, לא הרבה.

ולדימיר שקלאר: שנתיים.

ולדימיר שקלאר: אז עמותה לא יכולה להגיש בקשה יותר מ-75% מפעילות בשנה - - -

יהודה דוידוב: מהמחזור שלה.

ולדימיר שקלאר: זה לא מהמחזור, זה בכלל לא שייך למצ'ינג.

ולדימיר שקלאר: זהו.

ולדימיר שקלאר: עניתי לך.

טלי פלוסקוב: קיבלתי תשובה.

יהודה דוידוב: שאלה קצרה.

יהודה דוידוב: השאלה שלי, מכיוון שעכשיו כל פליטי השואה שעלו בשנות התשעים, סוף שנות השמונים, כמה שנים הם היום בארץ?

יהודה דוידוב: 25.

יהודה דוידוב: אף אחד לא נכנס לקריטריונים.

ולדימיר שקלאר: אני אענה לך.

ולדימיר שקלאר: אתה דיברת, תקשיב.

ולדימיר שקלאר: אתה דיברת, יש פה רשות לניצולי שואה, יש פה משרד הרווחה, כל המשרדים המכובדים ואתה לא יכול - - -

טלי פלוסקוב: לא, אנחנו פותחים את העניין.

טלי פלוסקוב: לא באים בטענות.

יהודה דוידוב: משרד הקליטה לא מאפשרים - - -

טלי פלוסקוב: אי אפשר לקבל תמיכה ממשרד הקליטה.

טלי פלוסקוב: נקודה.

טלי פלוסקוב: לפי מה ששמענו כרגע, ברור לנו שאי אפשר לקבל תמיכה ממשרד הקליטה.

ולדימיר שקלאר: הרבה ארגונים שנמצאים תחת חזית הכבוד - - -

טלי פלוסקוב: זה וטרנים.

טלי פלוסקוב: כן.

יהודה דוידוב: כל מיני ארגונים מקבלים את זה.

ולדימיר שקלאר: סליחה, צריך להבין, אנחנו לא תומכים בארגונים, אנחנו תומכים בעולים.

ולדימיר שקלאר: זה מאוד חשוב.

אברהם נגוסה: בסדר, אבל הארגונים משרתים את העולים.

אברהם נגוסה: אמרת קודם בעניין הקשישים אתם לא מסתכלים מתי עלו.

אברהם נגוסה: זה לא עניין של עשר שנים, בתחום הקשישים.

אברהם נגוסה: הבנתי אותך נכון?

טלי פלוסקוב: בדיור ציבורי עד הסוף - - -

אברהם נגוסה: אמרת קודם שמשרד הקליטה מטפל בעולים חדשים, דהיינו עד עשר שנים.

אברהם נגוסה: אבל אמרת שבעניין הקשישים לא מסתכלים על תעודת זהות.

ולדימיר שקלאר: אמרתי.

ולדימיר שקלאר: לא בכל התחומים.

ולדימיר שקלאר: בוודאי שלא בכל - - - נגיד ברשויות שזה אפיק הגדול לפי הסכומים, אנחנו מאפשרים פעילות לקשישים ולא בודקים אם עלו לפני 15 שנה או לפני 10 שנים.

ולדימיר שקלאר: נגיד אם מדובר על בני נוער, אנחנו בודקים.

ולדימיר שקלאר: בעמותות יש קריטריון ברור.

ולדימיר שקלאר: 50-50.

ולדימיר שקלאר: בכל דבר זה אחרת.

אברהם נגוסה: השאלה פה, הארגונים שמטפלים בקשישים, עמותות שמטפלות בקשישים, האם זה לא נחשב שעולים, אתה אמרת שקשישים, אז הם מטפלים רק בקשישים.

אברהם נגוסה: לא בצעירים.

אברהם נגוסה: האם לא נחשב שהם קשישים ולכן מגיעות להם התמיכות.

ולדימיר שקלאר: אני אתייחס.

ולדימיר שקלאר: בבניית הנוהל החדש הנקודה הזאת עלתה.

ולדימיר שקלאר: גם לדעתי חזית הכבוד ועמותות אחרות אמרו, אולי אפשר באמת לקשישים בכלל לתת 100% לקשישים בלי לבדוק.

ולדימיר שקלאר: זה לא עבר.

ולדימיר שקלאר: זה לא עבר במשרד המשפטים.

ולדימיר שקלאר: אנחנו משרד עליה וקליטה, אנחנו לא יכולים לתת 100% תמיכה לעולים שהגיעו נגיד לפני 15 שנה.

ולדימיר שקלאר: בגלל זה חילקנו את זה 50% לאלה שהגיעו ב-15 השנים האחרונות, ו-50% אחרים.

יהודה דוידוב: אז ולדימיר, האם אפשר לשאול, אני מדבר על וטרנים, וטרנים בכל הרשויות ואני יודע באמת, מקבלים תקציבים ועושים.

