ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 355, 2018-12-31 10:40

אברהם נגוסה: שלום לכולם, ברוכים הבאים לוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

אברהם נגוסה: אנחנו היום מקיימים דיון בנושא שימור מורשת קהילות יהדות הודו וקליטתם המיטבית.

אברהם נגוסה: הדיון מתקיים בעקבות הבקשה שהגיעה אלינו לוועדה על ידי מר אבנר אייזק, יו"ר מורשת יהדות הודו.

אברהם נגוסה: הוועדה קיימה ב-16 ביוני 2017 ישיבה בנושא קליטת עולי קהילות יהדות הודו בישראל.

אברהם נגוסה: בדיון הקודם הועלו בעיות בתחומי סיוע לדיור, הכרה בתארים אקדמאיים מהודו, תעסוקה, היעדר עובדים סוציאליים דוברי אנגלית והודית, היעדר חומר הסברה על עלייה באנגלית, בהודו.

אברהם נגוסה: מטרת הדיון הנוכחי לשמוע על שיפורים וייעול בקליטתם של עולי הודו בישראל.

אברהם נגוסה: כמו כן בדיון זה נרצה להתמקד בסוגיות נוספות שקשורות לקהילת הודו בישראל: סוגיות מורשת קהילות יהדות הודו בישראל, הכנסת תכני מורשת יהדות הודו בתוכנית הלימודים בבית הספר, מתן מלגות ייחודיות לעולים מהודו בהשכלה גבוהה, קרן מלגות לסופרים, אומנים מהודו, סיוע בהטמעת המוזיאון למורשת הודו שהוקם בנבטים, לעודד משלחת להגיע למוזיאון על מנת להכיר את המורשת, סיוע בהקמת אתר הנצחה לחללי הקהילה בסמוך למוזיאון, שילוב הקהילה בפרויקט תיעוד והנצחה כפי שפורסם על יהדות מדינות ערב.

אברהם נגוסה: בטרם העלייה לישראל ב-1947 כללה הקהילה היהודית ההודית 24,000 שחיו בבומבאי, בקולקטה, דלהי, אחמד עבאד וטאנה.

אברהם נגוסה: כיום חיים בישראל כ-80,000 מבני הקהילה ההודית, 60,000 בני ישראל, קוצ'ינים, בני מנשה ובגדדים.

אברהם נגוסה: כ-5,000 יהודים עדיין חיים בהודו.

אברהם נגוסה: לפי נתוני משרד הקליטה, משנת 2006 עד 2016 עלו מהודו לישראל 2,154 עולים חדשים.

אברהם נגוסה: העולים החדשים באים לישראל מתוך בחירה ואהבה למדינת ישראל.

אברהם נגוסה: רוב העולים לישראל הם אקדמאים שחיו בהודו ברמה בינונית-גבוהה, אך בגלל פערי המחירים בין הודו לישראל, כשהעולים מהודו מגיעים לחיות בישראל מעמדם הכלכלי יורד בישראל.

אברהם נגוסה: למרות שמדובר בדוברי אנגלית, מתקשים העולים מהודו למצוא תעסוקה שמתאימה להכשרתם ולהשכלתם מהודו.

אברהם נגוסה: העולים החדשים מהודו נתקלים בביורוקרטיה הישראלית, בחוסר יכולת למצות זכויות ולקבל סיוע ממשרדי הממשלה השונים.

אברהם נגוסה: גם מספרם הקטן של העולים לישראל לא מאפשר לנהל חיי קהילה עשירים ומגוונים בישראל וגם להיות מודעים לתהליכים ולמיצוי זכויות מיטבי עבורם.

אברהם נגוסה: העולים מהודו נחשבים במעמד עולה עד 15 שנה.

אברהם נגוסה: זה עשינו בקדנציה הזאת בוועדה הזאת.

אברהם נגוסה: קבענו בתחילת הקדנציה את יהדות הודו, יהדות קווקז, יהדות תימן, משווים למעמדם של יוצאי אתיופיה, דהיינו זה 15 שנים.

אברהם נגוסה: יחד עם זאת מתקשים העולים לרכוש דיור בשוק החופשי בגלל פערי המחירים בין הודו וישראל והיעדר יכולת להתפרנס במקצועות בהתאם להשכלתם מהודו.

אברהם נגוסה: אלה דברים שאני רוצה לפתוח לקראת הדיון שלנו.

אברהם נגוסה: אני רוצה קודם כל לתת את רשות הדיבור ליוזם הדיון, מר אבנר אייזק, יו"ר העמותה לשימור מורשת יהדות הודו בישראל.

אברהם נגוסה: בבקשה.

אבנר אייזיק: ראשית, באמת תודה ליושב-ראש הוועדה על מתן האפשרות לקיים את הדיון הזה.

אבנר אייזיק: בטח בתקופה הזאת זה לא מובן מאליו ועל כך אנחנו מודים לו.

אבנר אייזיק: אני מבקש להתייחס לשני נושאים, נושא אחד זה באמת כל הטיפולים בעלייה מהודו, והנושא השני זה נושא שימור המורשת של יהדות הודו.

אבנר אייזיק: אני אתחיל בסוגיה של העולים.

אבנר אייזיק: נתן פה יושב-ראש הוועדה פירוט של הנושאים שהועלו בישיבות הקודמות.

אבנר אייזיק: יש פה נציגים של משרדי הממשלה, אז בטח לגבי חלק גדול מהם נשמח לשמוע תשובות והתייחסויות.

אבנר אייזיק: יש פה נציגים של העיריות, של העולים עצמם, אז אפשר יהיה גם לשמוע ממש מהשטח מה קורה, אבל אני חושב שאם אני אנסה לקחת את כל הסוגיות המשמעויות שיש אל מול העולים, הנושא של תמיכה במשכנתה, הנושא של הסיוע בחינוך עם קשיי השפה, הקושי בבית ספר, נושא המלגות, נושא ההשמה המקצועית ואחר כך האפליה בשכר של העולים החדשים, אז אני חושב שהמהלך המשמעותי שצריך להוביל זה הנושא של לקחת את כל הסיוע והתמיכה שנותנים לעולים האלה ולהשוות את זה לאותה אוכלוסייה כמו שנותנים לאתיופים.

אבנר אייזיק: לתת גם להם את הגרייס בקבלת משכנתה כדי לאפשר להם את המסוגלות הזאת בכלל לרכוש דירה שתהיה להם קורת גג.

אבנר אייזיק: גם מאפייני האוכלוסייה, בסך הכול אם מסתכלים על זה ומשווים, הדמוגרפיים, הם מאוד דומים.

אבנר אייזיק: בעיקר אוכלוסיית בני מנשה זו אוכלוסייה שהמאפיינים הדמוגרפיים שלהם כמעט זהים לחלוטין ולכן אני חושב שמאוד חשוב להוביל איזשהו מהלך שבו אנחנו משווים את התנאים ואת הזכויות שלהם בדיוק כמו שנותנים לאתיופים, ובכל התחומים.

אבנר אייזיק: אני לא אכנס לכל הפירוט, אבל אשמח גם לשמוע ממשרדי הממשלה על דברים שהשתנו מהפעמים הקודמות.

אבנר אייזיק: אני רוצה להתייחס לנושא של טיפול בעלייה של בני מנשה ספציפית כי בנושא הזה בניגוד לעולים האחרים מהודו, משרד העלייה והקליטה בעצם עושה מיקור חוץ.

אבנר אייזיק: הוא לקח עמותה, את "שבי ישראל" ואולי עוד עמותות, אני לא יודע, שהם בעצם מטפלים בכל הנושא של העלייה של בני מנשה.

אבנר אייזיק: אני חושב שבסוגיה הזאת יש פה בעצם מיקור חוץ, ועולות, או לפחות אנחנו שומעים לא מעט טענות מהקהילה של בני מנשה, ומשרד הקליטה והעלייה, אני חושב, חייב לעשות פה איזשהו תהליך של בקרה, של לקיים איזה שהן ישיבות איטיות עם האוכלוסייה עצמה, עם בני מנשה עצמם שעלו ולשמוע מהם מה הבעיות שיש, מה הקשיים שיש.

אבנר אייזיק: אני יכול לציין סוגיות כמו קצב העלייה.

אבנר אייזיק: יש הרבה מאוד עולים שממתינים לעלות לארץ ולא מאפשרים להם מסיבות שונות, וזה דברים שאני לא בטוח שמשרד הקליטה מודע להם, כי מי שמנהל לו את כל העניינים זה העמותה והוא קצת מנותק ממה שקורה בעמותה.

אבנר אייזיק: אני אומר את זה בזהירות.

אבנר אייזיק: המילה מנותק אולי היא מילה קשה, אבל אני חושב שצריך לעשות פה איזה הידוק של השליטה והבקרה של מה שקורה בנושא הזה של העלייה של בני מנשה.

אבנר אייזיק: בני מנשה כבר נמצאים פה כמה שנים.

אבנר אייזיק: יש פה מספיק בני מנשה גם דוברי השפה שכבר מעורים במה שקורה במדינה, מעורים בהוואי הישראלי.

אבנר אייזיק: לא מזמן פגשנו חייל בחיל האוויר, מילא את כולנו בגאווה, סיפר שהוא חלק מהצוות של החיילים שנשלחו לארצות הברית כדי להיות מכונאי של F35.

אבנר אייזיק: לראות בחור כזה מהקהילה נהיה מכונאי ונהיה חלק מהצוות הזה זה מדהים.

אבנר אייזיק: אולי עוד כמה שנים גם יהיה טייס מהקהילה של בני מנשה ויעשו את אותו פרסום כמו שעשו עכשיו, לא פרסום שמראה את הצדדים הגזעניים אלא פרסום כדי להראות שיש מודל לחיקוי כדי שיש לאן לשאוף, יש לאן להתקדם ויש איך להשתלב.

אבנר אייזיק: אני חושב שבנושא הזה משרד הקליטה והעלייה חייב להיות יותר יוזם, יותר אקטיבי וחייבים לקיים פרומים עם הקהילה כדי לראות איך מקדמים ומה טעון שיפור.

אבנר אייזיק: היושב-ראש פה ציין את מספר העולים.

אבנר אייזיק: נתון מעניין שאני למדתי לאחרונה זה שהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מפרסמת מספרי עולים מהודו והמספרים האלה לא תואמים את המציאות.

אבנר אייזיק: כשניסיתי להבין למה, אז גיליתי שכשהעולים מבני מנשה מגיעים לארץ, הם לא מגיעים כעולים חדשים, הם מגיעים כתושב זמני, כל מיני הגדרות אחרות ובעצם הם לא נרשמים כעולים חדשים.

אבנר אייזיק: הם עושים את תהליך הגיור ורק לאחריו הם מקבלים מעמד של עולים, אבל אז הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לא מקבלת עדכון ולא רושמת אותם כעולים חדשים, אז יוצא שבשנת 2018-2017 עלו 80 עולים חדשים מהודו שרק בני מנשה זה איזה 200 עולים חדשים בקבוצה, זאת אומרת המספרים פה לא תואמים.

אבנר אייזיק: אני לוקח הימור, מסתכן ואומר שלדעתי גם המספר הזה של 2,154 הוא רחוק מהמציאות.

אבנר אייזיק: המשמעות של המספרים שהשגויים האלה זה שמי שמקבל החלטות על סמך נתונים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, יש לו נתונים שהם לא נכונים על העלייה מהודו.

שלומית אבינח: הבעיה שלא ידענו.

שלומית אבינח: היינו מזמינים אותם לדיון.

אבנר אייזיק: בסדר, זה נתון שעלה.

אבנר אייזיק: הנתון הזה, גם בדקתי עם "שבי ישראל" על מספר העולים שהגיעו בשנה מסוימת ואכן יש פה פער בין מספר העולים האמיתי לבין המספר שרשום אצלם.

אבנר אייזיק: יכול להיות שזה עניין טכני של הנתונים שלא עוברים ממשרד הפנים שעושה את תהליך הגיור ומכריז עליהם כעולים חדשים, ללמ"ס, אבל עובדתית זה קורה.

אבנר אייזיק: אני יודע למשל על בני מנשה, מדברים על קהילה שיש בעיר בשם פתח תקוה בהודו, מניפור, ואותה קהילה, לא מטפלים בהם, לא מביאים אותם לארץ מכל מיני סיבות, אז אני חושב שמשרד הקליטה והעלייה חייב להיכנס לנושא הזה של הטיפול בעלייה של בני מנשה בצורה יותר רצינית ויותר הדוקה כי אחרת יש פה הרבה פערים.

אבנר אייזיק: אני חושב שהקהילה גם בארץ צוברת לא מעט כעסים על טיפול לקוי בהם או במשפחות שלהם שעוד מחכות לעלות לארץ.

אבנר אייזיק: הנושא השני שאני רוצה להעלות זה נושא של תרבות ומורשת יהדות הודו, בעצם הקמה של איזשהו מרכז תרבות ומורשת לכל קהילות יהדות הודו.

אבנר אייזיק: יהדות הודו מורכבת מכמה קהילות.

אבנר אייזיק: הקהילה הגדולה זה באמת בני ישראל אבל יש גם קוצ'ינים ובגדדים ובני מנשה ועוד כמה קהילות קטנות, ולמעשה עד היום לא בארץ ולא בעולם קם מרכז תרבות ומורשת אחד שמאחד את כולם ומציג את המורשת הנפלאה הזאת של יהדות הודו.

