ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 40, 2018-11-27 14:00

עליזה לביא: שלום לכולם.

עליזה לביא: אני שמחה לפתוח את ישיבת ועדת המשנה של הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות.

עליזה לביא: היום יום שלישי, י"ט בכסל התשע"ט, 27 בנובמבר 2018.

עליזה לביא: הישיבה שלנו היום עוסקת בהיערכות משרד החינוך והרחבת תוכניות חינוכיות להתמודדות עם תופעת הזנות.

עליזה לביא: האמת היא שאני מאוד שמחה על הדיון היום.

עליזה לביא: אנחנו עשינו שיעורי בית ממושכים לקראת הדיון היום.

עליזה לביא: אחד הנושאים שחוזרים ועולים כאן הוא התמודדות מערכת החינוך עם הסוגיות שאנחנו מעלות כאן.

עליזה לביא: לא אחת נתקלנו במבוכה של נציגי משרד החינוך.

עליזה לביא: גם פניות שלנו בעבר למנכ"ל ולשר לגבי כניסה לבתי הספר, ללמוד על תוכניות העבודה שיש בסוגיות שאנחנו מעלים ומעלות כאן בוועדה, ונתקלנו גם בחוסר הבנה לגבי מה שאנחנו מבקשים.

עליזה לביא: הבנתי שצריך ללכת צעד קדימה.

עליזה לביא: אני שמחה מאוד לבשר לכם על פגישה מצוינת שהייתה עם מנכ"ל משרד החינוך ובעקבות הפגישה הזאת, שאני ארחיב ואפרט, אנחנו מקיימים היום כאן את הדיון בהשתתפות הגברת שוש נחום, מנהלת המינהל הפדגוגי של משרד החינוך וכבר בראשית הדיון שלנו אני רוצה להודות על התחלה של הקשר שנוצר.

עליזה לביא: אני רוצה להודות על ההתחלה.

עליזה לביא: הקשר תמיד קיים אבל ההבנה של הערך המוסף של הדיון שהתפתח בלשכת המנכ"ל עם הבנה של השר ועם חזרה לכאן לוועדה.

עליזה לביא: אני רוצה לברך אותך חבר הכנסת מאיר כהן על ההתגייסות שלך לדיון המאוד מאוד חשוב הזה שהיה לך חשוב להגיע אליו.

עליזה לביא: אנחנו מאוד מודים לך.

עליזה לביא: בדיון היום אנחנו רוצים ללמוד ולשמוע על הפעילות של משרד החינוך ועל התוכניות החינוכיות הקיימות להתמודדות עם תופעת הזנות.

עליזה לביא: הייתה איזושהי הנחה שתופעת הזנות קיימת באזורים מסוימים כאלה ואחרים ולא היא.

עליזה לביא: כל מי שמכיר את הנתונים וכל מי שמכיר את השטח יודע שהתופעה קיימת בכל מקום ואין אזורים כאלה ואזורים אחרים.

עליזה לביא: חייבת להיות הבנה שהיא קיימת, מודעות ותוכנית פעולה.

עליזה לביא: להפך, ככל שאנחנו מתעלמים, התופעה הולכת וגדלה.

עליזה לביא: כמו שאמרתי, נמצאת אתנו היום גברת שוש נחום שהיא סמנכ"לית בכירה ומנהלת המינהל הפדגוגי והיא תציג את הדברים במשרד, את שיעורי הבית המאוד מאוד עמוקים שנעשו בעקבות הפגישה.

עליזה לביא: הסוגיה הזאת של ההסברה, של החינוך, של המודעות, היא נדבך מרכזי בהתמודדות, במניעה ובטיפול בקרב תלמידים ותלמידות.

עליזה לביא: אנחנו נמצאים בתקופה היסטורית.

עליזה לביא: החוק שיאסור צריכת זנות מתקדם ובעזרת השם נשלים אותו עוד במהלך הכנסת הזאת.

עליזה לביא: אנחנו כל הזמן מדברים על שתי הרגליים הנוספות, גם השיקום וגם החינוך.

עליזה לביא: אנחנו יודעים שכאן אנחנו נמצאים באזור שאנחנו חייבים לבוא ולהדק אותו.

עליזה לביא: שני הנושאים האלה אמורים להגיע בהחלטות ממשלה ואנחנו כאן בינתיים, בוועדה, לא מחכים רגע אחד נוסף.

עליזה לביא: בשבוע שעבר היה כאן מנכ"ל הביטוח הלאומי שבמקביל מייעד מענה מיוחד לצרכים של האוכלוסיות שאנחנו כאן מטפלים בהן, על הרצף של הזנות.

עליזה לביא: כל מי שהיה כאן בדיון, כל מי שהייתה כאן, ראינו רוח חדשה מנשבת עם הכרה ועם הבנה שצריך לבוא ולעשות שינוי.

עליזה לביא: כיום אנחנו עוסקים ברגל הנוספת והיא החינוך, הרגל של החינוך, של ההסברה, של ההבנה, של אי ההכחשה של קיום התופעה באזורים השונים.

עליזה לביא: אנחנו יודעים מהנתונים ומהמחקר שגיל כניסה לזנות בארץ נמצא בגילאים 13 עד 16.

עליזה לביא: אלו הגילאים שאנחנו מכירים ומזהים.

עליזה לביא: על פי המחקר שערך הקרימינולוג פרופסור אדלשטיין, 80 אחוזים מהקטינות בזנות עדיין לומדות במוסד חינוכי.

עליזה לביא: הן חלק מהמוסד החינוכי.

עליזה לביא: יותר מ-20 אחוזים נשרו מהמערכת החינוכית, דורדרו לזנות תוך מציאות של ההישרדות ברחוב.

עליזה לביא: אנחנו פוגשות אותן, אנחנו מכירות אותן.

עליזה לביא: בשלוש השנים האחרונות בסיורים אנחנו מכירות ונמצאים כאן ארגוני השטח, נציגות ארגוני השטח, שירחיבו.

עליזה לביא: שמענו כאן על עדויות קשות של צריכת זנות בטקסי בר מצווה.

עליזה לביא: מזמינים נערת ליווי, מזמינים מישהי שנמצאת על הרצף.

עליזה לביא: שמענו על אירוע קשה שהיה בבאר שבע, נסענו, בדקנו, פתחנו בדיון.

עליזה לביא: שמענו על תופעה מזעזעת של אבות שלוקחים מסע הכרות את בניהם כמתנת בר מצווה.

עליזה לביא: תופעות מתופעות שונות.

עליזה לביא: נחשפנו למסיבות תיכון בסוף שנה אליהן מוזמנות נערות ליווי, נאספים כספים כדי לממש את ההזמנה הזאת, מוזמנות חשפניות, מוזמנות נערות למכור תמונות עירום או שמבצעות אקטים כאלה ואחרים תמורת מתנות ועוד ועוד.

עליזה לביא: כניסה לעולם הזנות – מהמחקרים ומהידע שלנו כאן

עליזה לביא: בוועדה – לא מתרחשת רק בקבוצות של נוער בסיכון ואת זה אני כבר מבקשת להניח בראשית הדיון שלנו.

עליזה לביא: זה עלה גם בשיחה עם המנכ"ל והורדנו את זה מעל השולחן.

עליזה לביא: התופעה הזאת מוכרת לנו במנעד האזורים, במנעד מערכות החינוך, רשתות בתי הספר ועוד ועוד.

עליזה לביא: העניין של הבדלים סוציולוגיים, סוציו-אקונומיים, דמוגרפיים, העולם השתנה.

עליזה לביא: הידע והזנות פורצת אל תוך מכשירי הטלפון, מתוך המחשבים.

עליזה לביא: ראינו ונחשפנו כולנו לכל מיני אירועים קשים שהיו, בעקבותיהם נערות דורדרו לזנות.

עליזה לביא: אנחנו למדנו – ותקני אותי או תעשירי אותנו – שאין תוכניות ספציפיות להתמודדות עם הסוגיה הזאת של הזנות.

עליזה לביא: כל פעם אנחנו שומעות על תוכנית כזאת או על תוכנית אחרת.

עליזה לביא: אם אני אשאל את החברות שלי מי הדמות בבית הספר עליה מוטלת האחריות, הן יענו: היועצות.

עליזה לביא: אנחנו כאן די עייפנו מאיזושהי התעלמות או מבוכה של המערכת, לא במסגרת של יועצות בכיתה ולא במסגרת של כישורי חיים ועוד פעם ועוד פעם ועוד פעם, אם אלה הטרדות מיניות ואם זאת התמודדות עם סוגיית הזנות וכולי – אלה שני המוקדים שאנחנו שומעים, כישורי חיים ויועצות חינוכיות.

עליזה לביא: על התוכניות ששמענו ונחשפנו אליהן, מסתבר שהן קורות בכמה בתי ספר שכנראה שם יש איזושהי או הבנה, הכרות של המנהלת או איזושהי מורה שקשובה לנושא.

עליזה לביא: רצינו לדפוק בדלת ולשמוע על תוכניות מקיפות, על הבנה שמחלחלת אל תוך המערכת שצריך לבוא ולהציף תוכנית מסודרת שתשים את הדברים על השולחן.

עליזה לביא: אנחנו במציאות אחרת, במציאות שהחדר שהיה אמור להיות המגן על הנער ועל הנערה, הוא כבר מזמן לא כזה ואנחנו כולנו צריכים לתת על כך את הדעת, ומי אם לא משרד החינוך שצריך להניף את הדגל.

עליזה לביא: חבר הכנסת מאיר כהן, אתה רוצה להעיר בראשית הדיון?

מאיר כהן: כן.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אני רוצה רק לחזק כמה דברים שאת אמרת.

מאיר כהן: בשנת 2013 ו-2014 אני עשיתי סקר משלי כשר הרווחה וסיירתי בלילות בכמה ערים בארץ ופגשתי נערים ונערות בזנות.

מאיר כהן: אני לוקח את זה קצת הלאה, עד גיל 18 ואפילו עד גיל 22.

מאיר כהן: כשאנחנו ישנים בלילה, להערכתי – לא ידענו לכמת את זה אבל אני אדבר על המינימום – יש כ-450 נערים ונערות שעוסקים בזנות.

מאיר כהן: המדהים הוא שמראיונות שאני עשיתי עם כ-80 מתוכם, הסתבר שכאשר הם התחילו לעסוק בזנות, הם היו תלמידים בבית הספר.

מאיר כהן: אגב, חלקם כבר נפלטו מתוך המערכת אבל הם היו תלמידים בתוך המערכת.

מאיר כהן: כמנהל בית ספר לשעבר, מאוד מאוד עניין אותי לשאול אותם האם כאשר הם התחילו היו שומרי סף בבית הספר שזיהו את המצוקות שלהם או כשהם באו ואמרו.

מאיר כהן: נדהמתי מהתשובה של חלק לא קטן מהם לפיה בעצם בית הספר קצת דחק אותם הצידה והיה נוח יותר לבית הספר שמערכות הרווחה יטפלו בהם.

עליזה לביא: ולא מערכת החינוך.

מאיר כהן: ולא מערכת החינוך.

מאיר כהן: הגדיל לעשות איש מאוד חשוב במערכת החינוך באותה תקופה כשאמר לי שהם מערכת החינוך, הם מתעסקים בסור מרע ועשה טוב.

מאיר כהן: אמר לי שהם מתעסקים בעשה טוב.

מאיר כהן: סור מרע, בזה תעסוק אתה, שר הרווחה.

מאיר כהן: זה מאוד קומם אותי.

מאיר כהן: לכן באתי לפגישה הזאת.

מאיר כהן: אם באמת קרה משהו – חלפו חמש שנים – בתוך המערכת, רק תבורכו על כך כי מערכת החינוך, במיוחד בבתי הספר העל-יסודיים, צריכה להבין שהתופעה הזאת חיה, בועטת ונמצאת בתוכה מעבר ללגיטימציה שהיא מקבלת עם כל הדברים שאת הזכרת.

מאיר כהן: יכול להיות שאנחנו מדברים עברית כמו החבר'ה הצעירים אבל אנחנו לא מדברים באותה שפה.

מאיר כהן: הכול לגיטימי, הם יכולים להיכנס, לקחת פלאפון ובתוך שלוש פעולות כאלה הם נכנסים לאתרים פורנוגרפיים ומכאן עולם הדימויים שלהם משתנה.

מאיר כהן: רבותיי, חבר'ה בבית ספר תיכון צורכים זנות.

מאיר כהן: שיהיה לכם ברור.

מאיר כהן: השאלה היא האם עדיין משרד החינוך מתעסק בסור מרע ועשה טוב או שמשרד החינוך מבין שלמרות כל המשימות – וחלילה, כל היום התעסקנו בהתאבדויות במשרד החינוך וראינו שם תוכניות נהדרות במשרד ובאמת, אני כבר 15 שנים לא במשרד החינוך אבל לבי רחב ואמרתי הלוואי ואני הייתי במשרד הזה לפני 15 שנים כי אז היה לי הרבה יותר קל כמנהל בית ספר.

מאיר כהן: יש כל כך הרבה חומרים.

מאיר כהן: באתי לשמוע.

מאיר כהן: באנו כולנו לשמוע.

מאיר כהן: אני מקווה גבירתי שכבר פגשתי אותך ואתם עושים עבודה נהדרת, שאכן תהיו אנשי בשורה כי אנחנו לא יכולים להתעלם מזה.

מאיר כהן: קל לנו כמנהלי בתי ספר או כאנשי חינוך לטאטא את זה מתחת לשטיח.

מאיר כהן: אנחנו לא רוצים לדבר על זה כי זה מוריד את הרייטינג שלנו, כי איזה מנהל או מנהלת בית ספר רוצה שיתפסו תלמידים אצלה.