יהודה דוידוב: למה אי אפשר התקציב הזה שמקבלים וטרנים ברשויות, אי אפשר להגדיל שגם עכשיו, כמה וטרנים נשארו היום בחיים, שגם אותם הקשישים שעלו באותם השנים, לא יכולים לקבל תקציבים דרך משרד הקליטה?

ולדימיר שקלאר: תקציב לפעילות?

יהודה דוידוב: תקציב לפעילות, אני מדבר על פעילות.

ולדימיר שקלאר: עכשיו אנחנו הולכים גם להגדיל פי שניים, לפעילות של וטרנים.

יהודה דוידוב: הקריטריונים שגם אותם הגופים, גם פליטי שואה, גם בלוקדניקים, גם גטאות, לא רק וטרנים, יקבלו דרך הרשויות.

יהודה דוידוב: זה גם אפשרי, נכון?

ולדימיר שקלאר: זה אפשרי.

אברהם נגוסה: אתה מבין, מה שאתה אומר לנו, כן קשישים במשרד הקליטה מוכנים לטפל, נכון, אתה אומר 50%.

ולדימיר שקלאר: בעמותות.

ולדימיר שקלאר: ברשויות.

אברהם נגוסה: כן.

אברהם נגוסה: מצד שני גם בנהלים יש יותר הקלה בעניין הקריטריונים, וגם התקציב גדל מ-3 מיליון ל-5 מיליון, אבל הוא אומר "זה לא מדבר אלינו כי זה לא מגיע אלינו".

יהודה דוידוב: אני לא נהנה מזה.

אברהם נגוסה: השאלה היא האם יש דרך שאתם יכולים, חזית הכבוד יכולה לקבל בגלל שהיא משרתת ונותנת שירות לקשישים?

אברהם נגוסה: האם אתם יכולים לבדוק את העניין?

ולדימיר שקלאר: נוהל עמותות, להבדיל מנוהל הרשויות, זה גם אישור של משרד האוצר ומשרד המשפטים, לקח לנו איזה שנה וחצי להוציא נוהל חדש.

ולדימיר שקלאר: מה שקשור לרשויות, זה נוהל פנימי שלנו שאנחנו יכולים לשנות.

ולדימיר שקלאר: אנחנו מאפשרים לרשויות, נותנים המון תקציב, גם לטפל בקשישים.

טלי פלוסקוב: אבל בניצולי שואה אין הגדרה כזאת.

ולדימיר שקלאר: אין.

אברהם נגוסה: נתקדם.

אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לשמוע את משרד הרווחה.

אברהם נגוסה: שמעת קודם שהחשיבות שאנשים יקבלו שירות רווחה.

אברהם נגוסה: במנטליות שלהם, תרבות שלהם, שפה שלהם, ואנשים ירגישו חופשי לבוא ולשתף ולפתוח ולספר מה מציק להם ולקבל טיפול.

אברהם נגוסה: הם לא באים למשרדים, למערכת הרווחה, ללשכות רווחה שיש בכל עיר, אבל הוא אומר "לנו לעמותות יש גישה לאנשים, גם יותר נוח להם", כיון שהמטרה היא לתת שירות לאנשים האלה, למה אתם לא משתמשים בשירותים של העמותות?

שלום גז: אני לא בתחום של ניצולי שואה, בתחום של ניצולי שואה יש עובדת ספציפית, רק שהיא פשוט עכשיו בסיום של עבודתה והיא כבר לא נמצאת במסגרת.

שלום גז: גב' תמי מרוז, אני מניח שאתם מכירים.

טלי פלוסקוב: אנחנו מכירים אותה מצוין.

שלום גז: כרגע המצב הוא שאני, עומק הידע שלי הוא קצת שטחי יחסית.

שלום גז: אני אנסה לרוץ בדיוק לשאלה שלך כי אין לי כל כך הרבה מה להגיד ברמה התיאורטית.

שלום גז: אבל אני חושב שנוצרה פה הזדמנות בסיטואציה הזאת, שאם אתם ארגון יציג - - -

יהודה דוידוב: לא.

יהודה דוידוב: בינתיים לא.

שלום גז: לא משנה, גם אם אתם לא ארגון יציג, אתם ארגון שמאגד בתוכו מספר ארגונים מכובדים שעוסקים בנושא, אני חושב שאתם יכולים להיות הגשר שמשמש בינינו לבין האוכלוסייה עצמה, שאתה אומר, ואני לא מתווכח עם זה, שהם לא ניגשים למשרדי הרווחה בגלל - - -

יהודה דוידוב: זה משהו שאנחנו רוצים.

שלום גז: אני אומר, בשביל להתחיל את המסע הזה ביחד אני חושב שכדאי קודם כל שאנחנו ניפגש.