אבנר אייזיק: אני חושב שבנושא הזה אנחנו קצת נפלנו בין הכיסאות במשך השנים.

אבנר אייזיק: אני רוצה פה בפאוזה קצרה להציג בפניכם.

אבנר אייזיק: יושבת פה איתי בחורה בשם רות גרינפילד, היא קולגה שלי בעמותה.

אבנר אייזיק: אבא של רות גרינפילד היה chief architect בהודו.

אבנר אייזיק: chief architect זה כמו שר השיכון של הודו.

אבנר אייזיק: הוא בנה את בניין הפרלמנט החדש שיש בהודו, דוגמא ליהדות הודו, דוגמא למורשת המדהימה שיש לקהילה הזאת להציע, ואנחנו לדעתי קרובים מאוד לדקה ה-90.

אבנר אייזיק: יש לנו היום עדיין את האנשים, את האוכלוסייה שיכולה לספר את הסיפורים, שיכולה לתת את הצבע, את העובדות על מה שהיה שם ועל המורשת.

אבנר אייזיק: זה לאט לאט הולך ונעלם.

אבנר אייזיק: אנחנו בשנים האחרונות עשינו איזשהו חיבור מאוד אמיץ, מאוד אמיתי עם העמותה לשימור מורשת יהדות קוצ'ין ויחד איתם אנחנו מובילים איזשהו מהלך להקים מרכז תרבות ומורשת גדול ומשמעותי בנבטים, זה יחד עם מרכזי מורשת בכל רחבי הארץ במקומות שונים שבהם יש קהילות שונות ויש מרכזי מורשת מעטים אמנם, אבל יש כמה בודדים שהם לקהילות ספציפיות בגלל ריבוי אוכלוסייה מאותה קהילה.

אבנר אייזיק: לבני מנשה למשל אין מרכז מורשת כזה.

אבנר אייזיק: לבני ישראל שהיא הקהילה הגדולה אין מרכז מורשת לקהילה וזה משהו שחייבים לתת לו מענה, חייבים לתת לו תמיכה, חייבים לתקצב את זה.

אבנר אייזיק: זה צריך ללכת כמכלול שלם.

אבנר אייזיק: משרד החינוך, התרבות והספורט למשל עושה מהלך של לוח השנה העברי.

אבנר אייזיק: בדיוק כמו שיש חגים אחרים שמוכרים ונחגגים, אני חושב שגם חג המאלידה שהוא החג המרכזי של קהילת בני ישראל צריך להיכנס לאותו לוח כאחד שמוכר כחג של קהילה.

אבנר אייזיק: המשמעות של זה שגם ילמדו את זה בבתי ספר, המשמעות שילמדו במקומות שונים, שמרכזי תרבות יוכלו לדבר על הנושא הזה.

אבנר אייזיק: אני מזמין את כולכם, כל משרד להזמין אותנו.

אבנר אייזיק: אנחנו מוכנים לתת הרצאות, אנחנו מוכנים להציג תערוכות ולספר על התרבות של הקהילות שלנו, של כל הקהילות בכל מקום שרק תציגו.

אבנר אייזיק: אם תיתנו עוד שתי דקות, יש לנו מצגת שמראה את מרכז התרבות שאנחנו רוצים להקים.

אבנר אייזיק: אם אין זמן, אז זה יכול לחכות.

אברהם נגוסה: כמה דקות?

אבנר אייזיק: שתי דקות.

אבנר אייזיק: יש פה חמישה שקפים.

אברהם נגוסה: בסדר.

אברהם נגוסה: (הצגת מצגת)

אבנר אייזיק: אז הנה, התוכנית המוצעת שלנו בעצם לוקחת את מושב נבטים.

אבנר אייזיק: אנחנו הלכנו על פיתוח הנגב, יעד לאומי של מדינת ישראל, ובמושב נבטים נמצא מקום, שטח אדמה שיש בו כבר את המבנה הזה פה, שזה מוזיאון קטן מאוד של מורשת יהדות קוצ'ין.

אבנר אייזיק: זה בית הכנסת הגדול והמפואר שיש להם.

אבנר אייזיק: אני מזמין את כולכם לבקר בו.

אבנר אייזיק: המבנה מדהים.

אבנר אייזיק: זה מקום שאנחנו הולכים לבקר בו בוועדת הקליטה.

אבנר אייזיק: יש פה מעגל שהוא מתחם תרבות.

אבנר אייזיק: יש פה מעגל רוחני שפה אנחנו גם רוצים להקים את אותו יד זיכרון לחללי העדה.

אבנר אייזיק: יש כ-450 חללים של העדה.

אבנר אייזיק: יש פה את מר ניסים מוזס שהוא היסטוריון של הקהילה, שהוא הכין רשימה מסודרת של כל החללים, ויש פה מתחם לאירועים.

אבנר אייזיק: הנה התוכנית המוצעת.

אבנר אייזיק: ככה זה הולך להיראות.

אבנר אייזיק: כל שטח האדמה הזה כרגע פנוי, מוכן לביצוע.

אבנר אייזיק: הנה קצת הדמיות של איך זה יראה.

אבנר אייזיק: זו התוכנית המוצעת.

שלומית אבינח: יש לכם מימון ממשלתי?

אבנר אייזיק: אנחנו כבר הכנו הצעת ממשלה ואנחנו נשמח לתמיכה בנושא הזה, להביא הצעת ממשלה, אבל זו התוכנית שלנו ואנחנו נשמח לקדם אותה ולקבל סיוע בנושא הזה.

אבנר אייזיק: תודה.

אברהם נגוסה: תודה מר אבנר אייזק.

אברהם נגוסה: אני פונה עכשיו להיסטוריון של יהדות הודו, מר ניסים מוזס, בבקשה.

ניסים מוזס: אני תומך ברוב הדברים שאבנר אמר.

ניסים מוזס: אני הייתי רוצה להסביר לכם כמה דברים עקרוניים.

ניסים מוזס: כשאנחנו מדברים על השגת תרבות, על מה אנחנו מדברים?

ניסים מוזס: עתיקות?

ניסים מוזס: לא.

ניסים מוזס: תרבות לא מגיעה על ידי עתיקות.

ניסים מוזס: תרבות זה על ידי מנהגים, מסורת, לבוש, דברים שאתה רוצה להראות איך אנשים חיו.

ניסים מוזס: צריך להבין דבר אחד, שהיהודים שהגיעו להודו, הם הגיעו בתקופות שונות במרווח של כמה מאות שנים והם הביאו את התרבות מישראל שהייתה באותו רגע, להודו, אז כמו שאנחנו אומרים שיש תרבות של אירופה, אבל יש תרבות פולנית, רומנית, רוסית, אוזבקיסטנית, כל דבר אחר.

ניסים מוזס: אתה לא יכול להגיד שתרבות היא אירופאית.

ניסים מוזס: אותו דבר אתה לא יכול להגיד, יש תרבות צפון-אפריקאית.

ניסים מוזס: בהודו יש ארבע יהדויות, אחד זה עיראקים או בגדדים, אחד זה בני ישראל, אחד זה קוצ'ינים ואחד זה פרדסים ואחד זה שבט מנשה, חמש תרבויות וכולם אורגינליים יהודים.

ניסים מוזס: אין שונה.

ניסים מוזס: כל אחד, יש לו את המאכלים שלו, את המנהגים שלו.

ניסים מוזס: כשאנחנו מדברים על היסטוריה, מורשת יהודי הודו, צריכים להשיג את התרבות של אותו אדם.

ניסים מוזס: אתה לא יכול לערבב את זה.

ניסים מוזס: כשהייתי בשליחות מטעם התעשייה אווירית בהודו אני ראיתי הרבה ישראלים באים לשם.

ניסים מוזס: אחרי שני ביקורים הם אומרים שאנחנו מכירים את הודו ואנחנו מכירים מנטליות הודו.

ניסים מוזס: אמרתי, רגע, אני פה 50 שנה, אני לא יודע מה זה מנטליות הודית, אז איך אתה יודע בשני ביקורים?

ניסים מוזס: אז אותו דבר אני רוצה לכם שלעשות תעסוקה של תרבות מורשת הודו כי כולם קונים ביחד, לא ניתן.

ניסים מוזס: אני אגיד לכם דבר אחד.

ניסים מוזס: לקוצ'ין יש שני מוזיאונים, אחד בנבטים יפה מאוד ואחד בגבעת כוח, מאוד יפה גם כן, ויש גם כן בנחלים איפה ארון הקודש, אורגינל מקוצ'ין יפה מאוד.

ניסים מוזס: בתור היסטוריון הלכתי לכל המקומות האלה וחקרתי, ותאמין לי, אין לנו מה להתבייש.

ניסים מוזס: גם לעיראקים, מורשת בבל, יש באור יהודה מוזיאון יפה מאוד.

ניסים מוזס: הקבוצה היחידה שאין להם את זה, ואני מדבר על קבוצה יחידה - - -, לא החדש, שגם מגיע להם את זה, אבל לבני ישראל אין, נפלו בין הכיסאות, ולמה אתם שואלים?

ניסים מוזס: בגלל שאנחנו היינו מפוזרים לא במושב או בקיבוץ, מפוזרים בכל מיני ערים ואז בגלל הפיזור הזה לא היינו יכולים להתלכד כדי לעשות מורשת - - - .

ניסים מוזס: אני יודע שהיינו ברמלה.

ניסים מוזס: ראש העיר בעצמו בא לסיור יחד עם החברים האלה והראה לנו מקום ואמר, זה אני מוכן לתת לכם.

ניסים מוזס: לפי דעתי מרכז תרבות מורשת צריך במרכז המדינה שיכולים להגיע בקלות מכל מקום בארץ.

ניסים מוזס: אנחנו יודעים מניסיון שהיה פעם ניסיון לעשות איזושהי הופעה בדימונה.

ניסים מוזס: ברגע האחרון נפל.

ניסים מוזס: זה עבר להיות במקום אחר, במרכז.

ניסים מוזס: היה מזל שבחור מאותה מועצה החליט, כדי לטפל בנושא הזה לעשות את הדבר הזה.

ניסים מוזס: צריך לקבל אותו.

ניסים מוזס: אני אומר דבר אחד, אין לי שום התנגדות לעשות מורשת לכל אחת מהקהילות, אבל לערבב בין קהילות ולהגיד שמורשת יהודי הודו, זה לא נכון.

אברהם נגוסה: מה שאתה אומר, שלכל אחד יהיה מוזיאון.

ניסים מוזס: כל אחד.

ניסים מוזס: זה המטרה שלי, למה?

ניסים מוזס: כי זה תרבות שונה לגמרי.

אברהם נגוסה: יש מרחק גדול בין הקהילות?

ניסים מוזס: מאוד.

ניסים מוזס: מי שיש לו זמן, אני כתבתי היסטוריה, לא ספר אחד.

ניסים מוזס: שני ספרים כתבתי ויש לי מספיק לעוד חמישה ספרים.

ניסים מוזס: הבעיה כמו שאתה אמרת, אין תקציב.

ניסים מוזס: אתה פונה לגוף ומסתכלים עליך, אתה לא אוניברסיטה, אתה לא זה.

אברהם נגוסה: אם יש מרחקים, זה משהו אחר.

אברהם נגוסה: אם לא, אז כמו שאנחנו יודעים את המערכת הממשלתית, יגידו, הם באו ממדינה אחת ואז אנחנו נעשה לכל קהילה בנפרד?

אברהם נגוסה: מבחינת ההישגים שאנחנו רוצים להשיג מהממשלה, האם לא כדאי לרכז את זה ואז אולי - - -

שלומית אבינח: לעשות מחלקות שונות.

אברהם נגוסה: כן.

נח מסיל: אנחנו אפילו לא מדברים אותה שפה.

נח מסיל: קוצ'ינים לא מדברים כמו שאנחנו מהודו, מבומביי, והבגדדים מדברים רובם אנגלית.

נח מסיל: אנחנו לא יכולים לעשות שיחה בינינו, בין בני ישראל לקוצ'ינים, אז איך אנחנו נסתדר?

אברהם נגוסה: בסדר.

אברהם נגוסה: אני לא קובע.

נח מסיל: דרך אגב, הם באו מהודו, לא קוראים לעצמם הודים, הם קוצ'ינים.

נח מסיל: הם רוצים להבדיל בינינו לבני ישראל שאנחנו נמוכים והקוצ'ינים גבוהים, אז הם קוצ'ינים, הם לא בני ישראל.

ניסים מוזס: אבנר אמר מליזה.

ניסים מוזס: אף קהילה אחרת בעולם של יהודים לא עושים מליזה.

ניסים מוזס: מה המיוחד במליזה?

ניסים מוזס: אנחנו עושים חנוכה.

ניסים מוזס: חנוכה שלנו היא - - -

אברהם נגוסה: אני הייתי בכנס באשקלון, אז ראיתי.

ניסים מוזס: אז זה ההבדל.

ניסים מוזס: אף קהילה אחרת לא עושה את זה, רק בני ישראל שונים.

ניסים מוזס: זה רק כמה דוגמאות.

ניסים מוזס: גם התפילות שלנו שונות, הפזמונים שונים.

ניסים מוזס: רק לידיעתכם, צריך להיות לפי דעתי מרכזים שונים.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: עכשיו אנחנו נשמע את ד"ר ריקי שי.