מאיר כהן: ניחא שיעשנו, שיגלגלו ויעשנו ג'וינט כי מה לעשות, אנחנו בכנסת מהללים את הקנאביס הרפואי.

מאיר כהן: אין הבחנה.

מאיר כהן: אנחנו כל כך מדברים על הקנאביס הרפואי שהילדים אומרים, בסדר, דוד שלי מעשן קנאביס רפואי, גם אני יכול לעשן קנאביס.

מאיר כהן: יש מנהלים שאומרים, ניחא, אנחנו יכולים לסבול את זה, אבל זנות לא אצלנו, ואם יש תופעה כזאת, שמישהו אחר יטפל בה.

מאיר כהן: הדיון הוא דיון מאוד חשוב.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: אנחנו הפנינו שאלות מראש.

עליזה לביא: אני רוצה לפתוח אתך ואחר כך אאפשר לכמה נציגות ארגונים לדבר ונמשיך.

עליזה לביא: השאלה הראשונה שאנחנו רוצים לשאול היא מה השתנה מאז הפגישה האחרונה בחודש שעבר ושוב אני רוצה להודות למנכ"ל על הדלת הפתוחה שהוא פתח עבורנו אחרי שנים לא פשוטות שלא נפתחה עבורנו הדלת.

עליזה לביא: מה השתנה במשרד מאז פגישתנו האחרונה?

שוש נחום: אני יכולה לומר כמה דברים.

שוש נחום: קודם כל, אני מודה לך על ההזמנה.

שוש נחום: אני בתפקיד חצי שנה ואני חושבת שהנושא הוא נושא בלבנו.

שוש נחום: אני גם ניהלתי שני בתי ספר תיכון ואני מחוברת מאוד לבני הנוער ולמערכת הקהילתית.

שוש נחום: אני רוצה לומר משהו.

שוש נחום: בעקבות הפגישה אתך אנחנו קיימנו אצלנו ישיבה שהייתה ישיבת חשיבה.

שוש נחום: אני מתחברת לדברי חבר הכנסת כהן שנאמרו עתה.

שוש נחום: לא ניתן יהיה להתמודד עם התופעה הזאת כשיש לנו משרד רווחה בנפרד, משרד חינוך נפרד, רשות מקומית, קהילה פורמלית ובלתי פורמלית.

שוש נחום: הנושא הזה מחייב עבודה של שותפויות.

שוש נחום: לכן אני חשבתי להקים שולחן אצלי שבו אני אקח כמה נציגים ואנחנו נראה איך אנחנו מקדמים את השותפויות האלה.

שוש נחום: ברור לנו שכל נער ונערה שלצערנו הרב מגיעים לאותה דרגה קשה של הבדידות הזאת שמובילה אותם בסופו של דבר לתופעה, חיים בתוך משפחה מסוימת, בקהילה מסוימת, ברשות מסוימת, בסביבה מסוימת, לומדים בבית ספר מסוים בבוקר ואחר הצהרים מן הסתם לא נמצאים הרבה בתנועות נוער, בחוגים, בפעילויות וכולי אלא מגיעים לאותו פארק וכולי.

שוש נחום: לכן, זה דבר ראשון.

שוש נחום: הדבר השני.

שוש נחום: עד עכשיו אמרנו יועצת.

שוש נחום: אמרנו שאנחנו עכשיו בעצם נתחיל לעבוד עם מינהל חברה ונוער, שאלה הרכזים החברתיים בבית הספר, שהם קשורים ברשויות ליחידות לקידום נוער, שזה גם הבלתי פורמלי.

שוש נחום: זאת אומרת, ננסה ליצור, בנוסף לזה, עוד מיקרו שהוא צפוף ואתם ניכנס גם לתוך מה שנקרא התנעת המודעות בקרב מה שנקרא ילדים נורמטיביים.

שוש נחום: נשים רגע כמה קבוצות כדי שנוכל לדבר.

שוש נחום: כמו שאת אמרת, הילדה או הילד בגיל 12 היו ילדים נורמטיביים והנה בגיל 13 איכשהו נחשפו.

שוש נחום: אנחנו צריכים להקדים את זה ולכן להיכנס ולכן זאת לא רק היועצת.

שוש נחום: ממש לא.

שוש נחום: אנחנו נלך ונעשה יחידות שהן מאגר השותפים בתוך המערכת וגם עם מה שנקרא העולם של אחר הצהרים בתוך המערכת שלנו.

שוש נחום: דבר שלישי.

שוש נחום: באנו ואמרנו שיש לנו את מה שנקרא הבנים ובנות הקצה.

שוש נחום: אני אתן עכשיו לאילן את זכות הדיבור.

שוש נחום: אנחנו מדברים על אותם 1,200 שנמצאים במצב שהם צריכים עכשיו מה שנקרא במיידי נושא כזה על הפרק ולא מסביב.

אילן שמש: אני סגן מנהל האגף לחינוך ילדים ונוער בסיכון, אגף יחסית חדש שקיים ארבע שנים שאיגם כמה אגפים - אגף שח"ר, אגף לקידום נוער, ביקור סדיר וכדומה.

שוש נחום: תרחיב על האגף.

שוש נחום: זה אגף יחסית חדש ולכן חשוב שנכיר אותו היטב.

אילן שמש: אגף שעוסק בילדים ונוער בסיכון למעשה מהגן עד סיום כיתה י"ב, מאגם בתוכו מגוון עצום של תוכניות בהתאם לגילאים, בהתאם לרצף חיים.

אילן שמש: אפשר לדבר על זה הרבה, אבל אני רוצה להתייחס דווקא לדברים הקונקרטיים.

אילן שמש: כאגף שמתעסק עם התלמידים והתלמידות בסיכון, יש לנו מגוון נערים ונערות שלמעשה נמצאים בתוך שירותי הרווחה, בעיקר מוסדות חסות הנוער, בתוך מוסדות גמילה.

מאיר כהן: לא על זה אני מדבר.

שוש נחום: אנחנו עשינו מיפוי.

אילן שמש: משרד החינוך כבר לא משאיר למשרד הרווחה את הרע ומתעסק רק בטוב.

אילן שמש: אנחנו נכנסים לרע הזה גם כאשר מדובר בילדי רווחה וזה שיתוף הפעולה שאתה דחפת לו.

אילן שמש: נכנסנו לכל המוסדות, לכל בתי הסוהר, לכל מוסדות הגמילה, לכל הבתים החמים, לכל המסגרות האלה כדי לתת חינוך.

אילן שמש: תשים לב לשני דברים.

אילן שמש: חינוך, אנחנו רוצים שהילדים האלה יצאו עם בגרויות וזה חלק מהשיקום.

אילן שמש: זה חלק מהשיקום הגדול.

אילן שמש: הדבר השני, אנחנו מכניסים גם תוכניות שעוסקות בחינוך מיני.

אילן שמש: חינוך מיני לילדים האלה, זה סיפור מההפטרה שמי שמבצע אותו, אלה לא היועצות.

אילן שמש: יש לנו רכזות השכלה ויש לנו מורות.

אילן שמש: היה ברור לנו שהנערים והנערות הללו במסגרות האלה, מוסדות הגמילה, בתי הכלא, מוסדות חסות הנוער, הבתים החמים, היה לנו ברור לחלוטין שהם זקוקים לתחום הזה.

אילן שמש: פיתחנו תוכנית במיוחד לחסות, במיוחד בנושא של חינוך מיני.

אילן שמש: דרך אגב, כל הזמן התוכניות האלו צריכות להתעדכן כי המציאות היא כל כך מורכבת שכל שנה אנחנו מתיישנים ואתה כל הזמן צריך להכניס את הדברים החדשים.

אילן שמש: אני מאוד אשמח לשינוי בחקיקה, לשלב אותו בתוכנית החדשה.

אילן שמש: זה א'-ב'.

אילן שמש: אני רוצה לומר דבר נוסף.

אילן שמש: יש לנו עדיין הארד קור של נערים ונערות מנותקים.

אילן שמש: זאת אומרת, חבר'ה שנשרו מבתי הספר ונצאים אצלנו בקהילה בתוכניות היל"ה.

אילן שמש: בקידום נוער ובתוכניות היל"ה.

עליזה לביא: אני שמחה להערתך לגבי החוק.

עליזה לביא: אתה שומע תגובות כמו למה זה אסור?

אילן שמש: אני לא מתעסק במה אסור ובמה מותר.

אילן שמש: ברור לי לחלוטין למה זה אסור.

אילן שמש: קודם כל, אני משרד החינוך, אני ממשלה, וברגע שיש חוק כזה – זה א'-ב' שאני צריך להישען עליו בתוכניות שלי.

אילן שמש: אותו דבר לגבי סמים, אותו דבר לגבי כל דבר.

אילן שמש: אני יכול להתעסק עם זה כאשר מחוקקים את החוק, אבל ברגע שהחוק חוקק – זה ברור לחלוטין שהוא בסיס לתוכניות החינוך שלי.

אילן שמש: אני משדר את מה שהמדינה משדרת.

אילן שמש: זה א'-ב'.

אילן שמש: זאת חובה.

אילן שמש: זו חובתנו.

אילן שמש: אני רוצה לדבר על קבוצה נוספת.

אילן שמש: הקבוצה הזו היא קבוצה שבויה.

אילן שמש: אתה צודק.

אילן שמש: היא קבוצה שנמצאת בתוך המוסדות, בתוך המסגרות ויש להם גם את המעטפת של הרווחה וזה נפלא.

אילן שמש: יחסית קל להעביר להם סט מסודר פעם בשבוע או מה שאנחנו רוצים.

אילן שמש: היא נמצא בכלא והוא חייב לבוא.

אילן שמש: יש לנו גם 6,000 ומשהו נערים ונערות שנשרו ממערכת החינוך והם לא נמצאים בכלל בתוך בתי הספר.

עליזה לביא: זה הנושא.

עליזה לביא: 1,000 נמצאים בתוך מה שכללת עכשיו?

אילן שמש: זה נע מ-900 עד 1,200 כי זה תלוי מתי.

אילן שמש: זה כל הזמן בתנועה.

עליזה לביא: 6,000 נשרו?

אילן שמש: הם נמצאים במוסדות חסות הנוער, בבתי כלא, במוסדות גמילה, בכל המסגרות של הרווחה, של שירות בתי הסוהר.

עליזה לביא: אנחנו מדברים כאן על 1.200.

עליזה לביא: 6,000 נשרו ולא נמצאים במסגרות.

אילן שמש: 6,000 נמצאים אצלנו כי הם נשרו מבתי הספר והם לומדים אצלנו ברשויות המקומיות במה שנקרא תוכנית היל"ה.

אילן שמש: קידום נוער.

עליזה לביא: 6,000, אלה כל המחזורים?

אילן שמש: בכל הארץ.

אילן שמש: אלה גילאי 18-14.

אילן שמש: אלה לא ילדים קטנים אבל אלה נערים ונערות שנשרו.

אילן שמש: המגזר הערבי, המגזר היהודי, המגזר החרדי, כל מה שאתם רוצים.

אילן שמש: כל הארץ.

אילן שמש: יש לנו 140 רשויות מקומיות שיש להן יחידות לקידום נוער ויש לנו למעלה מ-200 מסגרות השכלה בקהילה.

אילן שמש: דרך אגב, זה שייך לרשות המקומית.

אילן שמש: זה לא בית ספר אבל זה בית ספר מהבחינה שהם עושים שם בגרויות והם לומדים שם לימודים פורמליים.

עליזה לביא: ואתם מפקחים עליהם.

אילן שמש: אנחנו מאתרים אותם, אנחנו יוצרים אתם קשר, אנחנו מביאים אותם, אנחנו בונים להם תוכנית אישית.

שוש נחום: לכן חשבנו שבדרך הזאת אפשר להגיע אליהם כדי להכניס את התוכנית הזאת לתוך הקבוצות האלה.

אילן שמש: תוכנית של 200 מיליון שקלים.

עליזה לביא: זה החלק השלישי של הדברים שלך.

שוש נחום: נכון.

עליזה לביא: את פתחת כאן חלון לאוכלוסייה הייעודית והמיוחדת הזאת.

שוש נחום: נכון.

שוש נחום: תכף נדבר גם על האוכלוסייה האחרת.

אילן שמש: גם לגבי האוכלוסייה הזאת, במיוחד הנערות, קשר טוב עם הרווחה.

אילן שמש: אני חייב לומר ששירותי הרווחה טובים עם נערות.

אילן שמש: באמת.

אילן שמש: שירותי הרווחה לנערות הם בסדר גמור ויש כאן שילוב של שני שירותים.

אילן שמש: אני מדבר כאן על נערות בקהילה שאנחנו צריכים לאתר אותן כי הן נשרו מבתי הספר.

אילן שמש: הסכנה היא שהן נשרו.

אילן שמש: לאוכלוסייה הזאת הרבה מאוד שנים לא מיקדנו בכלל תוכניות לנערות.

אילן שמש: היינו ממוקדי נערים כי הנערים היו בלגניסטים והיה הרבה יותר ברור שהם צריכים לקבל את השירותים.

אילן שמש: בשבע השנים האחרונות פיתחנו יחד עם אשלים תוכניות שהן מיועדות לנערות ונעזרנו בשיתוף פעולה הזה גם עם שירותי הרווחה, עם שירות נוצץ.

אילן שמש: תוכנית הדגל היא תוכנית גוף נפש נערות.

אילן שמש: כדי לעבוד עם נערות, אתה צריך עובדות ולא עובדים.

אילן שמש: יש הרבה דברים בתפיסה המגדרית שאתה צריך לשנות בתוך השירות שלך כדי באמת להצליח לעבוד עם אותן אוכלוסיות.

אילן שמש: התחלנו להכשיר.

אילן שמש: שיהיה לכם ברור, תוכניות בנושאים הללו חייבות להיות גם מותאמות תרבותית.