שלום גז: זאת אומרת לעשות מפגש בין השירות לאזרחים ותיקים לביניכם, שאתם תהיו הגשר.

שלום גז: אני חושב שיש פה גם קצת התפרצות לדלת פתוחה, כי ממילא - - -

טלי פלוסקוב: אז אתם צריכים להגיד לאנשים שלכם בערים כדי שישתפו פעולה עם האנשים האלה וייפגשו איתם.

טלי פלוסקוב: אם אתם פה תיפגשו בירושלים, זה לא יגיע לערד, לדוגמה.

שלום גז: אני מסכים איתך ש - - -

אברהם נגוסה: כלומר יש משרד ראשי, ויש את הרשות בעניין הקשישים או אזרחים ותיקים, בכל הארץ.

שלום גז: אני המטה של ה - - -

אברהם נגוסה: המטה.

אברהם נגוסה: אם תהיה פגישה בינך או בין המשרד שלך לחזית הכבוד, ואז אתם יכולים להעביר מה שאתם תסכמו ביניכם לכל ה- - -

טלי פלוסקוב: שימסרו את זה לערים, לשטח.

שלום גז: להוריד את זה לשטח.

טלי פלוסקוב: לא כמו שקרה עם בית חם בנתניה.

אברהם נגוסה: מתי אתם תיפגשו?

טלי פלוסקוב: אנחנו נקבע פגישה, אדוני אני אקח אחריות לקבוע פגישה.

אברהם נגוסה: רק רגע, אני רוצה לסגור את העניין.

אברהם נגוסה: הוא אומר "בואו ניפגש ונשב" הוא מאמין ומקבל את מה שכאתה אומר שאתם גשר בין המערכת לאוכלוסייה.

יהודה דוידוב: אני רוצה ללכת ולהגיד משהו יותר, אנחנו כבר קבענו פגישה, ישבנו גם גלית מבורך שהיא הבוסית שלו.

יהודה דוידוב: לא יצא מזה כלום.

אברהם נגוסה: בואו נהיה אופטימיים, הוא עכשיו בא עם גישה חדשה.

אברהם נגוסה: הוא שמע אתכם, הוא לא הביע איזו שהיא התנגדות.

יהודה דוידוב: לא, זה ברור.

אברהם נגוסה: אז למה לא תלכו?

יהודה דוידוב: אנחנו נלך.

יהודה דוידוב: בכיף.

שלום גז: ברשותך, אם אפשר עוד משפט.

שלום גז: ממילא אנחנו עובדים דרך עמותות וחברות, זאת אומרת יש פה בעצם איזו שהיא פלטפורמה שממילא כבר קיימת ורק צריך להחיל אותה על ה- - -

טלי פלוסקוב: אנחנו נבדוק את זה בפגישה.

אברהם נגוסה: חברת הכנסת טלי פלוסקוב לוקחת את האחריות כמגשרת.

אברהם נגוסה: בסדר גמור.

אברהם נגוסה: נשמע את ביטוח לאומי בבקשה.

מלי דהרי: מה שיש לי לומר, יש לנו קשר עם האגף לניצולי שואה, אנחנו מקבלים מהם את הדיווחים על ההכנסות של נכה נצרך, נכה נזקק, ועל פי זה אנחנו פועלים האם יש זכות להשלמת הכנסה או לגמלת זקנה מיוחדת.

מלי דהרי: זה המקום שלנו בעזרה, או לא בעזרה, אם אנחנו שוללים, זה על פי חוק ניצולי שואה.

טלי פלוסקוב: אני הייתי מצפה מהביטוח הלאומי ומהעובדים לניצולי שואה לתת יחס מיוחד, וזה האנשים האלה לא מרגישים באף מקום, במיוחד בתחום הסיעוד שאני דיברתי פה.

יהודה דוידוב: עשרות תלונות דווקא על ביטוח לאומי.

מלי דהרי: בתחום מה?

טלי פלוסקוב: סיעוד.

מלי דהרי: אני לא קשורה, אני לא מייצגת את אגף סיעוד.

מלי דהרי: אני עובדת באגף לקצבת אזרח ותיק ושארים.

שרון אסיסקוביץ: אני לא מאגף סיעוד אבל אני רפרנט מחקר של ביטוח סיעוד.

שרון אסיסקוביץ: יש כן התייחסות לניצולי שואה במובן שרנטות מחו"ל וגם רנטות ממשרד האוצר לא נכללות במבחני הכנסות שהם אחד מתנאי הזכאות לביטוח סיעוד.