אברהם נגוסה: היא לשעבר חברת מועצה של עיריית אשקלון.

אברהם נגוסה: היום היא משרתת את הציבור, פעילות חברתית, מנכ"לית בארגון עולים, אז היא תציג בעצמה, אבל אני רוצה להגיד לך שאני מאוד נהניתי מהכנס שהיה באשקלון ותודה שהזמנתם אותי.

ריקי שי: תודה שהגעת.

ריקי שי: בוקר טוב, ראשית אני רוצה להגיד תודה, כי חבר הכנסת נגוסה, אני חושבת שאתה היחיד שפועל ובכלל מדבר על קהילות ובפרט על הקהילה ההודית שהיא קהילה מאוד שקטה, מאוד איכותית אבל אף פעם לא קיבלה ביטוי.

ריקי שי: בפעם שעברה שהייתי כאן בוועדה מאוד הוקסמתי מזה שסוף סוף זה עלה לשיח ולשיח בכנסת.

ריקי שי: למרות שהם יותר מ-80,000 בישראל, אין כאן בכלל איזשהו שיח לגביהם.

אברהם נגוסה: אני חייב להגיד, הזכות היא לדולי.

אברהם נגוסה: פשוט היא שייכת לקהילה אז היא אמרה, צריך לקיים, אז פנתה.

אברהם נגוסה: לדולי צריך להודות.

קריאה: אצל נגוסה כל הקהילות מקבלות פה ביטוי יוצא מהכלל.

קריאה: שנים איתו.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: תמשיכי בבקשה.

ריקי שי: אז יש כאן באמת נציגים הודיים שעושים רבות למען הקהילה בהתנדבות גם בתחום ההיסטורי, בתיעוד, בכל המלגות שנותנים.

ריקי שי: נותנים כאן הכול מכיסם הפרטי ללא מימון ממשלתי.

ריקי שי: באמת כל אחד עושה כאן את הדברים באופן עצמאי כי הוא חושב שהמורשת היא חשובה.

ריקי שי: גם אני לפני שמונה שנים הקמתי מקום שנקרא "בית האישה", מקום הודי ביוזמה פרטית, גם בסגנון, גם באווירה הודית, גם בנושא של צמחי מרפא, קולינריה, פעילות חברתית.

ריקי שי: כשהפכתי להיות חברת מועצה באשקלון, אני חושבת שהקהילה ההודית קיבלה ביטוי בעצם העובדה שהפכתי לעשות משהו שהיה מאוד מתבקש, לעשות שתי ערים תאומות, אשקלון וברודה, למרות שנתקלתי בהמון קשיים ביורוקרטיים.

ריקי שי: כשרציתי לעשות, משלחות סטודנטים שהיו צריכים להגיע למכללת אשקלון, ההודים לא קיבלו ויזה כדי ללמוד שנה ולא יכולנו לעשות ולהפעיל את זה קדימה.

ריקי שי: הנושא של האירוע השנתי באשקלון, אני חייבת לומר שזה היה גם ביוזמתו של שגריר הודו שבאמת משתדל לעשות הכול כדי לאחד בין הקהילות כדי להביא אותן לידי ביטוי, ובאמת באירוע השנתי זה היה מקצתה של תרבות הודו.

ריקי שי: תרבות הודו היא מאוד ענפה.

ריקי שי: אני מקהילת בני ישראל.

ריקי שי: אמנם אני צברית אבל ינקתי את הכול מההורים ואיפשהו זה הולך לנו לאיבוד כאן, כי באמת האנשים שידעו את התרבות כבר לא נמצאים, חלקם, ואלה שנמצאים, צריך לשמר את זה ולתעד, לכן אני אומרת הצעת ייעול, מוזיאון אחד גדול, מרכזי עם מחלקות.

ריקי שי: בואו נעשה מחלקות בתוך המוזיאון, קוצ'ינים, בגדדים, בני ישראל וכו'.

ריקי שי: גם כמי שלמדה תואר ראשון, שני ושלישי, אף פעם לא הייתה לי מלגה.

ריקי שי: לא היו מלגות לקהילה ההודית.

ריקי שי: נכון, היו לאתיופים והיה לכל השאר.

ריקי שי: לנו לא היה.

ריקי שי: גם אם כתבתי ספר, שום מלגה.

ריקי שי: לא הכרה.

ריקי שי: אין הכרה בכלל של הקהילה ההודית וזה באמת מאוד קשה, לכן אני לקחתי את זה על עצמי מכספי הפרטי.

ריקי שי: כל מי שיושב כאן עושה את זה בעמותה, עושה את זה בחברה אבל הוא עושה את זה באופן עצמאי, ואני חושבת שהשימור של המורשת, ואני רואה את מה שעושים עכשיו עם יהדות ערב, מאוד מאוד יפה.

ריקי שי: הייתי רוצה שזה יקרה גם אצלנו.

ריקי שי: גם הביקורים של משלחות שהן הטרוגניות, נשים, עיתונאים, בעלי מקצוע.

ריקי שי: כל הדברים האלה הם מאוד מאוד חשובים גם כלמידה וגם, עוד פעם, אחד הדברים שהוא הנושא של השימור.

ריקי שי: למרות שהיה כאן ביקור גומלין מאוד טוב של ראש ממשלת הודו בישראל, ביקורים מוצלחים מאוד, אבל הם לא עסקו מספיק בתרבות ובקהילות שלנו בישראל ויש לשים על כך דגש אני חושבת, לנצל את הקשרים בין הודו וישראל ולהביא את זה לידי ביטוי.

ריקי שי: עכשיו יוצאים לבחירות.

ריקי שי: אני מקווה מאוד שזה יקרה וככל שזה יקרה יותר טוב, אני חושבת שגם המדינות יתהדקו.

ריקי שי: זה התחיל לפני חמש שנים עם ערים והמשיך במדינות.

ריקי שי: אני חושבת שהדבר הכי נכון לעשות זה האיחוד של הקהילות, השימור של כל הדברים האלה.

ריקי שי: באמת יש להם כל כך הרבה דברים טובים בנושא של צמחי מרפא, שאם רוב האנשים היו יודעים, אולי הם היו משתמשים פחות בתרופות, אבל אנחנו פשוט לא יודעים את כל הידע העצום הזה שהוא ידע מדהים.

ריקי שי: מי שנהנה כרגע זה רק תושבי אשקלון שמכירים את המקום שלי, ואני חושבת שצריך לבוא ולרמה הרבה יותר ארצית וחלק מהדברים צריכים להיות בהחלט במימון ממשלתי.

ריקי שי: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: מר נח מסיל, בבקשה.

נח מסיל: שמי נח מסיל, הייתי נשיא הארגון הארצי של יוצאי הודו.

נח מסיל: אנחנו מפעילים את החוברת בשפה ההודית 30 שנה, שזה נקרא "מייבולי", שפת אם.

נח מסיל: אם אנחנו מסתכלים על כלל הקהילה, כולנו הודים, אבל יש קהילות שהם מרגישים שהם יותר טובים מקהילה אחרת וזה הוויכוח בינינו.

נח מסיל: כשעשינו את פסטיבל זמר המחול ההודי, 20 שנה, כל שנה עשינו, אז נתנו יקיר העדה לאנשים פעילים וחשובים שעובדים בהתנדבות למען הקהילה.

נח מסיל: רוב האנשים היו מעדת בני ישראל.

נח מסיל: כדי שיהיה שילוב, כדי שתהיה אהבה בין קוצ'ינים לבני ישראל נתנו לבן אדם אחד יקיר העדה.

נח מסיל: הוא מקהילת קוצ'ין.

נח מסיל: אני שואל אותו, למה אתם קוראים לעצמכם קוצ'ינים?

נח מסיל: "קוצ'ין זה לא בתוך הודו".

נח מסיל: "אנחנו באנו מקוצ'ין".

נח מסיל: מה שאני רוצה להגיד, אנחנו ניסינו כמה פעמים לאחד את שתי הקהילות.

נח מסיל: בגדדים זה סיפור אחר.

נח מסיל: הם בכלל שייכים לעיראקים, אז הם השתלבו איכשהו בין העיראקים, אבל קוצ'ינים ובני ישראל, שתי העדות האלה, אנחנו מספר הכי גבוה של בני ישראל מאשר קוצ'ינים.

אברהם נגוסה: הקוצ'ינים זה נקרא בגלל שהם מקוצ'ין?

נח מסיל: כן, אבל קוצ'ין בתוך הודו.

אברהם נגוסה: אני יודע.

אברהם נגוסה: זה על יד קרלה.

נח מסיל: נכון.

אברהם נגוסה: אני מכיר.

נח מסיל: אז למה הם לא קוראים לעצמם הודים כמו שאנחנו קוראים?

נח מסיל: אנחנו כולנו אומרים, אנחנו הודים.

נח מסיל: בני ישראל הודים, אבל הם רוצים להדגיש שהם יותר חשובים.

נח מסיל: בגלל זה הם מלמדים דורי דורות שאנחנו קוצ'ינים, אנחנו לא הודים.

נח מסיל: אז אני שאלתי את השאלה למה צריך להדגיש קוצ'ינים?

נח מסיל: אתם מהודו.

נח מסיל: "לא".

נח מסיל: אותו דבר, אם הם רוצים מורשת יהדות קוצ'ין, הם קוראים לזה, יש להם בנבטים ועוד איזה מקום שאמר ניסים והם שנים.

נח מסיל: הם אף פעם לא הכניסו את בני ישראל, היסטוריה או איזשהו ספר או משהו, שום דבר, רק קוצ'ינים וקוצ'נים.

נח מסיל: "היה לנו בתי כנסת".

נח מסיל: גם לנו היו.

נח מסיל: היו להם כל מיני דברים.

נח מסיל: גם לנו היו, אז הם תמיד נשארו להיות נפרדים מאיתנו.

נח מסיל: יש להם מושבים.

נח מסיל: אנחנו גם התחלנו לטפל בזה ועכשיו פנינו לראש עיריית רמלה ששני הנציגים נמצאים כאן, ואמרנו, אנחנו רוצים לבנות מרכז תרבות לעולי הודו בעיר רמלה.

נח מסיל: היה ראש עיר קודם, יואל לביא, נפגשנו אני וניסים ועוד כמה נציגים.

נח מסיל: הוא אמר, אין בעיה, ברמלה הכי הרבה הודים גרים וזה קרוב לאשדוד, אשקלון, כל האזור הזה מרכז, אני מוכן לתת לכם מקום לבנות מרכז תרבות לעולי הודו, לבני ישראל במיוחד, שזה אזור בומביי, אז אנחנו בתהליך.

נח מסיל: ראש העיר התחלף, בא ראש עיר חדש, מיכאל וידל.

נח מסיל: נפגשנו איתו, אומר, זה גאווה בשביל העיר שלנו שאתם תבנו פה.

נח מסיל: עכשיו מה אני אומר?

נח מסיל: אם הקוצ'ינים רוצים נפרד, אנחנו גם רוצים נפרד.

נח מסיל: דרום זה רחוק מדי בשביל - - -

אברהם נגוסה: אתה אומר שכולנו מהודו, אז נגיד הודו.

נח מסיל: אני נגד שבונים את זה בנבטים כי שם זה בדרום.

נח מסיל: בקושי אנשים ילכו לבקר.

נח מסיל: הילדים שלנו, הנכדים שלנו כולם מהמרכז.

אברהם נגוסה: אני רוצה להבין, אתה בעד להגיד יוצאי הודו במקום להגיד קוצ'ינים, בגדדים וכל זה, בואו נהיה קהילה אחת.

אברהם נגוסה: באנו ממדינה אחת.

אברהם נגוסה: זה מה שאתה אומר.

נח מסיל: בדיוק.

נח מסיל: זה מה שאני אומר, אבל הם לא מסכימים, קוצ'ינים.

נח מסיל: הייתי בבית הנשיא, שם ראיתי איזה ספר, אגדה של פסח.

נח מסיל: כתוב עליו אגדה של פסח מקוצ'ין.

נח מסיל: אני אומר, איפה זה קוצ'ין?

נח מסיל: איזה מדינה זאת בעולם הזה בשם קוצ'ין?

נח מסיל: אז יש לנו הוויכוח בין קהילות ואנחנו הכי הרבה בני ישראל, אז בינתיים אנחנו עובדים והעמותה בקרוב, שני נציגים מהעירייה פה.

נח מסיל: אנחנו מכינים עמותה וראש העיר מסכים שזה יבנה ברמלה, אבל אנחנו בונים רק בשביל בני ישראל, אני אומר לך אמת, כי זה שונה.

נח מסיל: כמו שניסים אמר, יש לנו תרבות שונה.

אברהם נגוסה: אין קוצ'ינים ובגדדים ברמלה?

נח מסיל: אולי כמה משפחות.

נח מסיל: אני דיברתי גם עם שגריר הודו והוא אמר, אנחנו נעזור לכם.

נח מסיל: דיברתי עם ממשלת מומבאי.

נח מסיל: בהודו יש 16 מדינות לפי דוברי שפה, אז אנחנו באנו ממאהאראשטרה שעיר הבירה זה מומבאי.

אברהם נגוסה: מה השפה שם, הינדית?

נח מסיל: מראקי.

נח מסיל: שם אני בקשר עם ראש ממשלת מאהאראשטרה.

נח מסיל: הם אמרו, אם אתם תעשו משהו, כי הם גאים ש-30 שנה אנחנו מוציאים את החוברת שלהם ואת השפה שלהם ואנחנו גאים שאנחנו באנו משם.