אילן שמש: החברה החרדית והחברה הערבית והחברה הצרפתית וכולי, זה סיפור שונה שחייבים לתת לו התייחסות יותר קונקרטית.

אילן שמש: אני רוצה לומר לכם שזו חוויה לא רגילה.

אילן שמש: עשינו את זה מכיוון שאנחנו עוסקים כאן בשילוב.

אילן שמש: זו עבודה קבוצתית עם שני מנחים, אחת עובדת קידום נוער שעוברת הכשרה מיוחדת והשנייה היא עובדת שהיא באה מהתחום של הספורט או יותר נכון גוף.

אילן שמש: בהתחלה התחלנו עם נערות לגופן וכן הלאה, הן עסקו יותר בתחום של אומנויות לחימה, אחר כך המשכנו עם וינגייט, לפתח את התוכניות האלו, והיום זה למעשה נעשה גם אצלנו וגם ברווחה כי זו תוכנית משותפת, תוכניות שעובדות על הסיפור של נערות מבחינת חיזוק האסרטיביות.

עליזה לביא: כלומר, מה שאני שומעת עכשיו זה שתהיה תוכנית ייעודית.

שוש נחום: בדיוק.

שוש נחום: זה שלב א'.

שוש נחום: תוכנית ייעודית לנערות.

שוש נחום: אמרנו שעל הבסיס של חוסן, גוף, וינגייט וכולי, אנחנו נבדוק את הסוגיה הזאת של האם יש התייחסות למיניות ולזנות כסוגיה ישירה.

שוש נחום: אנחנו נבדוק את זה ונראה איך אנחנו מגיעים לאותן נערות.

מאיר כהן: אתם צריכים לבדוק את זה?

שוש נחום: אני אומר לך למה.

שוש נחום: מצד אחד אתה יכול לקחת נערה וללמד אותה ג'ודו, חוסן וכולי ולהניח שהיא לא תידרדר.

שוש נחום: לא בטוח שזה מספיק.

שוש נחום: הגענו לאיזושהי תובנה שיכול להיות שאנחנו צריכים כאן להיכנס לבנות שהן כבר בהיל"ה שנשרו וכולי, לבדוק את העניין וזה בעצם אילן הולך לעשות.

שוש נחום: זאת אומרת, עוד קומה על מה שקיים.

מאיר כהן: במשך עשר שנים אני הייתי ראש העיר דימונה.

מאיר כהן: היל"ה עבדו אצלי הרבה מאוד.

אילן שמש: סגרנו את היחידה לקידום נוער בדימונה.

מאיר כהן: למה?

אילן שמש: הפוליטיקה הרבה אותנו.

מאיר כהן: מתי זה קרה?

אילן שמש: לפני שנתיים.

מאיר כהן: לא ידעתי.

מאיר כהן: אני עדיין גר בדימונה ולא ידעתי.

אילן שמש: סליחה, בנתיבות.

אילן שמש: בדימונה יש לנו יחידה לתפארת שעובדת עם הרווחה חזק.

מאיר כהן: הבהלת אותי.

אילן שמש: סליחה.

אילן שמש: בדימונה יש לנו יחידה לתפארת.

אילן שמש: הייתי בה לפני חודשיים.

אילן שמש: מתנצל.

אילן שמש: יש לנו יחידה לתפארת עם הרווחה דווקא.

עליזה לביא: גם בבאר שבע.

עליזה לביא: היינו שם בסיור והתרשמנו עמוקות.

אילן שמש: נכון.

אילן שמש: התבלבלתי בין נתיבות לדימונה.

אילן שמש: סליחה.

מאיר כהן: שוש אמרה את הדבר החשוב ביותר.

מאיר כהן: זה שם המשחק.

שוש נחום: אין דרך אחרת.

שוש נחום: אין פורמלי ובלתי פורמלי, רשמי או לא רשמי.

שוש נחום: מה זה הדברים האלה?

מאיר כהן: אני אמרתי לכם עם איזה כעס על הסור מרע ועשה טוב.

מאיר כהן: ישבנו ארבעה שרים ואמרנו שמעכשיו אנחנו פעם בשבוע יושבים לא ברמה של מנכ"לים אלא ברמה של שרים.

אילן שמש: אתה עשית את זה.

אילן שמש: אני זוכר.

אילן שמש: אתה באת אלינו וביקשת לחינוך המיוחד.

מאיר כהן: לצערי הגדול מה ש-שוש אומרת, חבר'ה, זו פריצת הדרך האמיתית.

שוש נחום: אין דרך אחרת.

מאיר כהן: משרד החינוך לא יוכל להרים את זה לבד על גבו.

מאיר כהן: משרד הרווחה לא יוכל להרים את זה לבד על גבו.

מאיר כהן: את לא אמרת לי דבר אחד והוא איך לייצר מחויבות אצל שאר השותפים.

שוש נחום: אני אומר לך.

שוש נחום: אנחנו כרגע מקדמים במינהל הפדגוגי את מה שנקרא מרחב שותפות – מטה, מחוז, רשות.

שוש נחום: אנחנו הבנו שהמשרד והרשות חייבים יותר להתחבר יחד ולאו דווקא מה שנקרא באזורי הדמדומים.

שוש נחום: בדרך כלל ברשות, עיר ללא אלימות, אבל לא, במיינסטרים, במערכת הפורמלית והרגילה כאשר הנערות במערכות.

שוש נחום: משם צריך להתחיל.

שוש נחום: יש לנו חטיבה אחת של אילן שזו החטיבה של הבנות ולצערי גם בנים שהם כבר נמצאים באיזשהו קצה וגם שם צריך לתת את הפילוחים.

עליזה לביא: לפני שאת ממשיכה, אני רוצה לתת את רשות הדיבור עכשיו לניצן בן דב שהיא מנהלת מכון תודעה לחקר תופעת הזנות בארץ ובחו"ל.

עליזה לביא: נחשפתי לעבודה המבורכת של יוזמה שצומחת מהשטח שמנסה להיכנס לבתי הספר.

ניצן בן דוב: תודה רבה.

ניצן בן דוב: קודם כל, תודה רבה על הדיון הזה שהוא באמת חשוב.

ניצן בן דוב: אני מודה שכבר הרמנו ידיים לרגעים וחשבנו שלא יהיו לנו שותפים.

ניצן בן דוב: , אנחנו שמחות לגלות שיש לנו שותפים ומקוות לשיתוף פעולה.

ניצן בן דוב: אני רוצה לפתוח בציטוטים שנאמרו במהלך סדנה שלנו שהתקיימה אתמול לתלמידי כיתות י"ב.

עליזה לביא: איפה?

ניצן בן דוב: ברמת גן.

ניצן בן דוב: בתיכון אלון ברמת גן.

ניצן בן דוב: "הסדנה ביססה את הדעות שלי וזה ילך אתי לכל החיים".

ניצן בן דוב: "זאת בחירה של אישה אם היא רוצה לעבוד בזנות, זה הגוף שלה".

מאיר כהן: אמירה נוראה.

ניצן בן דוב: נורא.

ניצן בן דוב: "הן לא יכולות לבחור פשוט להחליף עיסוק כי יש להן בעיה קשה בערך העצמי והן לא חושבות שהן יכולות לעשות משהו אחר".

ניצן בן דוב: "בעיה של הנשים האלה שהן בוחרות להיות בזנות, שילכו למשטרה אם לא טוב להן, למה זאת צריכה להיות אחריות של המדינה לשקם אותן?

ניצן בן דוב: " "זאת ממש בעיה של כולנו שיש נשים בזנות.

ניצן בן דוב: זה מחנך גם נשים אחרות שזה משהו שהן יכולות לעשות בחיים אם אין להן כסף".

ניצן בן דוב: "הכול מתחיל ממודעות וזה שאת עושה לנו את הסדנה הזאת, זה ממש חשוב".

ניצן בן דוב: לא נגענו.

ניצן בן דוב: ציטוטים שהמנחים שלנו שלחו לנו.

עליזה לביא: מילה על תודעה, לפני שאת ממשיכה.

ניצן בן דוב: תודעה עוסקת משנת 2002 בחינוך והסברה למאבק בצריכת זנות, בחינוך לנוער נורמטיבי, לא נוער קצה.

ניצן בן דוב: אנחנו פוגשות גם בבתי ספר הכי נורמטיביים בכל הארץ נערות על רצף הזנות וגם נערים הכי נורמטיביים שצורכים זנות.

ניצן בן דוב: מבחינתי השימוש הזה במושג של נוער קצה, הוא לא רלוונטי לדיון הזה.

מאיר כהן: הוא נוח.

ניצן בן דוב: חינוך צריך לקרות בכל הרמות.

ניצן בן דוב: הוא צריך לקרות לכל ילד וילדה במדינת ישראל.

ניצן בן דוב: אני אתן כמה מקרים שקיבלנו בשבועיים האחרונים שמתארים עם איזה סוג של אוכלוסייה אנחנו מתמודדות.

ניצן בן דוב: העמותה פיתחה מערכים ייחודיים שעוסקים במאבק בצריכת זנות שפותחו על ידי נשות מקצוע והכשרנו 50 מנחים ומנחות בפריסה ארצית שעוסקים בדיוק בתחומים האלה, וגם הצגה חינוכית ייעודית שעבדנו עליה במשך שנה ועופר שנמצא כאן ידבר עליה.

ניצן בן דוב: השבוע קיבלתי מייל מנערה בת 17 שביקשה להתנדב בתודעה.

ניצן בן דוב: היא אמרה שחברות שלה מהשכבה היו בזנות עד לא מזמן, היא עזרה להן לצאת מזה והיא רוצה לעזור גם לאחרות.

ניצן בן דוב: הרמתי אליה טלפון והיא סיפרה שנערות מוכרות את גופן תמורת כסף, בגדים, סמים, מתנות, לנערים שגדולים מהן, נערים מהשכונה או מבית הספר.

ניצן בן דוב: היא רוצה עכשיו לדעת איך אפשר להפיץ את המסר שזה פשוט לא מוסרי.

ניצן בן דוב: בשבוע שעבר פנתה אלינו אימא לנערה בת 14 שניסתה להתאבד כי היא מכרה תמונות עירום של עצמה כדי לעזור לאימא שנמצאת בתהליך גירושין במצב כלכלי מורכב.

ניצן בן דוב: היא מתל אביב.

ניצן בן דוב: לא מדימונה, לא מקריית מלאכי.

מאיר כהן: אני מבקש לחזור בך.

מאיר כהן: ממש לחזור בך.

ניצן בן דוב: בסדר.

מאיר כהן: עד עכשיו אמרת דברי טעם אבל להגיד לא מדימונה?

מאיר כהן: תשתחררו מזה, אתם אנשי חינוך.

ניצן בן דוב: כשאנחנו מדברים לרוב עם גורמים חינוכיים, זה לא קורה רק בקצוות של המדינה.

מאיר כהן: תשתחררו מזה.

מאיר כהן: זאת אמירה מיותרת.

שוש נחום: לא חשבנו שזה בקצוות.

עליזה לביא: אני מסכימה עם ההערה של חבר הכנסת מאיר כהן אבל אני רוצה לומר לך שניצן והחבורה הנפלאה הזאת - - -

מאיר כהן: אין לי שום דבר נגד ניצן אבל גם הם צריכים לזקק את השיח.

עליזה לביא: אתה צודק.

מאיר כהן: השיח הוא מגעיל.

ניצן בן דוב: אמרתי את זה כתגובה למה שנאמר כאן לגבי דימונה ולא כי אני חושבת שזה קורה.

עליזה לביא: כשאני נחשפת לעמותה הנפלאה הזאת, בתי הספר סגורים בפניה.

עליזה לביא: הן לא יכולות להיכנס לבתי הספר.

עליזה לביא: נקודה.

עליזה לביא: כשאני הולכת למנכ"ל משרד החינוך, עוד קודם כאן בדיונים, אומרות לי החברות שההבנה שלנו היא שגורמי ההשפעה שמשפיעים על תלמידים, זה עמותות או מרצים שמגיעים לרגע אלא אלו המורים.

עליזה לביא: אז אני חוזרת אליך ובעצם אנחנו מגלים שמורים לא נמצאים במודעות, אין להם סדנאות, אנחנו ממשיכים להפיל עליהם.

עליזה לביא: אני כאן בחמש השנים האחרונות שומעת ולומדת כל הזמן על עוד משימה שמורים אמורים לעשות ואז אומרים לי המורים שאף אחד לא דיבר אתם, אף אחד לא הנחה אותם והם לא יודעים איך לעשות.

עליזה לביא: כל הארגונים שבאמת מפתחים תוכניות והארגונים הוולנטריים, שכאן המקום לומר שגם בכל העלאת המודעות של איסור צריכת הזנות ובכלל גם כאשר אנחנו המחוקקים, הכנסת והממשלה, נדמו – הארגונים פעלו בשטח.

עליזה לביא: אני היום רוצה לחשוף גם אתכם.

עליזה לביא: דיברנו בדיון על היוזמות שקיימות בשטח, על הניסיון שהצטבר, על האפשרות לעשות שיתופי פעולה עם ארגוני השטח כי מהניסיון שלי, אם אנחנו רוצות ורוצים לנצח – אלה רק שיתופי פעולה.

עליזה לביא: אתם תעשו את התהליך שלכם וזה ייקח זמן, אבל תשתמשו באנשים היקרים שנמצאים כאן.

ניצן בן דוב: אני רוצה להתייחס למקרים של זיהוי שעלו בסדנאות.

ניצן בן דוב: אחרי הסדנה שלנו בשבוע שעבר פנתה אלי נערה בטלפון לספר שהיא סובלת מכאבים בפי הטבעת.

ניצן בן דוב: התחלתי לדבר אתה – וסליחה על הבוטות, זה סיפור שמגיע מהשטח יום יום – והיא לא ידעה עם מי להתייעץ על הכאבים.