שרון אסיסקוביץ: כן ניצולי שואה כמו שאר הקשישים נדרשים לעמוד בתנאי הזכאות שאחד מהם זה מבחן הכנסה, אבל למשל היה צורך בהערכת תלות באחד מהערוצים שקיימים, בין אם זה מעריכות ומעריכים מטעם המוסד לביטוח לאומי, לא מדובר בעובדים של המוסד לביטוח לאומי אלא באנשים שיש - - -

טלי פלוסקוב: אתה מדבר על אותן הבדיקות המשפילות שהאנשים האלה צריכים לעבור.

שרון אסיסקוביץ: אני לא אתווכח איתך כרגע אם הן משפילות או לא, אני מסכים שכל אדם שצריך לבדוק אותו, ובין אם מבקשים ממנו לבצע דבר ובין אם לא מבקשים ממנו לבצע דבר כאשר הוא חווה הידרדרות פיזית או קוגניטיבית, זה דבר שלא נעים.

שרון אסיסקוביץ: אני מסכים איתך בעניין הזה.

טלי פלוסקוב: אני הייתי עדה לבדיקה כזאת, מה לעשות.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אנחנו מוגבלים בזמן, כי יש לנו עוד דיון.

יהודה דוידוב: רק שאלה מאוד חשובה.

יהודה דוידוב: יש לנו עשרות פניות בנושא מאוד רגיש ודווקא לאחרונה פנו ואז פליטי שואה, ניצולי שואה, מדובר עכשיו שאחד מהזוג הולך לעולמו, אני מדבר על זוג ניצולי שואה, הביטוח הלאומי מממן תשלום מצבה בסכום של 8,000, 9,000.

יהודה דוידוב: ברגע שעכשיו נשארה בודדה והולכת לעולמה, אף אחד לא מממן את זה.

יהודה דוידוב: ואז באים אנשים, ואנחנו צריכים לפנות לחברי כנסת, לעשרות גופים והכל.

יהודה דוידוב: למה בנאדם נפטר, אי אפשר לפחות הסכום הזה, לדרך האחרונה ללוות אותה בכבוד, ותשלום המצבה להעביר למשפחה, כי בעצם זה גם נטל עכשיו כל האנשים האלה על המשפחה, הנכדים, גם הם - - -

טלי פלוסקוב: כששניהם עובדים?

יהודה דוידוב: מישהו ראשון נפטר, אז מקבלים תשלום למצבה.

יהודה דוידוב: בדרך כלל נשים חיות יותר, וכשהיא נפטרה אף אחד לא מממן את זה.

מלי דהרי: אני יכולה להשיב.

אברהם נגוסה: בקיצור בבקשה.

מלי דהרי: אני אשיב בקיצור.

מלי דהרי: בחוק הביטוח הלאומי יש איזה שהוא סעיף שקובע שרק מי שמקבל גימלה מהמוסד לביטוח לאומי ויש לו שאיר, זאת אומרת בן זוג או ילד, הוא יכול לקבל מענק פטירה בגינו.

מלי דהרי: אין סעיף שאומר לנו שמי שנפטר ואין לו שאיר, בן זוג או ילד, יכול לקבל מענק פטירה.

מלי דהרי: זה לא קשור - - - זה קשור לתיקון חקיקה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: הזמן שלנו מוגבל ולכן אנחנו חייבים לסכם את הדיון.

אברהם נגוסה: היה מאוד מעניין, אני חושב שהתקדמנו, ואנחנו נמשיך לעשות עוד דיון מעקב לאחר שאתם תיפגשו עם המשרדים הרלבנטיים כמו משרד הרווחה ונשמח לקבל את הדיווח מה יצא מהפגישות שלכם.

אברהם נגוסה: אנחנו נקיים דיון מעקב כשנחזור במושב הבא.

אברהם נגוסה: אני מבקש ממנהלת הוועדה לקרוא את מסקנות הוועדה.

דנה גורדון שושני: להלן החלטות הוועדה: הוועדה קוראת לשר האוצר: להשוות הטבות וזכויות של פליטי שואה עם קבוצת ניצולי שואה שעברו גטאות ומחנות.

דנה גורדון שושני: להשוות את התנאים והזכויות בין ניצולי השואה שעלו לפני 1953 ואחרי 1953.

דנה גורדון שושני: להטיל על הרשות לזכויות ניצולי השואה את חלוקת התמיכות לעמותות לניצולי ופליטי שואה במקום למשרד לשוויון חברתי תוך תקצובם.

דנה גורדון שושני: הוועדה קוראת לרשות לניצולי שואה להכיר בעמותת חזית הכבוד כארגון יציג ש לפליטי שואה עם תקציב מוגדר לפעילות.

דנה גורדון שושני: הוועדה קוראת למשרדי האוצר, הקליטה והרווחה, לשתף פעולה עם חזית הכבוד כדי להכיר בסוגיות של פליטי השואה ולמצוא פתרונות יחד.

דנה גורדון שושני: הוועדה תקיים דיון נוסף בנושא במושב הבא.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: הישיבה נעולה.