נח מסיל: לא הייתה אנטישמיות כמו שאתם יודעים, אז הם מוכנים לעזור לנו לבנות את מרכז התרבות, רק אנחנו צריכים עזרה.

נח מסיל: אנחנו לא יכולים לעשות לבד.

נח מסיל: דיברתי עם שגריר הודו.

נח מסיל: הוא גם מסכים.

נח מסיל: מה שאני אומר, שאני נגד - - - מאשר לעשות את זה נפרד בשביל בני ישראל.

בני פרץ: אדוני היושב-ראש, כל הכבוד על כל התקופה הזאת איתך בכנסת בוועדה הזאת, על כל המעקב שאתה עושה כל שנה לגבי כל דיון ודיון שאתה מקיים.

בני פרץ: עכשיו אחרי שפירטת בתחילת דבריך על כל הדיון שעשינו בשביל הקהילה הזאת בהתחלת הדרך והמעקב אחריו, אני רק רוצה לשאול אתכם שאלה פשוטה ואני רוצה להגיד לכם מניסיוני.

בני פרץ: אותו דבר גם בעדות המזרח, אותו דבר אצל הרוסים אפילו שהיו כולם ביחד תחת רוסיה.

בני פרץ: היום הם כאילו זה רוסי, זה זה.

בני פרץ: אם לא תתאחדו, כי כולנו היגרנו וזה לא משנה אם הוא מקהילת בגדד או מקהילת זה.

בני פרץ: מה שאנחנו אומרים הגירה זה עקב המצב שקרה בעולם, עקב כל המצב של היהודים וגירוש היהודים מארץ ישראל על ידי רומאים וכלה בבבל וכלה בכל זה, לכן כקהילות כדי להקים משהו וכדי להגיע לאחדות של יהודים ולא להגיד זה פחות יהודי.

בני פרץ: זה לא פחות יהודי ובאמת אני אומר לכם, כדי להגיע להצלחה, לקדם את הקהילה, דווקא כשדיבר אבנר שמעתי את המילים של איחוד ואני אומר לכם אמת.

בני פרץ: לא צריך להיות התנשאות כי גם בעדות המזרח ראינו את ההתנשאות, זה מקזבלנקה, זה ממקנס, אבל ראינו בסוף איפה הגענו.

בני פרץ: כדי לקדם את החברה כולל אפילו אצל האתיופים, כדי לקדם את החברה הזאת כעם אחד באמת אתם צריכים להתאחד כדי לקדם את כל הצרכים שלכם.

בני פרץ: נכון אדוני היושב-ראש שיש בעיה אחת כפי ששמעתי ממנו, שהעלייה והקליטה מקימים להם עמותות, וכשאתה מקים עמותות אתה שומע בדיוק את הצורה כי עמותה דואגת לעצמה וראית מה קורה שם.

בני פרץ: צריך באמת את התיקונים החיוביים בנושא הזה.

בני פרץ: להקים מוזיאון היום במדינת ישראל, אנחנו כבר מבחינה תחבורתית כל כך פתוחים שכל כך התקצרה הדרך, שזה לא משנה אם זה במרכז או הרוב במרכז.

בני פרץ: אני מזכיר לכם באמת, כולם יודעים בקטמון ט' כמה היו בהתחלה עולים הודים וקוצ'ינים והכול.

בני פרץ: אני מכיר אותם, היו בלוקים.

בני פרץ: היום מי שמאכלס את רוב הבלוקים האלה זה אתיופים, כי גם כן כשאתם עולים, אלה גם יעלו, יבואו עוד קבוצה אחרת.

בני פרץ: לגבי העלייה של האנשים שאנחנו שומעים שהם פשוט נתקעים שם, אדוני היושב-ראש - - -

אברהם נגוסה: זה לא הנושא.

בני פרץ: גם לגבי המוזיאון שהם רוצים את המרכז.

בני פרץ: אני אומר, עדיף לשים אותו בדרום אם זה נותן מקום יפה, אבל זה נותן לכולכם ביחד כשכל אחד יש לו את זה שלו, אבל אתם תוכלו להיפגש גם אחד עם השני ולהתחיל לדבר.

בני פרץ: אחד צריך להכיר גם את השני לגבי סוג העדות שלו, כי גם אנחנו במרוקו, יש לנו כל אחד את העדה.

בני פרץ: בקזבלנקה סוג אחר עושה, זה קורה לו סוג אחר אבל בגלל האיחוד הזה שהתחלנו, אנחנו מקדמים את הדברים ביחד.

בני פרץ: אני אומר לך שמפה למרכז, יש שם מקום יותר רחב וזה יותר טוב, עדיף, כי הנכדים יזוזו, יתנועעו, יתקדמו, לא ישבו בבית.

בני פרץ: הדבר האחרון שאני רוצה להגיד לך אדוני זה לגבי הקידום שלהם.

בני פרץ: הם באים דוברי אנגלית בצורה מאוד רהוטה ואני ממש מתפלא שהם לא מתקדמים מבחינת ההשכלה או כל הצרכים האחרים.

בני פרץ: גם לגבי המשכנתאות שלהם.

בני פרץ: כשבאה העלייה הרוסית, עזרו להם בצורה מסוימת לגבי משכנתאות במורחבים על ידי זה שאמרו, הסבתא תחיה אתכם, תקבלו גם עליה משכנתה.

בני פרץ: למה אותו דבר לא ניתן לעשות את זה?

בני פרץ: אין להם יכולת כי הם באים במעמד באמת.

בני פרץ: מי שהולך להודו יודע מה זה מעמד בין בינוני ומעלה, רק הערך הכספי הוא מאוד קטן שם.

בני פרץ: כשמגיעים גם עם רכוש לפה אין להם את זה כמו מדינות אירופאיות ולכן הם נתקעים פה, ופה צריך להעמיק את הנקודה כדי לעזור להם ולעקוב אחרי זה.

בני פרץ: אני מאחל לכם באמת שתתאחדו.

בני פרץ: אני אומר לכם כי אני מכיר, כולל במושב, ואני יצאתי בחיי עם הודית ז"ל, צעירה, ואני אומר לכם, אני מכיר את כל הנושא שלכם, ביניכם בין העדות.

ניסים מוזס: אתה יודע מה הסוכנות אמרה לי, אתה לא תעלה לארץ.

בני פרץ: אם אני אגיד לך, ההורים שלי מגירוש ספרד, אז מה תגיד לי, אני מרוקאי?

ניסים מוזס: והנה, אני הגעתי לארץ.

ניסים מוזס: אין לי מה להתבייש מה שתרמתי למדינת ישראל.

נח מסיל: אבל אתה אומר רק לעדה בני ישראל, אין פה קוצ'ינים.

בני פרץ: לא, לא, לא, לכולכם, קוצ'ינים, בני מנשה, בני ישראל או בגדדים, לא משנה מי, כולכם ביחד.

בני פרץ: אתם באים מאותה מדינה.

בני פרץ: זה הודו.

בני פרץ: אין בגדדי, אין כלום.

בני פרץ: מרוקו זה מרוקו, אין עיר, אין זה.

נח מסיל: אבל איפה הם?

נח מסיל: למי אתה אומר?

בני פרץ: אותו דבר.

בני פרץ: אין אוקראינים, אין רוסים, אין שום דבר.

בני פרץ: הם היו בהתחלה כולם באותו מעגל.

אברהם נגוסה: בני, תודה רבה.

בני פרץ: זה מביא הרבה פריוד.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמע מרותי גרינפילד, Indian Jewish Heritage Center.

רות גרינפילד: עם אבנר.

אברהם נגוסה: עם אבנר, אוקי.

רות גרינפילד: תודה רבה שהזמנתם אותי.

רות גרינפילד: העברית שלי לא כל כך טובה.

רות גרינפילד: אני מדלהי.

רות גרינפילד: אני באמת רוצה להגיד, תבואו לנבטים כי אנחנו באמת, כמו שאמרנו, אנחנו כולנו ביחד ואתם תראו איך הבגדדים ובני ישראל והקוצ'ינים מסתדרים מה זה טוב.

רות גרינפילד: אנחנו מתחילים לעבוד ביחד וזה כייף, ובגלל זה גם אני אומרת, מה שהולך בנבטים, הולך משהו טוב ומשהו חיובי, אז באמת תבואו, יש לנו תוכנית ב-13 על יהודי כלכותה, אז תבואו, תראו את התוכנית, תראו את האנשים ואיך אנחנו מסתדרים.

רות גרינפילד: תודה רבה.

אברהם נגוסה: אוקי, בסדר גמור.

אברהם נגוסה: ניסים מוזס, אתה רצית להגיד משהו.

ניסים מוזס: שני משפטים.

ניסים מוזס: תראה, בפרט נושא של מורשת יהודי הודו, אני היום הצעתי מצב בהודו שהולכים לשטח של הסבא שלי, פרדס של סבא שלי.

ניסים מוזס: ממשלת הודו הסכימה להחזיר עשרה - - - מזה כדי לבנות מרכז מורשת הודו בהודו, ונותנים תקציב וכבר יש אדריכלים שעובדים לבנות את המבנה הזה.

ניסים מוזס: לא רק זה, גם חודש שעבר הייתי בהודו.

ניסים מוזס: היה פעם קורס ללימוד עברית שהקים - - -.

ניסים מוזס: שכנעתי אותם כדי לפתוח מחדש את הקורס הזה ללימוד עברית ביהדות יהודי - - -.

ניסים מוזס: ממשלת הודו מכירה בזה כי אנחנו יהדות נפרדת.

ניסים מוזס: מה איתנו פה?

ניסים מוזס: לא מבין את זה.

שלומית אבינח: זו תרבות שונה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: לפני שאני פונה למשרדי הממשלה ולרשויות המקומיות, אני אפנה לנציג בני מנשה להסביר לנו על אתגרי הקליטה של בני מנשה.

יואל חדד: רק שנייה, ברשותך, הוא שייך כאן לרשות המקומית.

יואל חדד: משפט ואז אני אציג אותו.

אברהם נגוסה: אוקי.

יואל חדד: קודם כל, פה יש איזו טעות, בלבול פה.

יואל חדד: מציירים כל פעם את ארגון "שבי ישראל" כשהוא עמותה שהקים משרד הקליטה.

יואל חדד: אין שום קשר.

יואל חדד: זו עמותה פרטית באישור של ממשלת ישראל, שהיא מעלה עולים.

יואל חדד: משרד הקליטה שותף איתנו בצוותי היגוי יחד עם "שבי ישראל", אבל הם לא תחת משרד הקליטה.

יואל חדד: משרד הקליטה לא מממן אותם.

יואל חדד: משרד הקליטה גם לא הקים אותם.

יואל חדד: זה קצת בלבול.

יואל חדד: צר לי אדוני היושב-ראש שאני לא רואה פה את עמותת "שבי ישראל".

יואל חדד: לא רואה את מייקל פרוינד, אני לא רואה את הפרויקטורים פה.

יואל חדד: הם אמורים להיות בדיון כזה חשוב פה.

יואל חדד: אני הגעתי מטבריה.

יואל חדד: אני חושב שהם מפה, מירושלים, הם חייבים להיות פה.

שלומית אבינח: הוזמנו.

אברהם נגוסה: הם הוזמנו.

יואל חדד: חבל מאוד שלא נמצאים.

יואל חדד: זה רע מאוד.

אברהם נגוסה: תפקידנו להזמין.

אברהם נגוסה: ההחלטה שלהם לבוא או לא לבוא.

אברהם נגוסה: נושא הדיון מוגדר במה שפה בשילוב בארץ, בתוך ישראל.

אברהם נגוסה: אני יודע שהם יותר פועלים בעלייתם.

אברהם נגוסה: גם פה ממשיכים, אני יודע.

יואל חדד: גם אפילו הם קשורים איתנו וחבל מאוד שלא הגיעו.

אברהם נגוסה: היו צריכים להגיע.

אברהם נגוסה: יש נציג של "שבי ישראל"?

יואל חדד: לצערי לא.

אברהם נגוסה: אנחנו הזמנו ולא הגיעו.

אברהם נגוסה: בעיקר את הפעילות היום-יומית מי שעושה זה הרשויות המקומיות ומשרד הקליטה.

אברהם נגוסה: אם היו זה היה יותר טוב.

אברהם נגוסה: הם יותר פועלים בהבאתם כמיטב ידיעתי.

יואל חדד: אבל גם בפעילויות השוטפות במימון של משרד הקליטה ועיריית טבריה למשל.

אברהם נגוסה: אז בסדר, אבל דרך הרשויות המקומיות.

יואל חדד: בהחלט.

אברהם נגוסה: אין מסגרת שלהם כעמותה.

יואל חדד: בהחלט.

יואל חדד: אני רק אגיד משפט ואני אתן לפרויקטור.

יואל חדד: בטבריה יש קצת למעלה מ-280 עולים מבני מנשה בשני מחזורים.

שלומית אבינח: לפי הנתונים שקיבלנו ממשרד הקליטה, שוב, אפרופו נתונים, 150.

יואל חדד: לא, זה המחזור הראשון.

שלומית אבינח: זה מה שהוועדה קיבלה.

יואל חדד: אז אני מתקן את זה.

יואל חדד: מיכל עובדת איתנו.

יואל חדד: אנחנו מכירים את הנתונים.