ניצן בן דוב: שאלתי אותה איך זה קרה.

ניצן בן דוב: היא מספרת שהן נוהגות לבצע מין אנאלי כי הן מקבלות על כך דירוג גבוה יותר מהבנים שמציינים את הביצועים שלהן.

ניצן בן דוב: זה בבית ספר נורמטיבי לחלוטין.

ניצן בן דוב: שאלתי אותה למי היא יכולה לספר, ליועצת, למחנכת, לאימא והיא אמרה שהיא פשוט לא מסוגלת והיא לא מתכוונת לספר את זה לאף אחד מלבדי.

ניצן בן דוב: זה כתוצאה מסדנה אחת בבית הספר.

ניצן בן דוב: אלו רק שלושה מקרים מהשבועיים האחרונים.

ניצן בן דוב: אנחנו מקבלים עשרות שיחות בחודש, גם מיועצות, גם מהורים, גם ממחנכים ומחנכות וגם מנוער.

ניצן בן דוב: יועצות מתקשרות לספר לנו שיש נערה שמסנג'רת והן לא יודעות מה לעשות אתה.

ניצן בן דוב: אנחנו מדברות אתה ומנסות להבין מה הבעיה ומגלות שהיא בעמדות מאוד מאוד שגויות בכל מה שקשור לזנות.

ניצן בן דוב: היא קוראת לנערה נערה מסנג'רת.

ניצן בן דוב: היא האשמה.

ניצן בן דוב: הנערה.

מאיר כהן: אני רוצה לחזק את הדברים שלך, ברשותך.

מאיר כהן: אני רוצה להגיד את זה לאנשי משרד החינוך מהניסיון האישי שלי.

מאיר כהן: בבתי ספר שלא מצליחים לייצר מערכת אמון בין התלמידים לבין המורים, תמיד אחרי שחבר'ה כאלה נכנסים לתוך מוסד והתלמידים יודעים שזה יישאר אצלם וזה לא יעבור להורים ולא ישימו עליהם סטיגמה, תמיד יש איזה גל מדהים.

מאיר כהן: אני זוכר גם אצלי בבית הספר.

מאיר כהן: יש גל מדהים כי ברגע שהחבר'ה האלה שבאים כאורחים מבחוץ, הם מצליחים לייצר אצל הילדים איזו פתיחות רגעית והם מספרים להם דברים שנשארים אתם.

מאיר כהן: אני תמיד הצעתי למנהלים שלי, מצד אחד אל תכניסו כל הזמן סוכנים זרים מבחוץ כדי שהם ינהלו לכם את בית הספר, אבל פעם אחת כן תכניסו ותנסו לייצר אתם שיח, עם העמותות האלה, כי מזה יוצא רק טוב.

מאיר כהן: היום שמענו בדיוק את אותם הדברים מעמותה שמתעסקת באובדנות.

מאיר כהן: שמענו בדיוק את אותם הדברים, אלא רק בכובע אחר.

מאיר כהן: הם הגיעו לתוך בית הספר וילדים אמרו להם שהם ניסו להתאבד.

מאיר כהן: שאלו למה לא סיפרתם למורים והתשובה הייתה שאם הם יספרו למורים או ליועצת, כנראה שהיועצת תספר את זה להורים שלהם.

מאיר כהן: זה לא חלילה טרוניה נגד המשרד אבל אני אומר שלאחר שתבדקו את העמותות האלה, כי העמותות צריכות בדיקה.

מאיר כהן: לא כל עמותה שרלטנית יכולה להיכנס לבית הספר.

מאיר כהן: כדאי שיתייחסו אליהם יותר בכבוד.

מאיר כהן: תעזבו את מה שהם אמרו על דימונה, אני אתחשבן אתם אחר כך, אבל הם יכולים לעשות עבודה נהדרת בתוך בתי הספר התיכוניים.

מאיר כהן: נהדרת.

מאיר כהן: תנסו ללקט מהם בלי שמות אבל מה שמורה לא יגלה ארבע שנים, יכולים לבוא חבר'ה כאלה מבחוץ ולגלות.

מאיר כהן: אגב, בדרך כלל הם גם בגובה העיניים שלהם וגם צעירים קצת מעליהם בארבע-חמש שנים ומיד עם מייצרים אתם איזה שיח שיכול להפרות אתכם בהמון נתונים.

מאיר כהן: תודה.

מאיר כהן: אני מצטער, אני צריך ללכת לדיון אחר.

עליזה לביא: תודה רבה לך חבר הכנסת מאיר כהן.

עליזה לביא: ניצן, יש לי שתי שאלות.

עליזה לביא: תופעת הזנות נוכחת וקיימת או שהיא אי שם?

ניצן בן דוב: היא רצף מאוד נרחב של התנהגויות שאנחנו יכולות לראות שהן יום יומיות וכבר נחשבות במיינסטרים.

ניצן בן דוב: למשל נערה שמעלה תמונה שלה באינסטרגם ומבקשת שידרגו אותה כאשר אחד זה "לא נוגע בה עם מקל" ועשר – "שווה 400 שקלים".

ניצן בן דוב: השיח הזה הוא מחלחל על זנות והוא מחלחל לכל הרמות.

ניצן בן דוב: את ההתנהגות של צריכת זנות ונשים כמוצר צריכה, צריך להוקיע ברמה החינוכית לא כדי לדבר על מיתוסים של זנות ושאסור ללכת ולשלם לאישה בזנות.

ניצן בן דוב: השיח הוא שיח חינוכי ערכי שכבר אין פריבילגיה לא לקיים אותו בעידן הפורנו והמסכים.

ניצן בן דוב: כך נראית התרבות של הנוער.

ניצן בן דוב: 1 – לא נוגע בה עם מקל, ו-10 – שווה, שם עליה 400 שקלים.

ניצן בן דוב: תיכנסו לאינסטגרם של נערות ותראו.

ניצן בן דוב: אנחנו מעדכנות את המערכים שלנו לא אחת לשנה אלא אחת לחודש.

ניצן בן דוב: אפליקציות חדשות שנכנסות אליהן.

ניצן בן דוב: הן מקבלות כסף באפליקציות תמורת שיחות סקס, הן מקבלות כסף באפליקציות תמורת נסיעה במונית, הן מבצעות מין אוראלי תמורת נסיעה במונית.

ניצן בן דוב: הדבר הזה הוא בכל הרמות, בכל הגילאים, בכל הערים בארץ וצריכת זנות היא משהו שקורה מגיל 12 ומעלה בכל הגילאים.

ניצן בן דוב: אנחנו ממש רואות את ההתנהגויות האלה.

עליזה לביא: שאלה שנייה.

עליזה לביא: איך את מגיעה לבית ספר אלון ברמת גן?

עליזה לביא: מה את צריכה לעשות?

ניצן בן דוב: יועצת מחויבת שזה מעניין אותה ספציפית לעסוק בנושא הזה.

ניצן בן דוב: אגב, יש שני תיכונים ברמת גן ששנה אחר שנה לוקחים את הסדנאות שלנו אבל אין מספיק כאלה.

ניצן בן דוב: אין מספיק יועצות כאלה שחשוב להן לדבר על הנושא, שהן מודות שהן לא יודעות לעשות את זה והן נעזרות בגוף חיצוני, שהן מרגישות בנוח בלי אגו ובלי שום הרגשה של נחיתות שהן לא מביאות את השיח הזה בעצמן אלא מביאות גוף חינוכי חיצוני ועושות את זה ביחד.

עליזה לביא: כלומר, כשיש דלת פתוחה של מנהלת או יועצת חינוכית, אתן מצליחות להיכנס למערכת.

ניצן בן דוב: כן.

עליזה לביא: כמה בתי ספר?

ניצן בן דוב: השנה היינו בכ-40 בתי ספר.

ניצן בן דוב: פגשנו מעל 1,000 בני נוער.

ניצן בן דוב: אנחנו נכנסות גם למכינות, לצבא, בנינו הצגה חינוכית שמיועדת לקהלים גדולים יותר כדי לנסות להגיע ליותר מקומות ולפתוח יותר את האוזן ואת הלב כי באמת הכלי של התיאטרון הוא מדהים ואנחנו נדבר עליו.

ניצן בן דוב: אבל בעיקר אנחנו מנסות למצוא דרכים להגיע אל הנוער.

ניצן בן דוב: זאת מיומנות שאנחנו רוכשות כבר 18 שנים.

שוש נחום: יש לכם מערכים דיפרנציאליים לפעילות לגיל 13 לעומת 17.

ניצן בן דוב: בהחלט.

ניצן בן דוב: מערכים מותאמים לגיל וגם למגזרים שונים.

שוש נחום: אתם רשומים במאגר?

ניצן בן דוב: לא.

שוש נחום: יש אפשרות שתיכנסו?

ניצן בן דוב: בטח.

שוש נחום: אני ממש מבקשת.

שוש נחום: מאגר התוכניות של משרד החינוך הוא מאגר שמאפשר אור ירוק לכניסה למוסדות.

שוש נחום: מחר בבוקר תיכנסי ותתחילי בהליך.

שוש נחום: תירשמו עם כל התוכנית שלכם.

שוש נחום: תיכנסו למאגר.

שוש נחום: אחרי שתהיו במאגר, אני יותר מאשמח שנקיים פגישה.

שוש נחום: אני מודה שאני צריכה גם ללמוד את העולמות האלה יותר לעומק.

שוש נחום: זה נושא מאוד מאוד מורכב.

שוש נחום: אני אשמח להיפגש.

שוש נחום: אם כן, דבר ראשון, להירשם למאגר, ושנית, לקיים פגישה.

שוש נחום: קודם כל, אני מאוד שמחה לשמוע שאתם פועלים בבתי הספר.

שוש נחום: זה אומר שיש לנו אוטונומיה בבתי ספר ומנהל יכול להחליט וזה בסדר גמור וגם אני מאמינה בזה.

עליזה לביא: זה אחרת אם יצא חוזר מנכ"ל.

שוש נחום: בדיוק.

שוש נחום: אני חושבת שאנחנו נידרש קצת יותר ללמידת עומק, להכיר יותר, ואני גם אשמח לשמוע על ההצגה שעופר מעלה.

שוש נחום: אני אתן גם לעינב כי אנחנו יוצאים לפיילוט.

עליזה לביא: אני רוצה לבקש ממך, לפני שאתן את רשות הדיבור לעופר, במסגרת שאת יכולה, לדבר גם על השתלמויות של היועצות.

עליזה לביא: לחשוף אותן.

עליזה לביא: אנחנו חייבים לחסוך זמן.

עליזה לביא: במקביל יום העשרה או השתלמות שלכם.

עליזה לביא: אני צפיתי בהצגה.

עליזה לביא: אני חושבת שאם אפשר, כדי לקצר – אני אומרת לך שאני שלוש שנים מנסה לקיים את הדיון הזה כאן בבשלות שלו.

שוש נחום: אני חושבת שאין מניעה שהיועצות יצפו בהצגה.

שוש נחום: דרך אגב, יועצות כל שנה מקבלות רשימה של הצגות לצפייה.

שוש נחום: אני חושבת שאין שום מניעה.

שוש נחום: קדימה.

עליזה לביא: אם אפשר לומר שהנושא בוער.

שוש נחום: בסדר גמור.

שוש נחום: בואו נהיה במיידית.

שוש נחום: מחר תירשמי למאגר, מוחרתיים קובעים את הפגישה ועושים היכרות, אחר כך אנחנו נכנסים ורואים מתי אפשר לעשות איזושהי צפייה נקודתית בהצגה הספציפית.

שוש נחום: אני פשוט לא מכירה את ההצגה.

תהילה פרידמן: החמ"ד הוא חלק מהדיון?

עליזה לביא: לא.

שוש נחום: למה לא?

שוש נחום: מי אמר?

שוש נחום: עוד מעט נדבר גם על זה.

ניצן בן דוב: אני רוצה לומר משפט אחד אחרון.

ניצן בן דוב: כל עוד זה נתון לבחירת מנהל או יועצת, אנחנו לא נגיע למספיק בני נוער.

עליזה לביא: אני דיברתי על חוזר מנכ"ל.

עליזה לביא: אני לא חוזרת בי וזה לפרוטוקול.

שוש נחום: אני למדתי משהו ואני הרבה שנים במערכת.

שוש נחום: אנחנו צריכים להתחיל לעבוד, להכיר ולשתף פעולה.

שוש נחום: דבר גורר דבר.

שוש נחום: הדברים האלה הם רגישים, הם מורכבים.

שוש נחום: אני מודה שחלק מהדברים יהיו חדשים לי.

שוש נחום: אנחנו צריכים ללמוד את זה אבל דבר גורר דבר.

שוש נחום: בואי ניכנס לעבודה שיטתית, נכיר ונתחיל.

עליזה לביא: בסוף הדיון נקצוב זמנים ונבקש לחזור אלינו.

שוש נחום: זה יהיה הרבה יותר מהר מכפי שזה נראה ברגע שיוצאים לדרך.

עופר פיפר: שלום לכולם.

עופר פיפר: אני שחקן תיאטרון ויוצר.

עופר פיפר: אני גם מורה לתיאטרון.

עופר פיפר: יש מספר הצגות חינוכיות שאני כבר שנים יוצר ומשחק בהן, בנושאים כאלה ואחרים, מתקשרים לנושא הזה.

עופר פיפר: אחד הוא אלימות במשפחה, השני הוא סם האונס, כמה הצגות שאני משחק בהן.

עופר פיפר: אני כאן כי אני רוצה לומר לכם שבעיני כאיש חינוך, כיוצר, כאומן, כאבא, בחיים שלי לא ראיתי כלי חזק יותר – ולא כאיש תיאטרון אלא בגלל שאני חווה את זה בשטח – מאשר תיאטרון כהשפעה על בני הנוער.