יואל חדד: המספרים אצלנו.

יואל חדד: הם נכנסו לטבריה בשני סבבים.

יואל חדד: הרשות המקומית באמת נותנת להם פה פתרונות תעסוקה וחינוך וכל מה שקשור לזה, ואני באמת רוצה פה לשבח את משרד העלייה והקליטה שנותן לנו את האפשרות להעסיק פרויקטור.

יואל חדד: הוא היה חצי משרה, כבר הופך למשרה מלאה, וכמובן תוכניות קליטה בקהילה שלהם.

יואל חדד: כמו שמקבלים שאר הקהילות, אז להם דווקא יש משהו קצת ייחודי ואנחנו מטפלים בהם כמובן.

יואל חדד: למשרד החינוך אני גם רוצה להודות.

יואל חדד: הם נותנים לנו גם מגשר חינוכי למערכת החינוך.

יואל חדד: אנחנו עדיין נתקלים בבעיה, והבעיה המרכזית ביותר שלנו, חבל שמייקל פרוינד לא שומע את זה פה כי אני אמרתי לו את זה כמה פעמים, הנושא של ההתחרדות.

יואל חדד: הם מעסיקים ב"שבי ישראל" את הרב משה נידם שמגייר אותם, אבל הוא גם דורש מהם בעצם להיות חרדים.

יואל חדד: יש לי ויכוח גדול מאוד, הולך ומתמשך איתם.

יואל חדד: הם נגדי כתבו פשקוילים, הנה, יש לי את זה פה.

יואל חדד: הם גם כתבו לי דברים טובים.

יואל חדד: אני ממש לא מתרגש מהם, אבל הם רוצים להפוך קהילה חרדית.

יואל חדד: הקהילה הזאת היא דתית אבל היא לא חרדית.

יואל חדד: אני עומד ואומר להם את זה בכל הזדמנות.

יואל חדד: אם אני מכנס ואני מקרין קליפ של עיריית טבריה, הם יורדים עלי, כל הארגונים החרדים.

יואל חדד: באמת שאני לא מתרגש אבל זה לא לעניין.

יואל חדד: הייתי רוצה לראות שגם "שבי ישראל" עומדים יחד איתי מול הנושא הזה.

יואל חדד: לתת להם להתפרנס בכבוד.

יואל חדד: אנחנו מסוגלים לעשות את זה בעיריית טבריה.

יואל חדד: אנחנו עושים את זה עם כל הקהילות.

יואל חדד: הם לא מסוגלים לשבת בישיבות כמו שרוצים הרבנים, אז יניחו להם קצת לנפשם.

יואל חדד: אני רוצה ברשותך רק לתת דוגמא טובה אחת.

אברהם נגוסה: להיות חרדי, לא חרדי, האם זה לא החלטה אישית או יש איזושהי תוכנית - - -

ניסים מוזס: איום עליהם.

יואל חדד: הוא צודק.

יואל חדד: ברגע שרב מגייר אותם והוא משפיע עליהם, אני אתן לכם דוגמא פשוטה.

יואל חדד: בערב יום העצמאות האחרון אנחנו דואגים שכל העולים החדשים צועדים יחד עם ראש העיר, עם חברי מועצת העיר לרחבת הטקס, עושים טקס ממלכתי.

יואל חדד: אני החלטתי שאני מוריד את כל בני מנשה לשם, והרב, ערב קודם אני מקבל הודעה, לא ירדו לא עם דגל ישראל ובטח שלא יצעדו בטקס הזה.

יואל חדד: אמרתי לו, כבוד הרב, ירדו עם דגל ישראל וגם ישירו את ההמנון, ודאגתי שבאולפנים ילמדו אותם גם את ההמנון.

יואל חדד: זה לא יכול להיות.

יואל חדד: הגיעו למדינת ישראל.

יואל חדד: מה זה הדבר הזה?

יואל חדד: קודם כל, כל עולה יכול לבחור לו לאן שהוא רוצה.

יואל חדד: יש לנו כאלו שלומדים בבית ספר חרדי בית יוסף, יש כאלו שלומדים בבית ספר "נועם".

יואל חדד: גם על הפרויטור שלי עלו ודרשו ממני אפילו לפטר אותו, ובוודאי שאני לא אפטר אותו, למה?

יואל חדד: כי הוא לא באג'נדה החרדית.

יואל חדד: דוד הוא בוגר תואר ראשון בניו דלהי.

יואל חדד: דוד הוא בוגר ישיבת מרכז הרב ודוד הוא בוגר של הנח"ל, אז זה לא באג'נדה החרדית, אבל דוד ימשיך להיות כל עוד שאני בתפקיד, ואני כבר 36 שנה בתפקיד הזה, ימשיך להיות הפרויקטור שלנו כי כך צריך להיות, וכל אחד שיבחר לו את המסלול שלו ושום חרדי לא יכפה עליהם, לכן צר לי מאוד שמיכאל פרוינט שהוא חבר טוב שלי לא נמצא פה.

יואל חדד: אני אמרתי לו את הדברים האלו.

יואל חדד: אם הוא לא יתנער מזה, כי הם מעסיקים אותם.

יואל חדד: אם הם לא יתנערו מהחרדים, יש להם בעיה, וזו בעיה שהופכת להיות של המדינה, אדוני היושב-ראש, בעיה של משרד העלייה והקליטה שמלווה אותי בתחום הזה, והם יודעים את המצוקה הזאת.

יואל חדד: זה כל הזמן לריב איתם.

יואל חדד: זה לא יתכן.

יואל חדד: אפילו באולפנים ביקשו ממני לפצל אותם שמא יבוא לידי עבירה.

יואל חדד: איזו עבירה?

יואל חדד: אמרתי לו, שום פיצול באולפנים.

יואל חדד: לומדים באולפנים כמו שלומדים כל הקהילות וכך אני מתייחס אליהם.

יואל חדד: אני אומר לך, זו קהילה פנטסטית, קהילה שהשתלבה טוב מאוד בטבריה, ולמעט הנושא הזה של החרדים, שאפו לקהילה הזאת.

אברהם נגוסה: התופעה של להכריח אותם להיות חרדים זה בטבריה או בכמה מקומות?

יואל חדד: זה כבר זולג להרבה מקומות, אני כבר שומע את זה.

ניסים מוזס: הם באים אליהם שאם לא - - - ככה, הם לא יטפלו בעלייה של יתרת המשפחות משם.

אברהם נגוסה: הבנתי.

בני פרץ: האמן לי, כבודו, זה עובר לאתיופים, לרוסים.

אברהם נגוסה: זה מוכר לי.

בני פרץ: גם הרוסים, מכריחים אותם.

יואל חדד: אבל אני לא מתכוון לאפשר את זה.

אברהם נגוסה: הוועדה, עשינו סיור וביקור בקליטת בני מנשה בקריית שמונה.

אברהם נגוסה: היינו שם וביקרנו גם במרכזים שלהם, נפגשנו עם העולים.

אברהם נגוסה: שם אני לא הרגשתי את זה.

אברהם נגוסה: נכון, הם לומדים, עוברים גיור אבל לא שמכריחים אותם להתחרדות.

אברהם נגוסה: זה לא שמענו וגם לא הרגשתי.

יואל חדד: אני אראה לך מכתבים שכותבים לפטר את דוד ולמנות מישהו על דעתנו.

יואל חדד: זה כתוב פה.

יואל חדד: חבל שמייקל לא נמצא פה.

אברהם נגוסה: אני מכיר את מייקל פרוינד.

יואל חדד: הוא איש מדהים.

אברהם נגוסה: הוא איש מדהים ועושה הרבה, ציוני.

יואל חדד: מסכים איתך.

אברהם נגוסה: עושה מאמץ לחזק את מדינת ישראל.

יואל חדד: בעצמאות הוא היה איתי בקו.

יואל חדד: הוא נתן הוראה שכולם יורדים.

יואל חדד: מייקל זה איש מדהים.

יואל חדד: חסר לנו עוד הרבה אנשים כמוהו במדינה, אבל לצערי החרדים שהם מחליטים מי יתגייר פה, נמצאים ומשפיעים עליו.

יואל חדד: לא יעלה למדינת ישראל בן מנשה אם הרב לא יחליט שזה עולה וזה עולה וזה עולה, והוא צודק לגמרי.

יואל חדד: לא מעלים גם את כל המשפחה כי אחר כך צריכים להפעיל לחץ, אבל תשמע, מי שירצה ללמוד בישיבה, תאמין לי, אני אתמוך בו ואפילו נדאג לתת לו תמיכה כספית, לך תלמד בישיבה, אבל אל תכריח.

יואל חדד: את דוד לא הכריחו כשהגיע.

יואל חדד: דוד עשה את כל המסלול הזה.

יואל חדד: זה לא האג'נדה שלהם, זה משהו אחר לגמרי.

אברהם נגוסה: יש נציג של משרד החינוך פה?

אברהם נגוסה: אוקי.

שלומית אבינח: סליחה רגע, פשוט עשינו בדיקה כי כן הוזמנו וכן אישרו, ולא אישרו שלא מגיעים.

אברהם נגוסה: מי, בני מנשה?

שלומית אבינח: לא, אני מדברת על "שבי ישראל".

שלומית אבינח: דולי התקשרה אליהם עכשיו - - - .

שלומית אבינח: היא כתבה שהוא פרויקטור ב"שבי ישראל" והוא מבקש לומר שצץ להם משהו דחוף, לכן הם לא הגיעו.

אברהם נגוסה: בסדר.

אברהם נגוסה: מבחן התוצאה, לא הגיעו, לא משנה מה הסיבה.

בני פרץ: רק הערה קטנה להגיד לך לגבי הגיור, כי עוד בעלייה הרוסית, תאמין לי, כאחד שעבד עם הקהל גם הרוסי אני יכול להגיד לך אמת, כי בחוץ לארץ זה מוכר לפי האבא.

בני פרץ: לפי האבא קובעים גם את הזהות של האדם.

בני פרץ: פה לא מוכרים אבל במדינות ערב וברוסיה היו מזהים אותם כיהודים.

בני פרץ: בהם היה זיק יותר יהודי מאותו אחד שהאימא הייתה יהודייה והאבא גוי ברוסיה.

בני פרץ: כשבאים לפה מכירים בהם לעומת אלה.

בני פרץ: הם מקשים גם עליכם האתיופים.

בני פרץ: הקשו גם על כולם.

בני פרץ: זה כולל הכול.

בני פרץ: צריך פה לטפל בבעיה הזאת.

אברהם נגוסה: אני רציתי רק לשאול את משרד החינוך.

אברהם נגוסה: פה העניין ככה, האולפן וגם הגיור.

אברהם נגוסה: זה ניתן על ידי מחלקה חינוך למבוגרים.

רמי אלגרבלי: האולפן, לא הגיור.

אברהם נגוסה: גם לימודי יהדות.

אברהם נגוסה: הכנה לגיור, לא?

שלומית אבינח: זה משרד ראש הממשלה, הגיור.

רמי אלגרבלי: רשות הגיור.

אברהם נגוסה: כן, אבל לפני זה צריך ללמד אותם לפני שמביאים אותם לבית דין, אז מי מכין אותם לגיור?

רמי אלגרבלי: זה לא בתחום האחריות שלי אבל עד כמה שידוע לי - - -

אברהם נגוסה: לא בתחום משרד החינוך?

רמי אלגרבלי: זה לא משרד החינוך.

יואל חדד: את אלה שמגיעים לכפר חסידים, הרבה "שבי ישראל" מעורב בזה.

יואל חדד: צבי חאוטה, הוא היה צריך להיות פה.

יואל חדד: הוא נמצא איתם גם באולפן הגיור שמגיירים אותם.

רמי אלגרבלי: אנחנו יודעים ש"שבי ישראל" מטפלים בזה.

אברהם נגוסה: הבנתי את הנקודה הזו.

אברהם נגוסה: אנחנו נברר יותר, כי לא צריך להיות כפייה.

אברהם נגוסה: כל אחד, זכותו לבחור, אבל כפייה לא.

אברהם נגוסה: זו הנקודה.

אברהם נגוסה: עכשיו הפרויקטור.

אברהם נגוסה: בבקשה, דוד.

דוד האוקיפ: תודה ראש הארגון על השיחה.

דוד האוקיפ: לא הייתי מוכן.

דוד האוקיפ: אנשים כמוני, צריך להכין מה להגיד, על מה הנושא.

דוד האוקיפ: ראיתי בתוך השיחה על האדון שהוא מארגן את כל העניינים לטובת הודו.

דוד האוקיפ: יש פה עוד כמה דעות שהוא מעלה.

דוד האוקיפ: הודים זה הודים.

דוד האוקיפ: יש בגדול הודים על התרבות שלה, אני מסכים איתך, אחדות, אי-אפשר להתפזר.

דוד האוקיפ: מכיוון שאני באתי מהשטח.

דוד האוקיפ: למשל בני מנשה, צפון-מזרח, אפילו הפנים שלנו לא דומים.

דוד האוקיפ: אפילו לא מדברים הודית.

דוד האוקיפ: זה בעיה.

אברהם נגוסה: אתם בתוך הודו או מחוץ להודו?

דוד האוקיפ: הודו, אבל בתוך המדינה כמה מחוזות.

דוד האוקיפ: זה כאילו סמכות לכל דבר.

אברהם נגוסה: איזה מדינה בהודו?

דוד האוקיפ: אנחנו מצפון-מזרח, מניפור.

דוד האוקיפ: אנחנו מניפור ומיזורם בעיקר.

דוד האוקיפ: התרבות שלנו ממש שונה.

יואל חדד: אפילו בני מנשה ומיזרם, שניהם לא יכולים לדבר אחד עם השני.

אברהם נגוסה: יש כאלה שמדברים קוקית.

דוד האוקיפ: כן, כן.

דוד האוקיפ: 700 שפות, משהו כזה.

דוד האוקיפ: בקשר לנושא הזה, אני בעדם כי אני יודע גם בדרום - - - הרוב אולי לא ידע הודית.

דוד האוקיפ: אתה לא מדבר בשפה אחת.

דוד האוקיפ: זה מאוד קשה.

דוד האוקיפ: המוזיאון של בני מנשה, אם זה נפרד, זה יותר טוב.

דוד האוקיפ: בקהילה הגדולה כן אפשר לחשוב משהו מרכזי כללי, אבל כמו שיש לנו חג, כמו שהוא אמר, זה בנובמבר, גם במדינה שלנו ביום הזה השלטון נותן חופש.

דוד האוקיפ: זה כאילו סוכות שלנו.

דוד האוקיפ: אנחנו חוגגים.

דוד האוקיפ: אי-אפשר להצטרף איתם.

דוד האוקיפ: אנחנו חייבים לעשות בנפרד.

אברהם נגוסה: הבנתי.

אברהם נגוסה: אולי תתייחס גם לקליטה בטבריה, האם יש שיפור בעניין הקליטה?

אברהם נגוסה: יש את ההתקדמות בשילובם של בני מנשה?

אברהם נגוסה: תעדכן אותנו בתחום הזה.

אברהם נגוסה: מבחינת התרבות השונה, הבנו.

דוד האוקיפ: טוב, בסדר, רק אני עונה על הנושא אם אתם לשמוע מה הדעה שלנו.

דוד האוקיפ: תודה רבה.

דוד האוקיפ: בשם בני מנשה אני יכול להגיד כמה דברים.

דוד האוקיפ: אני בתפקיד חדש עדיין.

דוד האוקיפ: כמו שהוא אמר, עברתי את הצבא פה.

דוד האוקיפ: אני כמו חצי צבר כבר.

דוד האוקיפ: אני מרגיש כמו 17-18 שנים כבר.

דוד האוקיפ: עברתי גם מילואים.

דוד האוקיפ: אני בתפקיד רק שנה ואשמח מאוד אם אתם תעשו לנו קשר יותר טוב לטובת בני מנשה.

דוד האוקיפ: תודה.

אברהם נגוסה: תודה.

ניסים מוזס: אני רוצה להשלים מה שהוא אמר.

ניסים מוזס: ממשלת הודו אומרת, אתה רוצה לעלות לארץ?

ניסים מוזס: תתגיירו בארץ.

ניסים מוזס: ממשלת ישראל אומרת, אתם רוצים לבוא לארץ?

ניסים מוזס: תבואו כיהודים.

ניסים מוזס: הם לוקחים אותם לנפאל - - - ומגיירים אותם שם ושולחים אותם לארץ.

ניסים מוזס: בגלל זה הם תלויים.

ניסים מוזס: זו הבעיה.

אברהם נגוסה: הבנתי.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עכשיו את נציג עיריית רמלה, אמיר וידר, בבקשה.

אמיר וידר: קודם כל אני שמח על הכינוס הזה.

אמיר וידר: אני מברך על נושא הדיון.

אמיר וידר: הנושא חשוב מאוד, מברך את יושב-ראש הוועדה שכינס את הישיבה.

אמיר וידר: ראש העיר מעוניין כמו שציינו נציגי העמותה, לקדם את כל נושא מורשת יהדות הודו ברמלה.

אמיר וידר: בעיר חיים כ-4,000 עולים ובני עולים שנולדו להם בארץ.

אמיר וידר: בשנים האחרונות יש עלייה מאוד קטנה של עולים מהודו ואני עוד מעט אכנס לזה.

אמיר וידר: מה שחשוב גם כן ברמה השוטפת, אם נוכל לקבל תקציבים ייעודיים לשמירה ולפעילות של יוצאי הודו בבתי ספר ובתחום הקהילתי, מועדון וכו', נשמח מאוד, אם זה ממשרד התרבות, משרד הקליטה, לא משנה ממי, אבל גם כן חשוב שיהיה לנו תקציבים שוטפים לשמר פעילות של הקהילה, פעילות תרבותית של המבוגרים שהם מחפשים את זה, דבר שכיום חסר.

אמיר וידר: דבר נוסף חשוב שאני רוצה לציין, דיברתי גם עם מנכ"ל "אופק ישראלי" וגם עם הסוכנות היהודית לחדש את נושא העלייה מהודו, אני מדבר על בני ישראל.

אמיר וידר: ברמלה מרבית האוכלוסייה כמו שציינו היא מהאוכלוסייה של בני ישראל.

אמיר וידר: אין כיום תוכנית ייעודית לעלייה משם.

אמיר וידר: אני כן חושב שאם היינו יוצאים לשם, מראיינים, כמו שעשינו באמריקה הלטינית, במקומות של עולם שלישי, הצלחנו לראיין עולים, לדבר איתם, לבנות להם סלי קליטה מתאימים להם, למצוא להם תעסוקה, חינוך מתאים וכו'.

אמיר וידר: נשמח לעשות את זה.

אמיר וידר: לגבי בני ישראל, יש חבר'ה של בני ישראל בכפרים, בערים ובבתי הכנסת שם.

אמיר וידר: אין בעיה לגבי היהודית שלהם.

אמיר וידר: אפשר לעשות פעילות עלייה ואפשר להביא אותם לפה ואנחנו נשמח מאוד לקבל את זה.

אמיר וידר: הבעיה כללית שלנו כמנהלי קליטה היא סבסוד של "אופק ישראלי" או משרד הקליטה של היציאות האלה לירידים, בעיקר לאנשי הפריפריה והפריפריה החברתית שאין לרשויות כסף בשביל לעשות את זה.

אמיר וידר: זה סוד ההצלחה.

אמיר וידר: למעשה ההקמה של מדינת ישראל זה העולים בכלל, ואני מאוד אשמח שנקבל עוד עולים מהודו.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עכשיו את נציג משרד החינוך, מורשת קהילות ישראל.

אברהם נגוסה: בבקשה, מר רמי אלגרבלי.

רמי אלגרבלי: שלום כבוד היושב-ראש, תודה.

רמי אלגרבלי: אני באמת עסוק בנושא של מורשת קהילות ישראל השונות.

רמי אלגרבלי: משרד החינוך כידוע, לאורך כל השנים אבל ביתר שאת בשנים האחרונות עסוק בשימור המורשת וגם הנחלת המורשת של העדות השונות לכלל מערכת החינוך.

רמי אלגרבלי: אני רוצה לומר ליושבים כאן שבעינינו מאוד חשוב קודם כול כלפי כל עדה בפני עצמה לחשוב על הדורות הבאים.

רמי אלגרבלי: תלמיד שמכיר את המורשת שלו, גאה בה, חוקר אותה, לומד אותה, הוא מרגיש הרבה יותר מחובר ופחות תלוש.

רמי אלגרבלי: אנחנו רואים שיש לזה הצלחה באופן כללי לתלמיד שכזה בחיים שלו, שהוא מרגיש שיש לו עוגן, שיש לו מקום שאליו הוא קשור ואליו הוא מחובר, אז קודם כל כלפי בני העדה זה מאוד חשוב לחזק את המורשת, אבל גם כלפי החברים האחרים או התלמידים האחרים.

רמי אלגרבלי: ברגע שתלמיד פוגש חברים לכיתה והוא יודע שיש את הסיפור שלהם, ההוא שהגיע מהודו, ההוא שהגיע ממרוקו, ההוא שהגיע מאתיופיה, הוא מכיר את הסיפורים של החברים שלו לכיתה, זה כמובן תורם לפלורליזם, לסובלנות ולפסיפס המיוחד ביותר שיש לנו במדינת ישראל.

רמי אלגרבלי: משרד החינוך עובד בכמה מישורים כדי לטפח את שני הדברים האלה שדיברנו, גם הגאווה של תלמיד והמורשת שלו וגם ההיכרות של כלל התלמידים עם המורשות השונות.

רמי אלגרבלי: קודם כל בני העדה עצמם, חלק מהאנשים כאן פנו אלי.

רמי אלגרבלי: יש לנו פרויקט מאוד יפה שלאחרונה קצת חידשנו אותו.

רמי אלגרבלי: זה נקרא פרויקט "ערבי קהילות".

רמי אלגרבלי: כל קהילה, אני כאן לא נכנס לכל הדקויות.

רמי אלגרבלי: כאן באמת יש ארבע קהילות של יוצאי הודו, ארבע קהילות שונות אבל כל קהילה וקהילה יכולה לפנות אלינו דרך יד בן-צבי לקיומו של ערב קהילה.

רמי אלגרבלי: משרד החינוך יחד עם המשרד לשוויון חברתי ויחד עם יד בן-צבי משתתפים במימון של ערב קהילה שכזה.

רמי אלגרבלי: בקול הקורא האחרון אנחנו דאגנו לזה שברגע שמשתתפים צעירים בתוך ערב הקהילה הזה, ההשתתפות של משרד החינוך גדלה, ולכן אנחנו רוצים לעודד שבערבי הקהילות האלה ישתתפו תלמידים, צעירים שיבואו וינגנו, ישירו, ישמעו על המורשת.

רמי אלגרבלי: אני מזמין לפנות לקול הקורא שנמצא באתר יד בן-צבי.

שלומית אבינח: אתם ידעתם על זה?

יואל חדד: לא, ממש לא.

רמי אלגרבלי: שוב, חלק כאן יודעים וחלק לא, אז הנה, בשביל זה אני נמצא כאן.

ניסים מוזס: ידעתי על זה אבל יש בעיה שם.

ניסים מוזס: יש הרבה בעיות במכון בן-צבי.

ניסים מוזס: חוץ מבעיות אתניות של מערב, הם לא מכירים שום אתני אחר.

יואל חדד: תקשיב, אם רשויות לא יודעות, אין קול קורא.

יואל חדד: איפה תעשה את זה?

רמי אלגרבלי: בסדר, אנחנו נפיץ את זה שוב.

רמי אלגרבלי: זה פורסם גם בתקשורת וגם באתר יד בן-צבי.

רמי אלגרבלי: דבר נוסף, באמת אתה מזכיר כאן את הנקודה שלאחרונה שוב יש כאן החלטת ממשלה לתיעוד של מורשת יהודי ארצות ערב.

רמי אלגרבלי: זה מן תיעוד הצלה של מורשת יהודי ארצות ערב וגם נושא של ועדת ביטון שהוקם בעיקר למורשת יהודי ארצות ערב, אבל בכוונתנו להרחיב את הפרויקט הזה של התיעוד גם למדינות נוספות שלהן בעצם אין תיעוד מסודר.

רמי אלגרבלי: אני מקווה מאוד שהחלטות הכנסת והממשלה בעתיד יאפשרו את הרחבת התיעוד.

רמי אלגרבלי: זה באמת חשוב, נקודה שעלתה כאן, מאוד מאוד חשובה כדי שהתיעוד יכלול גם קהילות שלא נמצאות בתוך המסגרת הזאת של חוק תיעוד קהילות ארצות ערב.

רמי אלגרבלי: אתם צודקים כאן, הנקודה הזאת היא חשובה.

רמי אלגרבלי: במקביל, תלמידים כותבים במסגרת פרויקט הקשר הרב-דורי סיפורים ומנציחים את סיפורי העדות השונות.

רמי אלגרבלי: אתם יכולים להיכנס לאתר בית התפוצות.

רמי אלגרבלי: כבוד היושב-ראש, היינו יחד בביקור בבית התפוצות ושם שמענו על פרויקט התיעוד המדהים הזה, פרויקט של תיעוד סיפורי קהילות שונות, ויש שם גם סיפורים ממורשת קהילות יוצאי הודו השונות.

רמי אלגרבלי: אותו דבר בתוכנית שיש לנו, תוכנית מיוחדת שנקראת "שירים ושורשים".

רמי אלגרבלי: בתוכנית הזאת תלמידים לומדים פיוטים ושירים מהעדות השונות.

שלומית אבינח: זה בתוך תוכנית לימודים?

רמי אלגרבלי: זה תוכנית תוספתית לתוכנית הלימודים.

רמי אלגרבלי: בתי ספר שלומדים את התוכנית הזאת גם מקבלים אפשרות להזמין זמרים, פייטנים שמגיעים לשיר ולספר על הקהילות השונות.

רמי אלגרבלי: אני חושב שנסתפק בזה.

רמי אלגרבלי: יש לנו עוד כל מיני דברים שאנחנו עושים לטובת תיעוד ושימור המורשת כמו למשל עבודות שורשים שתלמידים משתתפים בהן, ובהן הם חוקרים את המורשת שלהם וגם מציגים בפני הכיתה והחברים.

שלומית אבינח: עבודת שורשים שהילדים עושים זו יוזמה של בית הספר או במשפחה.

שלומית אבינח: זה לא קשור למשרד החינוך.

בני פרץ: שורשים זה חלק מהלימודים.

בני פרץ: כל אחד כותב על הוריו.