עופר פיפר: כאשר מדברים אתם ועושים כל מיני שיחות אתם, אני מזהה את המגננות ואת הציניות.

עופר פיפר: יש את הקסם של התיאטרון ואני מיד אחר כך רואה את הפנים שלהם דומעות, אני קולט את הלב שנפתח ואני קולט את האפשרות שלהם לראות אמפתיה וחמלה וזה מרגש אותי כמעט יותר מכל הדברים שאני עושה.

עופר פיפר: כשאני יצרתי את ההצגה הזאת שקוראים לה נערה בלי שם, אני גם בעצמי עברתי תהליך, הייתי נבוך להבין כמה דברים אני לא יודע כגבר, כמה רגשות אשם היו לי ואתם רק יכולים לדמיין כמה לבני הנוער היום יש פער וחוסר ידע וסוג של בורות עצובה של אינטימיות, של מהי אינטימיות ומה הם יחסים.

עופר פיפר: הם רק מתחילים, זו רק ההתחלה.

עופר פיפר: השנים הראשונות של היכרות של מה זה יחסים בין אישיים, יחסים זוגיים.

עופר פיפר: הם פשוט לא יודעים.

עופר פיפר: רוב המידע שיש להם זה פרץ של מידע ואסוציאטיביות של מידע זה דרך הפורנו ודרך יצרים ועולם אפל שהם נחשפים אליו כל היום.

עופר פיפר: כשאני בא ואני עושה את פנינה של הצגה בכל נושא שהוא, אני קולט איך אני מצליח להגיע אליהם.

עופר פיפר: אחר כך לפעמים זה מלווה גם בשיחה.

עופר פיפר: אני פשוט רוצה לספר לכם שזה כלי אדיר שאני ממש מבקש ומזמין אתכם שתשתמשו בו.

עופר פיפר: נשתמש בו יחד.

עופר פיפר: אחרי מחקרים שעשינו ונוכחתי לדעת שלי עצמי יש כל מיני סטיגמות ודעות קדומות, ואחרי מחקר שעשיתי וקריאה של כמה ספרים וגם תשאול של נערות במעגל הזנות והגעה למקומות כאלה ואחרים, יצרנו הצגה שמגוללת סיפור של שני נערים נורמטיביים, חברים טובים שכאשר הנערה חווה איזושהי פגיעה מינית מקרוב משפחה, בעצם מתחיל איזה מעגל של זנות.

עופר פיפר: ההצגה מביעה בצורה מאוד חזקה שזה לא סיפור של מישהו בשוליים או של מישהי שבחרה בזה אלא 90 אחוזים מהמקרים הם של מישהי שחוותה פגיעה מינית.

עופר פיפר: באמת הנוער מזדהה עם זה ויכול לומר שלא, זה מול העיניים שלי, זה יכול לקרות לי, כמה ברמה החווייתית זה נוגע בי כשאני רואה מישהי שאני מתאהב בה שהיא פשוט ילדה חמודה ומקסימה כמוני, ואיך הדברים מידרדרים למקום שהיא בטוחה שהיא בוחרת בזה והיא בטוחה שהיא חזקה אבל זה לא כך.

שוש נחום: יש לי שתי שאלות חשובות.

שוש נחום: אתה הופעת כבר בבתי ספר.

שוש נחום: נכון?

עופר פיפר: עם ההצגה הזאת לצערי לא.

ניצן בן דוב: הופענו אתה בפני קהל של מבוגרים ועוד לא בפני נוער.

שוש נחום: אנחנו צריכים בשלב ראשון להכניס את ההצגה הזאת למאגר ההצגות האפשרי.

שוש נחום: זה מיועד בעיקר לחטיבות העליונות?

עופר פיפר: כן.

ניצן בן דוב: לחטיבת הביניים ותיכון.

ניצן בן דוב: מכיתה ט' ומעלה.

שוש נחום: אני מבקשת, אם אפשר, לראות את ההצגה ואז אולי להביא גם כמה יועצות בכירות שיצפו ביחד ולעשות מעין שיח עליה.

שוש נחום: אין ספק שתיאטרון, הצגה, זאת אחת הדרכים החשובות ביותר כדי להטמיע נושאים מורכבים ורגישים אצל בני נוער.

עופר פיפר: זה נוגע ברמה החווייתית ולא ברמת הרציונל.

עופר פיפר: עוד נושא אחד שההצגה מעלה והוא לא דובר כאן, המעורבות שיש לבני נוער.

עופר פיפר: המשפטים שבני נוער אומרים בדרך כלל כמו מה זאת אחריותי.

עופר פיפר: יש שם סיפור של שני חברים טובים ובשלב מסוים הוא נוטש אותה בגלל הלחץ החברתי שהוא כל כך אופייני והיא מישהי שלא רוצים להיות חברים שלה.

עופר פיפר: לו יש את ההזדמנות והוא בקונפליקט.

עופר פיפר: לנער יש הזדמנות להושיט לה יד אבל הכוח של להיות חלק מהחבר'ה מכניע אותו.

עליזה לביא: ברשותך, בעקבות ההערה של תהילה, אני רוצה להבין.

עליזה לביא: את בתפקיד שלך מנהלת המינהל הפדגוגי במשרד החינוך.

עליזה לביא: אנחנו מדברים על החינוך החרדי, על החינוך הכללי, על החמ"ד.

עליזה לביא: בדיונים קודמים שהיו כאן בנושאים אחרים, תמיד אמרו לנו שלחמ"ד יש את המנדט שלו, לחרדי יש את המנדט שלו.

שוש נחום: אני עושה עכשיו הבחנה.

עליזה לביא: תעשי לנו סדר.

שוש נחום: בחינוך החרדי המוכר שאינו רשמי, שם יש פיקוח של המוכר שאינו רשמי.

עליזה לביא: שאנחנו לא מדברים עליו עכשיו.

שוש נחום: לא.

שוש נחום: יש לנו שני זרמים, הזרם הממלכתי והזרם הממלכתי-דתי.

שוש נחום: נכון שיש חינוך ממלכתי-דתי, מה שנקרא כמינהל.

שוש נחום: אבל כל נושא הייעוץ, שפ"י, השירות הפסיכולוגי חינוכי וכולי, אנחנו מדברים על עבודה בשיתופי פעולה בין הממלכתי לממלכתי-דתי.

שוש נחום: אין שפ"י של חמ"ד ושפ"י של ממלכתי.

שוש נחום: מאחר והפלטפורמה כאן היא פלטפורמה שנוגעת לפן, לא הקוריקולום של תוכנית הלימודים אלא להוויה של נער ונערה בגיל ההתבגרות הזה והאחר, בהחלט את חושבת שאנחנו יכולים להוות גשר כדי לשמוע את המורכבות של הנושא הזה בחינוך הממלכתי-דתי?

שוש נחום: אנחנו צריכים ללמוד גם את זה.

שוש נחום: אני אשמח לדעת.

שוש נחום: יש תודעה לממלכתי-דתי?

עליזה לביא: לא.

עליזה לביא: אין תודעה לממלכתי-דתי.

תהילה פרידמן: עד לא מזמן הייתי יושבת ראש של נאמני תורה ועבודה.

תהילה פרידמן: יש לעיסוק בנושא הזה בממלכתי-דתי רגישות מיוחדת.

תהילה פרידמן: בגלל שאין הרבה לגיטימציה לעיסוק במין בריא, נורמטיבי ורגיל, בגלל ההקשר הדתי, אז לעיסוק בסיפור הלא נורמטיבי, זה כאילו מתווספת על זה עוד שכבה.

תהילה פרידמן: זאת היכולת להפריד בין מה שהוא בעייתי מבחינת צניעות, מבחינה דתית, לבין משהו שהוא אלימות, פשע, ניצול – זה דבר שאני חושבת שצריך לעבוד אתו הרבה בצוות.

תהילה פרידמן: זאת אומרת, הרבה לפני שאנחנו מגיעים לתלמידים, יש כאן עבודה עם הצוותים.

תהילה פרידמן: כאן אני חושבת שיכול להיות שכן צריך לעשות הפרדה.

תהילה פרידמן: זאת אומרת, זה מאוד משמח אותי שאין שפ"י כזה ואין שפ"י כזה.

תהילה פרידמן: אני חושבת שבעבודה במגזר כן צריך לנהוג טיפה אחרת.

עליזה לביא: אדפטציות.

תהילה פרידמן: כן.

תהילה פרידמן: בדיוק.

עליזה לביא: קודם כל בואו נלך על התוכנית הראשית.

תהילה פרידמן: זה שהבעיה קיימת, אתם בוודאי מכירים ולפעמים אפילו ביתר שאת.

תהילה פרידמן: לא מזמן נחשפתי לסיפור על נערה שצולמה מתנשקת עם מישהו, עסק תמים, בגיל 16, אבל זה אסור.

תהילה פרידמן: אלה סיפורי זוועות.

ניצן כהנא: אני רוצה קודם כל לברך על הנכונות.

ניצן כהנא: צריך לומר שאנחנו שנים על גבי שנים יושבים כאן בדיונים וכל יושבות החדר הזה מאוד מאוד נחרדות מהסיפור של זנות קטינים ובמיוחד במשרד החינוך.

ניצן כהנא: מבחינתי עצם זה שבאת, זאת כבר בשורה משמעותית ואם תיפגשו עם מכון תודעה, אני מניחה שזאת תהיה בשורה עוד יותר גדולה.

ניצן כהנא: מאחר ובכל זאת יש לי את הדקה לפנות אליך ישירות, אני רוצה שתביני שאנחנו מרגישות שזוהי שעת חירום.

ניצן כהנא: שנה אחרי שנה אנחנו מדברים על נתונים של 3,000 קטינות וקטינים בזנות במדינת ישראל שלפחות לפי המחקר של פרופסור אדלשטיין, 80 אחוזים מהם נמצאים אצלכם.

ניצן כהנא: הם מגיעים למערכת בבוקר.

ניצן כהנא: דיברת על כך שאלו נערות שהיו נורמטיביות ואז דורדרו לזנות.

ניצן כהנא: אנחנו מרכזות את קואליציית המאבק בזנות, כל ארגוני הסיוע לנשים בזנות בארץ.

ניצן כהנא: הנתונים של הארגונים מדברים בצורה חד משמעית על כך שהם עוד לא פגשו אישה שלא נפגעה פגיעה מינית קשה ומתמשכת בילדות.

ניצן כהנא: אלו לא ילדות נורמטיביות שאיכשהו דורדרו לזנות.

ניצן כהנא: אלו ילדות שכשהן נפגעו בבית, אף אחד במערכת לא ראה אותן ואף אחד לא עצר את הפגיעה.

ניצן כהנא: אז הגיע איזשהו טורף ודרדר אותן לזנות וגם אז, כשהן המשיכו, והן היו בנות 13 כשזה התחיל, בנות 16, הן ממשיכות להגיע לבית הספר, הן יוצאות לשעתיים, יוצאות עם המורה לנהיגה שמציע לה את הטסט תמורת תעשי לי טובות מדי פעם או עם מישהו משכבה בוגרת.

ניצן כהנא: הדברים האלה קורים לצערי תחת האף שלכם וזו השעה באמת לכיוונון מאוד מאוד רציני, לא רק אצל קבוצות הקצה שכמובן ששם צריך לשים המון דגש.

ניצן כהנא: דיברנו הרבה בדיונים קודמים והדבר הכי חשוב הוא הכשרת צוותים, היכולת לראות אותן.

ניצן כהנא: צריך לומר שנושא הזנות במשך המון שנים היה נושא טאבו בחברה הישראלית.

ניצן כהנא: יועצות חינוכיות שעובדות שנים רבות כנראה בכלל אף אחד לא דיבר אתן בהכשרה שלהן על כך.

ניצן כהנא: הגיע הזמן לדבר.

שוש נחום: אני רוצה לחדד.

שוש נחום: את אומרת שהדבר הראשון שאנחנו רוצים עכשיו מבחינתך זה לוודא שכל בעלי התפקידים הטיפוליים בבית הספר, יש להם את ההכשרה לזהות ילדות וילדים שהם עדיין במערכת.

ניצן כהנא: או שהם ברצף.

ניצן כהנא: הרי הרצף הוא כל כך רחב ובפוטנציאל.

ניצן כהנא: בסוף אלה ילדים נפגעי תקיפה מינית בבית לרוב.

ניצן כהנא: ודאי שלמחנכים יש כאן מקום אבל צעד-צעד.

ניצן כהנא: צריך לומר שבסוף כולם עוברים אצלכם.

ניצן כהנא: גם צרכני הזנות של המחר, תלמידים במערכת החינוך.

ניצן כהנא: כאן צריך המון אומץ ואנחנו מבינות את זה אבל קורה כאן משהו.

ניצן כהנא: זה מדהים.

ניצן כהנא: תחשבו שהילדים האלה הם כן רואים עכשיו בטלוויזיה את מה שקורה.

ניצן כהנא: דיברת על השינוי החקיקתי.

ניצן כהנא: יש המון שיח בשנתיים האחרונות על כך שהדבר הזה הולך להיות לא חוקי.

ניצן כהנא: דיברו על הפללת לקוחות זנות.

ניצן כהנא: חושפים לאט לאט אבל אף אחד לא מדבר אתם על זה תכל'ס ואומר למה זה הולך להיות לא חוקי, למה זה אסור, למה לא הגיוני שילד שמסיים בית ספר בגיל 18 ועושה מסיבת גיוס, למה זה לא הגיוני שהוא יזמין נערת ליווי.

ניצן כהנא: אף אחד אף פעם לא דיבר אתם.

ניצן כהנא: בשינוי עומק שאנחנו רוצים לייצר בחברה הישראלית, זו ההזדמנות, דרך מערכת החינוך.