בני פרץ: הוא כותב על מרוקו אבל גם על הוריו.

רמי אלגרבלי: המורה מדריך, מכוון, מסביר, עוזר, מסייע.

רמי אלגרבלי: ברור שבסוף הילד צריך לעמוד מול ההורים או מול סבא וסבתא ולכתוב את התיעוד, אבל בסוף זו פעילות שנעשית במסגרת בית הספר.

אברהם נגוסה: עוד נקודה שאני רוצה שתתייחס, מה שנוגע להשכלה הגבוהה במלגות.

אברהם נגוסה: שמענו פה כי לשלב את העדות השונות, ההשכלה היא המפתח.

אברהם נגוסה: מל"ג זה תחת משרד החינוך.

אברהם נגוסה: מי שמעבר ל-15 שנה, אני מבין.

אברהם נגוסה: עד 15 שנה, אנחנו נשאל את המינהל הסטודנטים, אבל מי שמעל, בני עולים, האם אתם מתייחסים גם להשכלה הגבוהה, לעזור להם במל"ג וות"ל בנושא יהדות הודו?

רמי אלגרבלי: אני לא מכיר התעסקות בנושא הזה.

רמי אלגרבלי: שוב, זה לא תחום אחריותי, הנושא של ההשכלה הגבוהה.

רמי אלגרבלי: צריך להזמין לכאן מישהו אחר בעניין, אבל עד כמה שידוע לי אין משהו מיוחד לפי עדות.

שלומית אבינח: יש, יש.

אברהם נגוסה: כן, אבל מה שברור לנו ממה שאתה אומר, לפי החלטת הממשלה לתיעוד ממדינות ערב, אתם רוצים להרחיב גם את זה למדינות אחרות כמו הודו, אתיופיה, לא משנה.

רמי אלגרבלי: נכון.

אברהם נגוסה: אוקי.

אברהם נגוסה: הדבר השני שאני הבנתי ממך בעניין של דוח ביטון, אז זה אומר לכלול במערכת החינוך את המורשת, את ההיסטוריה.

אברהם נגוסה: האם אתם בכיוון לזה?

רמי אלגרבלי: כאן אצטרך להיות בדיאלוג עם אנשי העדות ולראות באיזה מקומות חשוב או אפשרי להכניס בתוכנית הלימודים נושאים שקשורים ליהדות הודו.

רמי אלגרבלי: אני בשמחה אצור אתכם קשר ואנחנו נלמד גם את התכנים, האם יש טקסטים או יש שירים.

רמי אלגרבלי: כמו שאמרתי קודם, שירים דווקא אנחנו נכנסים אבל זה משהו שצריך ללמוד אותו ולבחון היכן אפשר להכניס בתוכנית הלימודים לימודים שקשורים למורשת יהדות הודו.

אברהם נגוסה: אוקי, תודה.

אברהם נגוסה: מה עם עניין של מלגות סיוע לעודד סופרים ואומנים מיהדות הודו כדי לשמור את המורשת.

רמי אלגרבלי: זה שייך למשרד התרבות לדעתי, סופרים, משוררים.

רמי אלגרבלי: יש כאן נציג משרד התרבות?

שלומית אבינח: לא הגיע.

אברהם נגוסה: טוב, אז אנחנו נמשיך לשמוע.

אברהם נגוסה: לפני משרד הקליטה אנחנו נשמע את נציג הסוכנות, בבקשה.

אלן גרין: שמי אלן גרין.

אלן גרין: אנחנו עובדים בשטח במומבאי בעיקר.

אלן גרין: יש לנו משרד שהוא פתוח לכולם וכל אחד שפונה אליו, אנחנו בשמחה עוזרים בעלייתם ארצה.

אלן גרין: כל מרכזי הקליטה, בזמן האחרון יש כמה סטודנטים שהגיעו לאולפן עציון ונקלטים בהצלחה.

אלן גרין: נכון, אין לנו פעילות יזומה שאנחנו עושים שם בשטח אבל כל אלה שפונים אלינו, בשמחה אנחנו מנסים לעשות את זה מה שיותר קל להתמודדות עם הביורוקרטיה.

אלן גרין: כל האימות של המסמכים וכל הדברים האלו שזה פעילות חדשה, אנחנו מנסים להתגבר על זה.

אברהם נגוסה: תודה.

ניסים מוזס: תן לי ספר אחד שמשרד החינוך מימן על יהדות הודו.

ניסים מוזס: אבנר ואני פנינו לכל האוניברסיטאות שיהיה קורס.

ניסים מוזס: קיבלנו תשובות מבר אילן, לא יהיה פה לימודים בנושא הודו.

ניסים מוזס: אוניברסיטת תל אביב הבטיחה לנו שיחזרו אלינו.

ניסים מוזס: אנחנו מחכים כבר ארבע שנים כדי לקבל תשובה ממנה על הנושא של לימודי יהדות הודו.

ניסים מוזס: בית התפוצות, שם יש תערוכה של בתי כנסת מכל העולם.

ניסים מוזס: אחד מהודו, אבל זה גם כן - - -.

ניסים מוזס: יש מודלים מוכנים בהודו.

ניסים מוזס: היה לי אישור להביא אותם לארץ.

ניסים מוזס: לא מוכנים לדבר על זה.

אברהם נגוסה: אין בבית התפוצות?

רמי אלגרבלי: יש בית כנסת אחד.

ניסים מוזס: גם כן זה של יהודי - - -.

ניסים מוזס: בהודו יש בתי כנסת יפהפיים.

רמי אלגרבלי: יש כאן במוזיאון ישראל אחד.

אברהם נגוסה: בסדר גמור.

אברהם נגוסה: אני חושב שמשרד התרבות וגם מוזיאון התפוצות, אנחנו צריכים לפנות אליהם בנושא הזה.

אברהם נגוסה: אני רוצה לסיים עם נציג הסוכנות.

אברהם נגוסה: האם מי שרוצה לעלות ומגיע למשרד שלכם, יש את העניין עיכוב וביורוקרטיה או זה הולך חלק?

אלן גרין: אנחנו מנסים להתמודד איתו.

אלן גרין: אפילו בזמן האחרון יש דרישה ממשרד הפנים לאימות של מסמכים.

אלן גרין: לא פשוט.

אלן גרין: בדרך כלל הם נותנים אישורים מיוחדים על תעודות לידה ודברים כאלו.

אלן גרין: הוא אתגר אבל מנסים להתמודד איתו.

אלן גרין: היום דווקא יש שלושה עולים שמגיעים, שניים משפחה למרכז קליטה באשדוד ובת באולפן קיבוץ ביגור.

אברהם נגוסה: הבנתי.

אברהם נגוסה: הנושא של בני מנשה, אתם לא מטפלים.

אלן גרין: לא.

אברהם נגוסה: הבנתי.

אורן צור: אני אורן צור, לא פעיל בשום עמותה, בן העדה.

אורן צור: גדלתי פה, למדתי פה.

אורן צור: דיברו פה על מורשת, דיברו פה על נושא של מלגות ותלמידים, אז יש פעילות לעדה של ימי ספורט, ערבים מסוימים, אבל כל הדברים האלה הם על החשבון הפרטי של האנשים.

אורן צור: אין שום מימון.

אורן צור: יש פה הרבה רשויות שיש בהן הרבה מרכזי קהילה הודיים, שלא נמצאות פה.

אורן צור: עוד דבר מאוד חשוב.

אורן צור: תודה להורים שלנו שהביאו אותנו לארץ ישראל, אבל באמת שכחנו אותם.

אורן צור: יש הרבה קשישים בעדה שאין להם מרכזים, אין להם מקום להיות.

אורן צור: אני עובד כקצין הדרכה במכבי אש, אז אני רואה שבהרבה מקומות אצלנו יש בני עדה עם אפליה מתקנת.

אורן צור: כשההורים שלהם הגיעו לפה לא היה את הנושא הזה.

אורן צור: בנו פה את המדינה והשקיעו ולא היה את כל הנושא הזה, הכול היה בבניה.

אורן צור: אנשים, כדי להיכנס למקום עבודה, במקומות מסוימים, אני רואה את זה במגזר הרוסי או במגזר האתיופי.

אורן צור: אתה רואה אותם ששומרים מקום פה, שומרים מקום שם לבן העדה, ואתה לא רואה את זה אצלנו במשרדי ממשלה, אתה רואה את זה ממש במאמץ עצמי כמו שדיברו פה על כתיבת ספרים והכול, במאמץ עצמי וכדומה, אז אני חושב שבאמת אם יתחילו פה מהלך של להתייחס לקהילה ההודית, צריכה לקום באמת ועדה שמרכזת את כל הנושא של הקהילה בכל הארץ, אני מדבר מירוחם שבדרום, שזה מרכז הכי דרומי של תושבים ועד קריית שמונה שבצפון.

אורן צור: צריך לעבור נציג נציג, חבר'ה, מה אתם צריכים בקהילה, מה יש לכם, קשישים, צעירים.

שלומית אבינח: הקהילה עצמה צריכה לעשות את זה.

אורן צור: גם אם משרד הקליטה נכנס לעובי הקורה, אז זאת אומרת יש פה איזה עניין, זה דרך הרשויות.

אורן צור: אין פה נציג של ירוחם, אין פה נציג של באר יעקב, שזה מרכז גדול, אין פה נציג של לוד, אז זאת אומרת שצריך להיכנס לעובי הקורה כמו שצריך, להתחיל לטפל בנושא הזה.

אברהם נגוסה: תודה.

יואל חדד: זה תלוי בכל רשות ורשות.

אורן צור: אני לא ראיתי בהזמנה.

אורן צור: אין לוד ואין ירוחם ואין אופקים.

יואל חדד: ואם הם מגישים את התוכניות כמו שצריך למשרד הקליטה, מקבלים.

אברהם נגוסה: אני אגיד לך.

אברהם נגוסה: כמו שאמרתי בהתחלה, כשנכנסתי לפה ניסיתי באמת לתת ביטוי לכל הקהילות.

אברהם נגוסה: אולי לא הגעתי לכולן אבל לפחות כמו שאמרת עכשיו, אני ראיתי בעיות דומות מרקע דומה גם אצל יוצאי אתיופיה, גם יוצאי הודו, גם תימן וקווקז, אז אמרנו להשוות את התנאים במובן של הזכויות מטעם משרד הקליטה.

אברהם נגוסה: הגדלנו את השנים.

אברהם נגוסה: עליות אחרות זה עשר שנים, אז הגדלנו ל-15 שנים.

אברהם נגוסה: שרי הקליטה שהיו בקדנציה הזו גם בהתחלה וגם אחר כך הסכימו לדבר הזה.

אברהם נגוסה: היום עולה יוצא הודו שרוצה ללמוד בהשכלה הגבוהה, יש לו זכות לקבל, או קווקזי או תימני.

אברהם נגוסה: 15 שנה הוא יכול לדרוש סיוע בהשכלה גבוהה.

אברהם נגוסה: מה שאתה אמרת, אם זה מועדונים לקשישים, אם זה תוכניות, זה תלוי בכם גם.

אברהם נגוסה: אתם צריכים ברשויות המקומיות לדרוש, במשרד הקליטה לדרוש.

אברהם נגוסה: צריך ללחוץ כי הם לא ילכו לחפש אתכם.

אברהם נגוסה: תמיד משרדי הממשלה הם כיבוי שריפות.

אברהם נגוסה: מי שבוכה, נותנים לו תשומת לב.

אברהם נגוסה: מי ששותק, אז סימן שהכול בסדר, אז לכן מאוד חשוב שאנחנו הנציגים, לא משנה באיזה רמה, צריך לראות מה טוב לקהילה שלי, מה חסר, אז אני הולך ואני דורש.

אברהם נגוסה: לבקש, לדרוש זה זכות.

אברהם נגוסה: אתה לא מבקש נדבה.

אברהם נגוסה: אתה אזרח.

אברהם נגוסה: זו זכותך לקבל גם להורים שלנו, גם לילדים שלנו, לכן זה מה שצריך להיות.

אברהם נגוסה: אנחנו נפנה גם למשרד התרבות בעניין האומנים, בעניין הסופרים.

אברהם נגוסה: לא קיבלנו.

אברהם נגוסה: בעניין ההשכלה הגבוהה.

אברהם נגוסה: לא קיבלתי כל כך.

אברהם נגוסה: תיכף נשמע את משרד הקליטה, אבל מטעם מל"ג וות"ת צריך גם לדרוש שם.

אברהם נגוסה: יש תוכניות ליוצאי אתיופיה, יש תוכניות לדרוזים, לחרדים, לבדואים, אז זה צריך לכלול את כל העדות בתוך העניין.

רמי אלגרבלי: אני אעביר את זה הלאה.

אברהם נגוסה: אוקי, אז זה מאוד חשוב.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עכשיו את משרד הקליטה.

אברהם נגוסה: האם היום מי שעד 15 שנה מיהדות הודו מקבל את הזכויות בהשכלה הגבוהה, במלגות לסטודנטים וגם תחומים אחרים?

אברהם נגוסה: דבר שני, מה משרד הקליטה עושה על מנת לעודד גם יחד עם הסוכנות עלייה מהודו?

מיכל ביאז: שמי מיכל ואני עובדת במשרד העלייה והקליטה בחטיבה שנקראת רשויות, ארגונים וקהילה.

מיכל ביאז: אנחנו תומכים ב-100 רשויות מקומיות.