ניצן כהנא: אני בשנה שעברה דיברתי עם עשרות תלמידי מכינות בכל הארץ כי הבנתי שזאת בעצם ההזדמנות האחרונה לראות חבר'ה צעירים מקובצים.

ניצן כהנא: אצלכם זה הרבה יותר רחב.

ניצן כהנא: אנחנו מבינות שנדרש כאן אומץ אבל אנחנו קוראות בואו ניתן להם את הכלים, את התשובות, על ידי אנשים שהם מוכשרים לכך, שהם לא עצמם שבויים במיתוסים.

ניצן כהנא: אנחנו בכל זאת חיים בחברה ששנים הדבר הזה היה בה נורמטיבי.

ניצן כהנא: אם עדיין המחנכים לא מוכשרים לזה, יש עמותות מצוינות שעושות את זה.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: אני רוצה לצרף לדיון שלנו שני נושאים.

עליזה לביא: נמצא עורך הדין אריאל אררט מפרקליטות מחוז תל אביב.

עליזה לביא: זימנתי אתכם לדיון הזה ואני רוצה לעשות רגע פאוזה.

עליזה לביא: נחשפנו בדיון הקודם לכל הנושא של סגירת מועדוני זנות וחשפנות וכל מה שאירע.

עליזה לביא: רצינו לבקש הבהרות שלכם במסגרת הוועדה להתנהלות שהייתה, עד כמה שאתם יכולים להרחיב כאן בוועדה.

עילית מידן: אני מפרקליטות המדינה.

עילית מידן: אני אפתח ואומר שהפרקליטות פועלת במאבק נגד מועדוני החשפנות, הזנות והסחר בכל המישורים.

עילית מידן: למעשה בכל מחוז של הפרקליטות – בין אם זו פרקליטות פלילית ובין אם זו פרקליטות אזרחית – יש רפרנט לנושא זנות וסחר שמחזיק אצלו הרבה ניסיון, הרבה מקצועיות בתחום הזה ופועל במאבק בתופעה הזאת בכל המישורים.

עילית מידן: מה הכוונה בכל המישורים.

עילית מידן: בשנים האחרונות אנחנו ראינו איזשהו שינוי חשיבתי בפרקליטות, כך שבעצם המאבק בתופעה ובכל מה שקשור בתופעות הזנות, הוא לא מאבק שהוא רק פלילי אלא גם מינהלי ואזרחי.

עילית מידן: זה נועד לאיזושהי אכיפה משולבת של כל הגורמים לצורך מתן מענה מיידי.

עילית מידן: הכוונה היא בעצם שלא בהכרח המענה תמיד יהיה פלילי.

עילית מידן: אני פותחת סוגריים ואומרת שגם כאן

עילית מידן: אנחנו רואים שלא תמיד המענה הוא פלילי ולפעמים באמת צריך מענים משותפים של משרדי ממשלה שונים.

עילית מידן: אצלנו בפרקליטות אנחנו כן מסתכלים על איזשהו מענה משותף של כל המענים שפרקליטות מסוגלת לתת, שזה בעצם לא בהכרח פלילי אלא גם מינהלי, אזרחי, כלכלי כאשר אף אחד מהמענים האלה לא מוציא את השני.

עליזה לביא: אנחנו לא בסדנה משפטית עכשיו.

עליזה לביא: אני רוצה להבין מה קרה באירוע האחרון.

עליזה לביא: אם אפשר לקבל הרחבה.

עליזה לביא: אנחנו לא בסדנה עכשיו.

עליזה לביא: אני רוצה להבין מה הייתה עמדת הפרקליטות, למה בעצם מועדון החשפנות שהיה אמור להיות סגור מזמן, ממשיך להיות פתוח.

עליזה לביא: אנחנו מדברים כאן על חינוך, על אוכלוסייה, ומה קרה לפרקליטות?

עילית מידן: קודם כל, אני מבינה שאנחנו מדברים על תיק מסוים.

עליזה לביא: נכון.

עליזה לביא: על מועדון הפוסיקט בתל אביב שנדהמנו כולנו לראות.

עליזה לביא: אני הזכרתי, לא את.

עליזה לביא: תסבירו לנו מה קרה.

עליזה לביא: אנחנו לא מצליחים להבין.

קריאה: נסגר התיק הפלילי.

עילית מידן: אני אומר באופן כללי וככל שיהיה צורך, נמצאים כאן גם מפרקליטות מחוז תל אביב.

עילית מידן: באופן כללי התיק הפלילי בעניין של מועדון פוסיקט נסגר מחוסר ראיות.

עליזה לביא: ברשותך, אני רוצה להבין מה זה חוסר ראיות.

עילית מידן: אנחנו כן רוצים לדבר על כך שגם העובדה התיק הפלילי נסגר, הרי שעדיין תלוי ועומד התיק המינהלי.

עילית מידן: לכן פתחתי ואמרתי על החשיבות של האכיפה המשולבת כי לפעמים הרף הפלילי הוא רף פלילי שדורש ראיות, שדורש ראיות לכאורה, דורש ספק סביר ובאמת אנחנו לא בסדנה משפטית ולכן אני לא ארחיב.

עילית מידן: אבל לפעמים הרף הפלילי הוא רף גבוה ולכן אנחנו בוחרים לפעול במשותף.

עילית מידן: זה אומר שלפעמים זה שהתיק הפלילי נסגר, לא אומר שהטיפול בתופעה נזנח.

עילית מידן: כרגע כן יש טיפול במועדון הפוסיקט שתלוי ועומד במישור המינהלי של סגירת המקום.

עילית מידן: למעשה יש לנו אפשרות לסגור מקומות על פי חוק סגירת מקומות או למשל לא לתת רישיונות עסק למקומות בהם מתקיימת זנות, ובמישורים המינהליים אנחנו ממשיכים לפעול גם למשל נגד מועדון הפוסיקט ומועדונים אחרים בתל אביב.

עילית מידן: אריאל יוכל תכף להרחיב על זה.

עילית מידן: לכן היה לי כן חשוב להתחיל ולומר שאנחנו פועלים גם כדי לסגור את המקומות פיזית, גם כדי לפגוע בהם כלכלית בין על ידי סגירת מקומות אבל גם במישור הכלכלי.

עילית מידן: עכשיו אני מחיבה את הדיון וזה לא רק על המועדון הזה אלא גם על מועדונים אחרים שאם אנחנו מגלים שאין בהם את העבירה הספציפית הזאת, אפשר לפגוע בהם בעבירות כלכליות כמו הלבנות הון ודברים כאלה שפוגעים להם גם בכיס.

עילית מידן: זה בעצם לייצר איזושהי הרתעה בכל המישורים וכך לפגוע.

עילית מידן: אני גם יכולה לומר שיש פעילות נוספת במעטפת היותר חיצונית של חוק סגירת אתרים, למשל פרסום מודעות זנות באתרי אינטרנט וניתן לסגור את אתר האינטרנט.

עליזה לביא: עם כל הכבוד וההערכה, כבר חוקקנו את החוק.

עילית מידן: הוא גם נאכף.

עילית מידן: אנחנו פועלים לאכיפתו.

עליזה לביא: תודה לאל שהוא נאכף.

עליזה לביא: עבדנו קשה כדי שיהיה חוק.

עילית מידן: אני אומרת שהאכיפה המשולבת היא לא רק בתוך הפרקליטות אלא היא גם של כל הזרועות שפועלות כדי להילחם בתופעה הזאת ולכן באמת יש גם מענים גם במישורים האלה.

ניצן כהנא: אני רוצה להזכיר שהסיבה היחידה שבכלל מדברים על לסגור את מועדון הפוסיקט היא עתירה שאנחנו הגשנו לפני שנתיים וחצי, אחרי שבמשך שנים זעקנו שבמקום יש חדרים אחוריים וניתנים בו שירותי מין כל יום, בחדרים האלה שנבנו למטרה הזאת וכל צרכני הזנות ידעו ששם זה אפשרי.

ניצן כהנא: אנחנו ידענו.

ניצן כהנא: אתם ידעתם.

ניצן כהנא: המשטרה ידעה.

ניצן כהנא: קרה דבר מאוד מאוד טוב.

ניצן כהנא: עתרנו לבית המשפט ואמרו לנו שהכול בסדר, הנה, שוללים את הרישיון ויש בכלל חקירה פלילית.

ניצן כהנא: מאז עברנו שנתיים, התחלנו הליך חידוש רישיון שהפרקליטות נתנה היתר זמני, איימנו שוב בעתירה ואז החליטו שלא לחדש את הרישיון.

ניצן כהנא: המועדון כבר כמעט שנה פועל בלי רישיון.

ניצן כהנא: נכון שהיום יש לכם בעיה כי בעצם המועדון עתר נגד החלטת המשטרה לסגור אותו ולכן הוא עדיין פועל בכל מיני פלפולים משפטיים אבל עם זאת לצד זה שהוא ממשיך אומרים בעייתי עם העתירה, אנחנו כולנו תלינו תקוות.

ניצן כהנא: יושבת ראש הוועדה דיברה על סגירת התיק.

ניצן כהנא: היה שם תיק סופר מבוסס אחרי מודיעין ועם ראיות.

ניצן כהנא: אנחנו קראנו את הדוח המשטרתי, שערותיי סמרו על אף שאני מכירה את הסיפור שם.

ניצן כהנא: הכול שם.

ניצן כהנא: החדרים עבדו.

ניצן כהנא: על כל 400 שקלים שאישה קיבלה, היא נאלצה לתת 100 שקלים לבעלי המועדון ואז אומרים לנו שגם כאן סוגרים מחוסר ראיות.

עילית מידן: עם כל הכבוד לשאלות הוועדה וגם לדברים של ניצן, אני רוצה לומר שגם אם תיק נסגר, זה לא אומר שהאכיפה נגדו הסתיימה.

איריס רמתי הילמן: אני רפרנטית סחר בבני אדם של פרקליטות תל אביב ואני בעצם אחראית על סגירת התיק הפלילי.

איריס רמתי הילמן: כמובן אסור לי, עם כל הרצון הטוב, להתחיל לדבר כאן על איזה ראיות היו או לא איזה לא היו בתיק אבל אני חייבת לומר שסגירה מחוסר ראיות היא סגירה שלא עומד מאחוריה שום רעיון.

איריס רמתי הילמן: זה כמובן את יודעת.

איריס רמתי הילמן: זאת לא סגירה מחוסר עניין לציבור.

איריס רמתי הילמן: בסופו של דבר דוח מודיעיני – או אני לא יודעת מה ראית – הוא משהו אחר לגמרי מראיות שמובאות בפנינו.

איריס רמתי הילמן: אנחנו כמובן מקבלים ראיות מהגוף החוקר והתיק שהיה בפנינו, לא היו בו מספיק ראיות לידיעה של הבעלים, שזה מה שאנחנו מחפשים, שיש שם זנות בחדרים.

איריס רמתי הילמן: ראיה פלילית היא סיפור אחר לגמרי מדוח או מכל דבר אחר.

איריס רמתי הילמן: אני לא צריכה לספר.

איריס רמתי הילמן: כמובן שאם היו לנו, הדבר הראשון שהיינו עושים, הרי אנחנו לא באים להגן עליהם אלא אנחנו נלחמים בהם בהמון דרכים אחרות.

איריס רמתי הילמן: בסופו של יום, בתיק הזה לא היו מספיק ראיות.

איריס רמתי הילמן: אין כאן איזה רעיון או איזה מקום לתקיפה כי בעצם זה מה שהובא בפנינו.

ניצן כהנא: אני מאוד מאוד מכבדת אתכם ואני יודעת שאין כאן מוטיבציה שלילית אבל מי יושיענו?

ניצן כהנא: המועדון הזה בכיכר העיר פועל כל כך הרבה זמן בלי רישיון.

ניצן כהנא: הוא כבר כל כך הרבה שנים בלי רישיון בגלל העתירה שלנו וזה לא נראה כרגע שהוא הולך לכיוון של סגירה.

ניצן כהנא: אנחנו רואות מה קורה.

עליזה לביא: אני לא יכולה שלא לנתק את הדיון שהיה כאן עד עכשיו מול הרצון שלנו לשנות את המרחב הציבורי בישראל.

עליזה לביא: כשאנחנו רואים את הוזלת היד שלש הפרקליטות, זה טוב שיש הפרדת רשויות בישראל, אבל אם זה חוזר אלינו, יכול להיות שאנחנו צריכים לעשות עוד תיקון.

אריאל אררט: סליחה שאני אומר אבל המילה אוזלת יד של הפרקליטות היא רחוקה כרחוק מאדים מכדור הארץ במה שנעשה בשנתיים-שלוש האחרונות.

אריאל אררט: אני אתן מספר נתונים.

אריאל אררט: אני מרכז בפרקליטות את נושא האכיפה המשולבת.

אריאל אררט: מי שלא מכיר, זה למעשה תכלול של כל הכוחות האזרחיים בשיתוף פעולה מוחלט עם הפרקליטות הפלילית כנגד תופעות פשיעה.

אריאל אררט: לקחנו לעצמנו תופעה של המאבק בזנות הממוסדת, תופעה של ניצול נשים בזנות, כאחד מתיקי הדגל שלנו.

אריאל אררט: אני חושב שחוללנו מהפכה, בוודאי באזור של תל אביב שהיא גם נושאת דגל בכל הארץ ואני אפרט.

אריאל אררט: בואו נזכור שאנחנו מדינה דמוקרטית, יש לה חוקים, יש לה מגבלות, גם כשאנחנו נמצאים מול תופעות פשיעה.

אריאל אררט: תמיד הרצון הוא ללחוץ על כפתור ולמעוך את תופעת הפשיעה.

אריאל אררט: אנחנו יודעים שיש לנו עוד מוסרות כאלה ואחרים שאף אחד מאתנו לא היה רוצה לשחרר אותם ובתוך המוסרות האלה אנחנו פועלים ואני כן אומר מה אנחנו עושים.