מיכל ביאז: בשנת 2018 תמכנו בכ-60 מיליון שקל לכלל הרשויות.

מיכל ביאז: לכלל העולים משנת 1989 ועולי הודו הם בתוכם, זאת אומרת, אנחנו תומכים ברשות שהרשות מכינה תוכניות לכלל העולים ברשות שמתגוררים בתחומיה.

מיכל ביאז: ביניהם יכולים גם להצטרף עולי הודו וכל עולה אחר.

מיכל ביאז: התוכניות שלנו נבנות על ידי הרשות המקומית כמובן עם קריטריונים שלנו, בהנחיה שלנו, של המשרד.

מיכל ביאז: יש לנו תוכניות בשוטף כמו שאתה ציינת, אורן, שאמרת על ימי ספורט וימים כאלה שעושים לקהילה כזו או אחרת.

מיכל ביאז: זה שיתוף פעולה שלכם עם המשרד.

מיכל ביאז: כמו שכבוד היושב-ראש אמר, צריך לבקש.

מיכל ביאז: איפה שיש אוכלוסייה שרוצה לפעול בנושא מסוים, צריך לבוא ולדרוש.

מיכל ביאז: בנוסף, יש לנו גם מבחן תמיכה שמיועד לבני מנשה, לעולים שהגיעו מהודו, מצפון-מזרח.

מיכל ביאז: אנחנו תומכים בכ-1.25 מיליון שקל.

מיכל ביאז: תמכנו ב-2018, אותו דבר יהיה גם ב-2019.

מיכל ביאז: יש בני מנשה בכעשר רשויות מקומיות שיש בהן מעל 100 עולים, שם אנחנו תומכים.

מיכל ביאז: התמיכה שלנו מיועדת לפעילויות חברתיות וגם לפרויקטור שמלווה את העולים ביום-יום שלהם, מרגע שהם מגיעים לרשות, ולכל מטרה.

מיכל ביאז: יש לנו שיתוף פעולה עם יואל חדד מעיריית טבריה.

מיכל ביאז: יש שם כמו שהוא אמר, 260, למרות שאצלנו פה רשום 150.

מיכל ביאז: רואים איך העולים מתקדמים, איך הם נחשפים, איך הם מביאים אותם לשילוב בחברה הישראלית.

מיכל ביאז: לגבי הגיור שלהם, אני רוצה להתייחס למה שאמרת לגבי המספרים עם הלמ"ס.

מיכל ביאז: נכון, עולי הודו שמגיעים לארץ הם נרשמים אצלנו במשרד הקליטה רק אחרי שהם עברו את התהליך של הגיור.

מיכל ביאז: הם מגיעים למרחב שלנו, מרחב זה לשכה, ושם הם נספרים, הם מקבלים תעודת עולה.

מיכל ביאז: זה רק אחרי שהם משנים כתובת וזה הכול מסונכרן עם משרד הפנים.

מיכל ביאז: הנתונים שלנו על בני מנשה זה רק על עולים שהגיעו וסיימו את כל ההליך של הגיור.

מיכל ביאז: את התהליך של תעודת עולה הם מקבלים אצלנו במרחבים, במשרד שלנו.

מיכל ביאז: לגבי זכאות של מינהל הסטודנטים, אז כמו שאמרת כבוד היושב-ראש, יש לנו 15 שנה בארץ, הסיוע במינהל הסטודנטים.

אברהם נגוסה: הם מקבלים.

מיכל ביאז: הם מקבלים.

אברהם נגוסה: נגיד למשל העולים שהגיעו מבני מנשה, אחרי שסיימו את התהליך הם עוברים לאחריות למשרד הקליטה, אז הם מקבלים את כל הזכויות לאחר שעוברים למשרד הקליטה.

אברהם נגוסה: כמה זמן הם נשארים בארץ עד שהם עוברים לאחריות של משרד הקליטה?

מיכל ביאז: שלושה חודשים.

מיכל ביאז: הם נמצאים בקבוצות.

מיכל ביאז: הם לומדים יהדות, הם עוברים את כל התהליך שצריך לעבור ואז הם מגיעים אלינו.

אברהם נגוסה: אחר כך עולים כמו כל העולים.

מיכל ביאז: כן.

אברהם נגוסה: הבנתי.

אבנר אייזיק: אבל המספרים האלה לא עוברים ללמ"ס.

מיכל ביאז: אני לא יודעת בדיוק איך זה עובר ללמ"ס, אבל משרד הפנים אמור להיות מסונכרן עם הלמ"ס.

אבנר אייזיק: אמור.

אבנר אייזיק: חבר'ה, זה לא עובר.

אבנר אייזיק: בדוק.

אבנר אייזיק: המספרים לא מעודכנים.

אמיר וידר: הלמ"ס עובד בדרך כלל לאחור שנתיים.

אבנר אייזיק: שנה אחורה.

אמיר וידר: תלוי במה.

אבנר אייזיק: אבל עדיין המספרים שם גם חמש שנים אחורה לא מעודכנים.

אברהם נגוסה: אוקי.

אברהם נגוסה: יצחק הילדסהימר.

יצחק הילדסהימר: כבוד היושב-ראש, קודם כל הערה לשונית.

יצחק הילדסהימר: אני לא מהודו ולא בני מנשה.

יצחק הילדסהימר: חוץ מזה אני גם לא מהגר, אני יליד הארץ, יליד ירושלים.

יצחק הילדסהימר: נולדתי עשר דקות מפה.

יצחק הילדסהימר: הערה לשונית.

יצחק הילדסהימר: כשהייתה העלייה הגדולה מברית המועצות, מרוסיה, התלוננו העולים שברוסיה קראו להם יהודים ופה קראו להם רוסים, כאילו כינוי גנאי.

יצחק הילדסהימר: במידה מסוימת אותו דבר נוגע ליוצאי אתיופיה.

יצחק הילדסהימר: באתיופיה קראו להם פלאשים, שזה כינוי גנאי, ופה אנחנו קוראים להם אתיופים.

יצחק הילדסהימר: לא אומרים יהודים אתיופים, ואני תמיד בכל מיני דיונים שהייתי בהם אמרתי שצריך להדגיש, יהודים אתיופים ולא אתיופים.

יצחק הילדסהימר: אותו דבר אני חושב לגבי עולי קוצ'ין.

יצחק הילדסהימר: לא אנחנו ולא הם צריכים להתבטא, אנחנו קוצ'ינים.

יצחק הילדסהימר: אנחנו יהודים קוצ'ינים.

יצחק הילדסהימר: זה חל גם לגביהם וגם לגבינו.

יצחק הילדסהימר: בשבוע האחרון היה ויכוח בין עולים מברית המועצות שחגגו את החג הרוסי נובי גוד.

יואל חדד: היום בלילה זה נובי גוד.

יצחק הילדסהימר: והם אמרו שנובי גוד זה כמו שליהודי מרוקו יש מימונה וליהודי אתיופיה יש חג הסיגד, אותו דבר נובי גוד, וזה לא נכון כי נובי גוד הוא חג רוסי, לאו דווקא יהודי.

יצחק הילדסהימר: אני רוצה לשאול האם למשל, אני לא מתייחס דווקא ליהודי קוצ'ין.

יצחק הילדסהימר: האם כשמדברים על מסורת או מורשת קוצ'ין מתכוונים רק למסורת או מורשת יהודי קוצ'ין או גם לדברים שהם כלליים קוצ'יניים?

אבנר אייזיק: רק קוצ'ין.

אבנר אייזיק: כשאומרים יהודי קוצ'ין זה רק קוצ'ין.

אבנר אייזיק: כשאומרים יהודי בני ישראל, זה בני ישראל.

אבנר אייזיק: זה קהילות שונות.

שלומית אבינח: זה כולל את היהודים או כלל האוכלוסייה?

אבנר אייזיק: יהודית.

ניסים מוזס: זה פחות או יותר ההבדל בין יהודי והודי.

יצחק הילדסהימר: אני רוצה לשאול שתי שאלות.

יצחק הילדסהימר: לא שמענו שום דבר לגבי הנושא של נישואי תערובת בהודו, האם יש?

יצחק הילדסהימר: כמה, איזה אחוז?

יצחק הילדסהימר: אני הבנתי שאין כי צריך לבדוק את היהדות.

קריאה: לא יודעים כמה, אבל יש.

אבנר אייזיק: כבר מזמן לא צריך לבדוק את היהדות.

יצחק הילדסהימר: דבר שני, האם יש בכלל אנטישמיות?

אבנר אייזיק: לא.

ניסים מוזס: המדינה היחידה בעולם שלא היה אנטישמיות אי-פעם בהיסטוריה.

יצחק הילדסהימר: ומה עם נישואי תערובת?

ניסים מוזס: הודו לה' כי טוב.

אברהם נגוסה: טוב, אנחנו לא משרד רבנות.

אברהם נגוסה: זה אנחנו ניתן לרבנות לבדוק.

אברהם נגוסה: אתה סיימת או לא?

יצחק הילדסהימר: סיימתי.

אברהם נגוסה: תודה רבה לך.

אברהם נגוסה: אנחנו נסכם את הדיון.

אברהם נגוסה: קודם כול אני מאוד מודה לכולם, גם לנציגי יהדות הודו.

אברהם נגוסה: אני לא נכנס לקוצ'ינים, בני ישראל וכל זה, אני אומר יהדות הודו, וכמובן למשרדי הממשלה, לסוכנות, לארגונים אחרים.

אברהם נגוסה: תראו, אני קיימתי את הדיון הזה למרות שחבריי מתרוצצים בכל הארץ לפריימריס, כי שבוע שעבר פתאום התקבלה החלטה של פיזור הכנסת.

אברהם נגוסה: כבר אנחנו התכוונו לקיים.

אברהם נגוסה: לא רציתי לדחות אותה, אז אנחנו מקיימים היום, מחר, ביום רביעי.

אברהם נגוסה: לפחות השבוע נסיים את מה שעל השולחן, ולכן זה מאוד חשוב לי לקיים את הדיון הזה כמו שקיימנו שבוע שעבר על קווקזים.

אברהם נגוסה: זה חשוב מאוד שאנחנו כקהילה, כחברה, כמשפחה, אנחנו פה חברה אחת במדינתנו.

אברהם נגוסה: יחד עם זאת אנחנו רב-תרבותיים ולכן צריך לתת ביטוי לכל התרבויות, והחוזק מהתרבויות שלנו שאנחנו מכבדים את הזכות, את התרבויות.

אברהם נגוסה: זה מה שמחזק אותנו כחברה, מלכד אותנו כחברה גם, לכן זה חשוב מאוד.

אברהם נגוסה: ועדת העלייה והקליטה קוראת למשרד החינוך בנושא של אפשרות של פנייה ליד בן-צבי כמו שציינת קודם, לבקש.

אברהם נגוסה: אנחנו פונים גם לארגונים לבקש תמיכות כמו קהילות אחרות, כמו קהילות ממדינות ערב.

אברהם נגוסה: זה חשוב מאוד גם יהדות הודו.

אברהם נגוסה: הדבר השני, כמו שאמרת לנו, אנחנו פונים לכל משרדי הממשלה להרחיב את הנושא של תיעוד והנצחה של קהילות יהודיות בהודו כמו קהילות אחרות, בעיקר במדינות ערב.

אברהם נגוסה: דבר שלישי, הרחבת דוח ביטון ולכלול את המורשת ואת התרבות של קהילות יהודיות.

אברהם נגוסה: אני בכוונה אומר קהילות יהודיות בהודו כי שמענו את הקהילות השונות שם.

אברהם נגוסה: לכלול אותן ולהכניס את זה בתכני הלימודים בבתי הספר.

אברהם נגוסה: בעניין המוזיאון אני לא נכנס לוויכוחים של קוצ'ין וזה.

אברהם נגוסה: אני קורא לכולם, חשוב מאוד שיהיה מוזיאון.

אברהם נגוסה: חשוב מאוד שהמדינה תיקח את העניין.

אברהם נגוסה: זה לא עסק פרטי, זה מורשת של קהילה, לכן המדינה חייבת.

אברהם נגוסה: זו גם זכות.

אברהם נגוסה: אין מדינה בעולם כמו מדינת ישראל שהחברה בעצמה היא מוזיאון ומורכבת מכל הקהילות, מתרבויות שונות, ושאנחנו שומרים את זה ומראים לתיירים, לכל מי שבא לבקר את מדינת ישראל.

אברהם נגוסה: לא רק על הספרים, על הדיבורים נגיד שאנחנו חברה רב-תרבותית.

אברהם נגוסה: אנחנו צריכים להראות בשטח, זה המסורת, ההיסטוריה של יהדות הודו, זה יהדות אתיופיה, יהדות תימן, יהדות רוסיה.

אברהם נגוסה: זה מאוד מחזק את מדינת ישראל ולכן אני קורא לכל משרדי הממשלה לקחת את זה כזכות, וגם לרשויות המקומיות.

אברהם נגוסה: כל הכבוד באמת לרשות מקומית רמלה ולראש העיר ולצוות שבאמת החליטו להקים את המוזיאון בעיר רמלה.

אברהם נגוסה: כך גם רשויות מקומיות, הם צריכים לקחת את הדוגמא ולקחת את המודל לחיקוי של היוזמה של רמלה.

אברהם נגוסה: אני מודה לכולם שוב.

אברהם נגוסה: תודה רבה, הישיבה נעולה.