אריאל אררט: לא מה אנחנו לא עושים.

אריאל אררט: אנחנו באמת מאגדים את היכולות המינהליות שיש למדינה.

אריאל אררט: רק בשנה האחרונה סגרנו שמונה בתי בושת ומועדוני חשפנות שבהם יכולנו לבצע צווים מינהליים בהתאם לראיות הנסיבתיות המינהליות.

אריאל אררט: אני חושב שזה מספר לא מבוטל.

אריאל אררט: אני יכול לומר היום עד כמה אנחנו יודעים, שכמעט ואין בתי בושת ממוסדים גדולים בתל אביב נכון להיום פתוחים בעקבות שיתוף הפעולה הפלילי והאזרחי יחד עם המשטרה וגם עם ארגונים חוץ משטרתיים וחוץ מדינתיים שמסייעים לנו.

אריאל אררט: אפשר לראות את זה בשטח.

אריאל אררט: התופעה קורית ומתהווה.

אריאל אררט: מעבר לכך שכל תיק בושת היום – ואיריס תחזק אותי – הוא כבר לא תיק שמטפל בעבירה קטנה אלא הופך להיות מגה תיק, תיק כלכלי שכמובן דורש היערכות מאוד משמעותית מאחורי הקלעים, של חודשים של הכנה אבל ברור שכאשר התיק הוא תיק כלכלי, המכה והגרזן שהמערכת מורידה על תופעה חמורה זאת, היא הרבה יותר משמעותית.

אריאל אררט: אנחנו נאבקים על כל תיק, גם אם בית משפט מקצר לנו את המועד בעשרה ימים.

אריאל אררט: אתמול היינו בערעור בבית משפט המחוזי, ערעור שהמדינה הגישה, כשבית משפט קמא קיצר לנו את המועד של סגירת מקום ששימש לבית בושת במסווה של "ספא".

אריאל אררט: נאבקנו וזכינו גם בערעור.

אריאל אררט: אנחנו לא משחררים גם כאשר מדובר בעשרה ימים בלבד.

אריאל אררט: אנחנו הולכים עד הסוף וכל מקום שאנחנו יכולים לשים את היד ולבצע פעולה, אם לא פלילית בגלל מגבלות ההליך, פעולה מינהלית אנחנו מבצעים.

אריאל אררט: אני חושב שהתופעה הזאת בתל אביב, אני לא רוצה לומר מוגרה אבל כל מקום שצץ ורק מתחיל, אנחנו יכולים כבר, יש לנו את השיקולים שלנו שאי אפשר לפרט כאן ואתם גם מבינים אותם, שלפעמים אתה רוצה לפעול במקום ברמה המינהלית אבל אתה מבין שכדאי לך לחכות כדי לאסוף ראיות, כדי שתוכל לתת מכה קשה יותר באפיקים אחרים.

אריאל אררט: אתה לפעמים מחכה כדי לבצע את האכיפה המינהלית.

אריאל אררט: בוודאי שאי אפשר לקרוא לזה אוזלת יד ואני באמת אומר לך עליזה שאת צריכה להבין שברמת היעדים שלנו, תראי את היעדים הרבים שאנחנו עוסקים בהם באכיפה משולבת, זה אחד היעדים המובילים.

אריאל אררט: אני חושב שאין שבוע או שבועיים שאנחנו לא בבתי משפט כדי להגן על הדברים האלה.

עליזה לביא: אני באמת מודה.

עליזה לביא: אכן נעשתה כאן עבודה מבורכת וזה גם המקום לברך את רובי קיים חברנו היקר מהמשטרה שיקבל ביום ראשון בטקס עיטור המאבק בסחר.

עליזה לביא: אני רוצה לברך אותו על עבודה נהדרת שנעשית.

עליזה לביא: הוא באמת ראוי ואמרנו זאת גם כשנפרדנו ממנו.

עליזה לביא: זה המקום לברך ולהודות אבל עדיין נשארנו פעורות פה ולא כל כך הבנו איך למעשה זה נסגר מחוסר ראיות.

אריאל אררט: אני אומר עוד דבר מאוד משמעותי שאנחנו עושים.

אריאל אררט: הזמנו את כל בעלי המועדונים בתל אביב כחלק ממגמה ללכת לקראת סגירה של מועדונים שפועלים במסווה של מועדון, הופעות אומן, אבל מאחוריהם יש זנות על היקפיה ותופעותיה.

אריאל אררט: אנחנו באמת רואים תופעה מעניינת שכאשר בתי הבושת הגדולים נסגרים, לא הזנות הרגילה והמוכרת שנעשית בחדרים פנימיים, היא הופכת להיות מה שנקרא במרחב הציבורי של אותם מקומות אבל עם סוג של מעטה בניסיון להסתיר את התופעה.

אריאל אררט: בעקבות זה אנחנו קיבלנו הנחיה מהמשנה לפרקליט המדינה לעניינים פליליים לבצע אכיפה מינהלית גם תוך הגדרת מה שנעשה במכוני ומועדוני החשפנות למיניהם וכולכם יודעים למה אנחנו מתכוונים, לפעול כלפי זה ברמה המינהלית ואף יותר מזה בהמשך הדרך.

אריאל אררט: כל בעלי המועדונים בתל אביב הגדולים שעסקו בחשפנות הוזמנו למשטרה, קיבלו אזהרה בתיאום מוחלט עם הפרקליטות, אזהרה שהפעולה שלהם במה שהם מכנים לפ-דנס, הם מכנים ואנחנו לא כל כך ששים לכנות את התופעה הזאת בשם מכובס מהסוג זה, נחשבת בעינינו כגורם אכיפה כזנות לכל דבר ועניין האסור על פי החוק, ואם הם יעשו כן, בהמשך תהיה גם אכיפה בתחום הזה.

אריאל אררט: כל המועדונים האלה באו.

אריאל אררט: כל הניסיונות שלהם לעקוף מימין ומשמאל לא התקבלו על ידינו והראינו להם את הסרטים כדי שאחר כך לא יאמרו שלא התכוונו לזה אלא התכוונו לזה, ניסיונות שכל הזמן קורים.

אריאל אררט: אנחנו לא נשחרר וניאבק עד תום בתופעה הזאת בכל תחפושת שתבוא.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: אני רוצה לחזק אתכם.

עליזה לביא: תבינו את הבקשה שלנו לפרוטוקול לשמוע אתכם ולחזק אתכם בהמשך העבודה.

עליזה לביא: אני רוצה להחזיר את רשות הדיבור אליך.

שוש נחום: אני רוצה שעינב תציג את התוכנית שעכשיו אנחנו יצאנו אתה לגבי מיניות במרחב בטוח.

שוש נחום: זאת תוכנית בה אנחנו בפיילוט.

שוש נחום: אנחנו גם נשמח לשמוע את חוות הדעת.

עינב לוק: שירות פסיכולוגי ייעוצי.

עינב לוק: אני רוצה להתחבר למה ש-שוש תיארה.

עינב לוק: באמת אנחנו מבינים שכדי להתמודד עם תופעות מאוד מורכבות כמו התופעה של זנות, אנחנו לא יכולים לטפל בתופעה הזאת בנפרד ולכן הקמנו תוכנית שהיא רחבה ולא עוסקת רק בזנות אלא היא עוסקת בכל הסוגיות של חינוך למיניות בריאה ועד מצבי פגיעה, ניצול והטרדה מינית.

עינב לוק: אנחנו קוראים לתוכנית הזאת מיניות במרחב בטוח.

עינב לוק: זו תוכנית בין-משרדית שמובלת על ידי משרד החינוך בשיתוף הג'וינט אשלים וכל משרדי הממשלה והיא על שולחן מקביל שעוסק עם כלה ארגונים שעוסקים בתחומים האלה שהם בעצם מזינים את התוכנית ויש להם ממשקים עם התוכנית.

עינב לוק: התוכנית היא פיילוט.

עינב לוק: היא תוכנית רשותית.

עינב לוק: היא פועלת במספר ישובים כמו באר שבע, חורה, דימונה, פתח תקווה ואור יהודה.

עליזה לביא: אני רק אומר לפרוטוקול שהוועדה הייתה בסיור בבאר שבע ונחשפה לתוכנית.

עליזה לביא: מאוד התרשמנו ממנה.

עינב לוק: אני שמחה לשמוע.

עינב לוק: אני רוצה לומר שההזדמנות הגדולה בתוכנית הזאת, קודם כל התחלנו ממיפוי כדי לראות מה קיים בישובים האלה.

עינב לוק: אנחנו יודעים שקיימות תוכניות, קיימות עמותות, קיימים גורמים שעוסקים כבר בנושאים האלה בתוך הרשות, ממפים, מזהים את אנשי המקצוע שצריכים לעבור הכשרה.

עינב לוק: כרגע אנחנו עסוקים בהכשרות של כל היועצות ברשויות האלה.

עינב לוק: היועצות מעבירות הכשרות.

עליזה לביא: כל היועצות בתוך חמש הרשויות הללו עוברות הכשרות?

עינב לוק: עוברות הכשרות.

עינב לוק: הצוותים שלנו מלווים את היועצות בהכשרת צוותי החינוך בתוך בתי הספר.

עינב לוק: כל העובדים הסוציאליים עוברים הכשרה.

עינב לוק: המשטרה.

עינב לוק: בעצם כל הגופים עוברים הכשרות בתוך הרשויות.

עינב לוק: ההזדמנות הגדולה בתוך הדבר הזה היא ששמו תקציב ייעודי לפיתוח תוכניות עדכניות וחדשניות בנושא.

עינב לוק: אנחנו עובדים עם מפתחי הדרכה, חומרים חדשים ועדכניים שמתייחסים להתנהלות הזאת גם בעולם הפיזי וגם בעולם הווירטואלי כי אנחנו מבינים שהתוכניות צריכות להתעדכן למציאות החדשה.

עינב לוק: הם מתנסים בתוכניות האלה ברשויות והרעיון הוא בעצם ללוות את התוכנית הזאת במחקר הערכה מלווה שעושה לנו את זה פרופסור רחל וייזל מאוניברסיטת חיפה וכמובן לבחון את התוכניות, את התאמתן ואחר כך להעביר אותן ולהפיץ אותן.

עינב לוק: גם אם התוכנית לא תעבור בכל הרשויות, כבר נעביר את התוכניות אחרי שנבדוק את התאמתן למסגרות שונות.

שוש נחום: אני אומר עוד דבר.

שוש נחום: זה בכלל לא סותר את כל מה שאמרנו עד עכשיו.

עינב לוק: ממש לא.

שוש נחום: זה בעצם עוד דבר.

שוש נחום: זאת אומרת, אנחנו צריכים ללכת על כמה חזיתות בכמה מישורים במה שנקרא על הציר של קצה זה.

שוש נחום: אנחנו צריכים לפעול בשיתופי פעולה ולכל אחד אנחנו נמצא את החליפה המתאימה.

שוש נחום: לעבוד עם רשויות זו חליפה שמאוד מתאימה כי יש חינוך, רווחה, קידום נוער וכולי.

שוש נחום: זה בכלל לא קשור לעניין שבהחלט אנחנו יכולים, ברגע שאתם במאגר לצורך העניין, לחשוף את האפשרות לבתי ספר.

שוש נחום: זה עניין של חשיפה לרכוש את הסדנאות שלכם וכולי.

שוש נחום: אין סתירה בין הדברים.

שוש נחום: אני רוצה שיהיה ברור.

שוש נחום: אנחנו רוצים לעבוד בכמה מישורים.

עינב לוק: בהמשך לדברים שלך על כמה מישורים, אני אומר כמה דברים שסגרנו והם ממש חדשים.

עינב לוק: יש לנו ערכה שאנחנו מעבירים ליועצות ואחר כך לצוותי החינוך לנושא של איתור וזיהוי ילדים בסיכון, שם יש גם התייחסות ספציפית לפגיעה מינית וניצול לזנות.

עינב לוק: בדבר הזה סגרנו שכל היועצות במהלך שלוש השנים הראשונות להכשרתן יעברו יחידה ספציפית על איתור וזיהוי ילדים בסיכון ויצטרכו להעביר את זה בבתי הספר.

עינב לוק: זה כמובן במקביל לעבודה של היועצות הוותיקות.

עינב לוק: פתחנו קורסי מומחיות ליועצים בשלושה מוקדים בארץ – צפון, מרכז ודרום – שם עוברות במשך שנתיים הכשרה מעמיקה מעבר להכשרה של השלוש שנים הראשונות על כל הרצף, ממיניות בריאה ועד ניצול, פגיעה ומניעת זנות.

עינב לוק: יעברו שם גם יחידות ספציפיות בנושא הזה.

עינב לוק: עברו וימשיכו לעבור.

עינב לוק: הדבר הנוסף שהוא חדש והוא החלטה שהתקבלה לאחרונה.

עינב לוק: כל שנה יש לנו השתלמות במערכת החינוך נגד אלימות מינית בינואר והשנה אנחנו נקדיש אותה לניצול מיני ברשתות החברתיות.

עינב לוק: לצורך כך אנחנו עובדים על חומרים חדשים.

עינב לוק: גם בנושא של המערכת לגלישה בטוחה, יפותחו חומרים חדשים בנושא.

עינב לוק: לסיכום אני רוצה לומר שכל החומרים החדשים שאנחנו מעדכנים הם כדי להחדיר אותם אחר כך בצורה מסודרת למערכת כדי שיהיה חינוך למיניות בריאה על כל הרצף ועד למניעת פגיעה.

עליזה לביא: אנחנו מדברים על חמישה מוקדים ואנחנו מדברים על פיילוט.

שוש נחום: כן.

עליזה לביא: לפני שאני מעבירה את רשות הדיבור לאמיר, אני רוצה לקבל ממך תמונת מצב ולוח זמנים.

עליזה לביא: את שומעת את הדברים, את שומעת על הקיים, מה לדעתך לוח הזמנים ההגיוני כדי שנוכל לחזור לדיון נוסף כאן בוועדה ולשמוע על ההתקדמות?

שוש נחום: אני חושבת שבמהלך החודשיים הקרובים, ניצן, תיכנסו למאגר ואנחנו במשך החודשיים יכולים לצפות בהצגה.

שוש נחום: אנחנו צריכים לקיים שיח בנושא החמ,ד וכאן אני צריכה לראות איך אנחנו עושים את זה.

תהילה פרידמן: אגב, זה שווה שיחה עם יושבת ראש המזכירות הפדגוגית החדשה.

שוש נחום: בסדר.

שוש נחום: אם אפשר, בסוף המפגש.

תהילה פרידמן: בסדר.

נאהד כנעאן: איפה נמצאת החברה הערבית?

שוש נחום: את עכשיו מתפרצת לדלת פתוחה.

עליזה לביא: תציגי את עצמך.

נאהד כנעאן: אני באתי לכאן מטעם עמותת ש.י.ן.

נאהד כנעאן: שוויון ייצוג לנשים.

נאהד כנעאן: אני כאן עם הנערות שלי מכפר קארה וגם מכפר סבא.

נאהד כנעאן: הנערות יכולות להציג את עצמן.

עליזה לביא: במגזר הערבי אין שום תוכנית שנוגעת בנושא הזה.

נאהד כנעאן: בכובע השני שלי אני מדריכה במוסד חינוך במינהל חברה ונוער.

שוש נחום: את עובדת עם חגי.

נאהד כנעאן: כן.

נאהד כנעאן: ועם ג'לאל.

נאהד כנעאן: כל הנושא של החינוך החברתי והמעורבות במועצת התלמידים, אני בתוכו.

עליזה לביא: אין לך עזרה ואין לך סיוע ואין תוכניות.

שוש נחום: אין לך שיח.

עליזה לביא: ניצן, אתם נכנסתם פעם לבית ספר במגזר הערבי?

ניצן בן דוב: לא נכנסנו כי זה הרבה יותר קשה להיכנס מאשר למגזר היהודי אבל כן יש לנו מנחים מהמגזר הערבי שהכשרנו כבר.

איריס מנדה בן יעקב: אני מנהלת היחידה למיניות ומניעת פגיעה בילדים ובני נוער.

איריס מנדה בן יעקב: אני רוצה לומר בהמשך לקורס התמחויות שעינב דיברה עליו עשינו במחוז הצפון, רוב היועצות החינוכיות היו מהמגזר הערבי וחלקן כל כך התלהבו מהנושא של הזנות, מהיחידה של הזנות, שכבר העבירו את זה גם להורים.

איריס מנדה בן יעקב: זאת אומרת, יש לנו שם שגרירות אמיצות ביותר.

עליזה לביא: אבל צריך לעשות את זה מסודר.

עליזה לביא: אני מברכת על כך.

איריס מנדה בן יעקב: היועצות מעבירות לצוותים החינוכיים.

איריס מנדה בן יעקב: יש לנו ביחידה את אוריידה שהיא בעצם מרכזת אצלנו את הנושא במגזר הערבי ויש לנו מדריכות שמעבירות את הנושא.

שוש נחום: אני מציעה שנתכלל את זה.

שוש נחום: אם את עובדת במינהל חברה ונוער, זה עוד יותר טוב.

שוש נחום: נעשה תכלול ונראה איך אנחנו יכולים להגיע לשטח.

שוש נחום: בשמחה.

עליזה לביא: אמרתי בשקט לשוש שיש לה הרבה שיעורי בית.

שוש נחום: כן, אבל נעמוד בלוח זמנים.

עליזה לביא: אני רוצה לבקש לקבוע דיון המשך בתחילת פברואר עם שוש וגם להזמין את המנכ"ל.

עליזה לביא: זה להחלטתכם.

עליזה לביא: כמובן להזמין לדיון הזה את כל אנשי המקצוע כדי לקבל תוכנית מפורטת של היערכות המשרד בנושא.

עליזה לביא: אני רוצה לסיים אתך, אמיר.

עליזה לביא: אמיר פנה לוועדה והציג את עצמו ואת המיזם שהוא מוביל.

עליזה לביא: כמוש אמרתי, אנחנו נמצאים בימים היסטוריים של חקיקת החוק שיאסור צריכת זנות.

עליזה לביא: בנוסף אנחנו חייבים לקדם את כל מה שקשור לשיקום ולחינוך.

עליזה לביא: אתה מוביל מיזם שקשור בשיקום ואנחנו כאן נותנים במה כי כך אנחנו עובדים ויוצרים כאן כוחות משותפים.

אמיר ארבל: שלום לכולם.

אמיר ארבל: אני פנסיונר שלש צה"ל אחרי 26 שנים בצבא וחדש מאוד בעולם שאני עוסק בו היום, עולם הקולינריה.

אמיר ארבל: נמצאת אתי נילי.

אמיר ארבל: ברשותכם, אני אתן לה את הבמה לדקה כדי לדבר על ניסיון שלה כי אנחנו באים להשלים אחד את השני.

אמיר ארבל: היום אני מבין ביטחון אחר, מהו באמת ביטחון, אחרי 26 שנים בתחום ביטחון מאוד מאוד צבאי.

אמיר ארבל: הניסיון שיש לנו, ויש לנו לא מעט בשנים האחרונות, ניסיון שלקחנו מפרויקט שקוראים לו סלעית, דרך עולם הקולינריה, ויש לנו היום בית ספר, אנחנו רואים מה זה עושה לאנשים, לאו דווקא מעולם הזנות, אוכלוסיות מיוחדות כאלה ואחרות, אוכלוסיות בין אם אלה עולים חדשים, דרך האוכל, דרך הטרנד המאוד מאוד חזק הזה של ריאליטי שמדבר כל שני וחמישי על אוכל.

אמיר ארבל: אנחנו רואים מה זה עושה לאנשים ומה זה יכול לתת להם ככלי לחיים, לצאת או להתפתח עם זה.

אמיר ארבל: היום אנשים עושים את זה גם כאקט הכשרתי וגם כהסבה מקצועית כי זה מעניין, כי זה כיפי, כי זה טעים, כי זה הרבה מאוד דברים שיש סביב זה.

עליזה לביא: למיזם של יציאה ממעגל הזנות, של נשים שנמצאות אצלך.

אמיר ארבל: עשינו את זה בשנים האחרונות.

אמיר ארבל: נילי תוכל לספר על זה.

נילי: לפני כמה שנים אני יצרתי קשר עם מקלט סלעית.

נילי: קראתי כתבה מאוד גדולה על המקלט ושאלתי את עצמי, במקום לעשות להם כיף ולתרום להם יום גיבוש, אולי ניתן לבנות האלה את החכה ולא את הארוחה המוכנה.

נילי: יצרתי קשר עם מנהלת המעון.

עליזה לביא: עם נעמה.

נילי: נכון.

נילי: הזמנו אותן אלינו.

נילי: עשינו איזשהו סינון ראשוני.

נילי: זה מקלט אליו מגיעות נשי אחרי שאספו אותן מהרחוב.

נילי: בעצם כל הרעיון היה לתת להן כלים להשתלב בענף הקונדיטוריה.

נילי: כך חשבנו.

נילי: כך אני חשבתי עת פניתי אליהם.

נילי: מה שקרה בפועל זה באמת קשת מאוד רחבה של דברים.

נילי: קודם כל, הבנות האלה, תחושת המסוגלות שלהן מגיעה מאפס ל-100 תוך שעתיים וחצי, שלוש.

נילי: זאת אומרת, הן מגיעות, יש להן משטח עבודה חלק ואחרי שלוש שעות יש להן שם מעדנים מדהימים שהן הכינו.

נילי: אף אחד לא הכין להן, אף אחד לא עשה עבורן.

נילי: האפקט הוא מהיר והוא מיידי.

נילי: הבנתי תוך מפגש ראשון, שני ושלישי שלא תמיד הן יכולות להכיל את המסוגלות הזו.

נילי: זאת אומרת, הן כבר רואות שהן מדהימות, הן רואות שהן עושות והן חוות אבל הן לא מצליחות להכיל את זה.

נילי: כאן אנחנו חוזרים לחלק היותר צעיר שלצערי או לשמחתי עבדנו גם עם נוער מנותק דרך מחלקת קידום נוער של עיריית כפר סבא במשך המון שנים, ליחידה קראו נוער רב תרבותי, וגם הם היו מגיעים אלינו לקורסים בבישול.

נילי: הם מגיעים בשעה 4:00 ובשעה 7:00 יש שולחן מדהים ומריח.

נילי: הם לא מסוגלים להכיל את היכולת העצומה שלהם.

עליזה לביא: ילדים שהמערכת פספסה.

נילי: כן.

נילי: חלקם שנייה לפני ניתוק.

אילן שמש: הם אצלנו במערכת.

נילי: נכון.

נילי: התחברתי מאוד לחלק הזה כי באמת יש כאן כמה מקומות.

נילי: פעם ראשונה זה באמת להחזיר להם את תחושת המסוגלות וללמד אותם להכיל את זה שהם ראויים.

נילי: פעם שנייה זה באמת להכשיר אותם להשתלב בענף, כל אחד בקצב שלו, ברמה שלו.

נילי: יש כאלה שאפילו ימכרו עוגות באיזה דוכן אוכל.

נילי: אנחנו יודעים להכשיר אותם, ללוות אותם, לעבור אתם את כל ההתנגדויות שיש להם.

נילי: זה כלי טיפולי והוא מאוד טעים.

עליזה לביא: אנחנו בשולחן המיוחד הזה בוועדה נחשפים וחושפים הרבה יוזמות שצומחות מהשטח ואנחנו מאבדים אותן.

עליזה לביא: תודה רבה.

עליזה לביא: נמצאת אתנו רומי ואת מתעקשת על רשות הדיבור.

עליזה לביא: אני חושבת שאני צריכה לסגור את הדיון.

עליזה לביא: את רוצה לומר מילה על הנושא של חינוך?

עליזה לביא: אני מבינה שאת מאוד רוצה לדבר.

רומי: אני עוסקת בזנות כבר מעל 10 שנים.

רומי: אני לא אלכוהוליסטית ולא נרקומנית.

רומי: רומי הוא השם האמיתי שלי ואין לי בעיה עם זה.

רומי: אני חושבת שכל מה ששמעתי כאן עד עכשיו, יש לי המון מה לומר ואני לא אספיק לומר את הדברים בשתי דקות כי אני לא יכולה לשבור שיא כזה.

רומי: אני כן רוצה לבקש ממך להתכונן למשהו שאני כן מכינה אותו.

רומי: יש לי הרבה מה לומר לכל אחת ואחת כאן.

רומי: אני חושבת שזה לא בסדר, ממש לא בסדר.

רומי: אני הגעתי מבית עם הורים אמידים, מבית אמיד.

רומי: ההורים שלי חינכו אותי וגם את האחים שלי לקבל את השונה, לדעת לקבל את זה שהוא שונה כל עוד הוא לא פגע באחר.

רומי: אז בסדר, ההורים שלי לא ציפו לבת זונה ולבן הומו.

רומי: אז מה?

רומי: אני הזבל?

רומי: אני לא בסדר?

רומי: יש לי 12 שנות לימוד, יש לי בגרות מלאה.

רומי: תודה רבה.

רומי: אני בחרתי במקצוע הזה.

רומי: אף אחד לא ייקח ממני את הזכות הזאת.

רומי: יש עוד המון כמוני.

רומי: המון.

רומי: אני מקבלת מלא טלפונים, אני מקבלת מלא הודעות, בנות בוכות, מה נעשה עכשיו?

רומי: לוקחים לנו את כל האפשרויות.

רומי: מי שאל אותנו?

רומי: מי?

רומי: לא מקובל עלי שילד בר מצווה יזמין נערת ליווי, נכון, אבל בחור שמתגייס ועבר את גיל 18?

רומי: אין לי ספק, דרך אגב, שכשהוא מזמין את הבחורה – הייתי שם, אני יודעת מה זה, אני הייתי שם כי אני רציתי.

רומי: את זה אתם רוצים לשלול?

רומי: תודה.

עליזה לביא: תודה רומי.

עליזה לביא: כמו שאמרנו, נחזור ונתכנס כאן בעוד חודשיים.

עליזה לביא: אני אשמח מאוד להמשיך ולקבל גם מהארגונים של השטח את התובנות שלכם וההערות שלכם.

עליזה לביא: היום לא הצליחו להגיע עוד כמה וכמה נציגי ארגונים בגלל התאריך ואנחנו כמובן רצינו להיצמד לתאריך.

עליזה לביא: אני עצמי לא נמצאת עכשיו בפתיחה של הבית הצ'כי, של נשיא צ'כיה ואני יושבת ראש אגודת הידידות.

עליזה לביא: היה לי חשוב להמשיך את הדיון ולתת לכולם הזדמנות לדבר ולשמוע.

עליזה לביא: מבחינתנו זו פריצת דרך גדולה מאוד להכניס גם את שיתוף הפעולה אל תוך המנעד הרחב של עבודת הוועדה.

עליזה לביא: אני מברכת על הקשר האמיץ שמתפתח ונרקם.

עליזה לביא: אני רוצה להודות לכם על העבודה החשובה והמבורכת.

עליזה לביא: כאמור, נתכנס כאן כולנו בעוד חודשיים כדי לשמוע איך מתקדמים הלאה.

עליזה לביא: תודה רבה לשוש נחום, מנהלת המינהל הפדגוגי במשרד החינוך.

עליזה לביא: ושוב, תודתנו למנכ"ל ולשר.

עליזה לביא: תודה רבה.

עליזה לביא: המשך יום טוב.