הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 261, 2018-12-18 10:30

יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב לכולם.

יפעת שאשא ביטון: ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם אני פותחת את דיון הוועדה בנושא תאונות ילדים במגזר הבדואי שמתקיים במסגרת יום הנגב בכנסת.

יפעת שאשא ביטון: הוועדה לזכויות הילד עסקה ועוסקת רבות בנושא של בטיחות ילדים בכלל ולאורך כל הדיונים אנחנו זיהינו שיש צרכים ייחודיים בכל מה שקשור להיפגעות ילדים בנגב, להיפגעות ילדים בחברה הבדואית, ואנחנו תמיד אמרנו שלצד כל מה שאנחנו עושים ברמה הכוללת אנחנו חייבים להקדיש גם תכניות וגם משאבים ייחודיים לחברה הבדואית ומי ששותפים לאורך כל הדרך זה ארגון 'בטרם' שמלווה גם את תכנית הבטיחות וגם את התכנית הייחודית לילדים בנגב.

יפעת שאשא ביטון: אני לא אכחיש שהמאבק האחרון שלנו היה בשימור התקציב שניתן בשנים האחרונות ואנחנו בסופו של דבר הצלחנו, יחד עם משרד החקלאות, לשמר את התקציב הזה תוך כדי התחייבות שאנחנו נקיים מדידה והערכה של התכנית וההישגים שלה ואני בטוחה שאנחנו נצליח להראות תוצאות.

יפעת שאשא ביטון: אני תמיד אומרת, כל ילד שנצליח להציל מבחינתנו זה עולם שלם, זה לא בשביל הקלישאה, אלא באמת כי כל נפש של ילד מבחינתנו זה עולם ומלואו.

יפעת שאשא ביטון: מי שיזם את היום הזה, יום הנגב, בכנסת זה חבר הכנסת טלב אבו עראר, שמיד יצטרף אלינו, ומי שנמצא איתנו היום זה חבר הכנסת ג'מעה.

יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה לומר כמה מילים בפתיחה לפני שאנחנו מתחילים בדיון?

ג'מעה אזברגה: כן, אני אגיד.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

ג'מעה אזברגה: תודה רבה, גברתי היושבת ראש, על היוזמה, ותודה לחברי, טלב אבו עראר, על היוזמה של היום הזה.

ג'מעה אזברגה: אני יודע שהיום הזה הוא כאוב מאוד.

ג'מעה אזברגה: אנחנו מדברים על תאונות, יש גם תאונות למגזר, לצערי הרב מאוד ייחודיות.

ג'מעה אזברגה: נגיד אם אנחנו מדברים על פגיעה לאחור, כמעט לא קיים במדינת ישראל פגיעה לאחור חוץ מהמגזר.

ג'מעה אזברגה: אם אנחנו מדברים על 16-15 מקרים של נסיעה ברוורס, 12 מתוכן בתוך המגזר.

ג'מעה אזברגה: זה אומר דרשני, זה אומר שהמצב הוא כל כך חמור במגזר שלנו לגבי נושא התאונות וילדים.

ג'מעה אזברגה: אנחנו חושבים שהדבר הזה מתחיל ומסתיים בעניין של המודעות.

ג'מעה אזברגה: אנחנו עשינו קידום בריאות הרבה שנים, גם במסגרת קופות החולים וגם במסגרת בתי הספר, ואני מאמין גדול בעניין של החינוך מהיסוד.

ג'מעה אזברגה: היסוד, זאת אומרת מכיתה א'.

ג'מעה אזברגה: אנחנו חייבים לעבור גם לתיכונים וגם בתוך הרחוב וגם בתוך השכונה ואין מה לעשות, אבל היום יש הרבה מה לעשות בעניין הזה.

ג'מעה אזברגה: אם אנחנו מדברים על 'עיר ללא אלימות', למשל, בתוך התכנית הזאת יש משאבים שאפשר לייצר.

ג'מעה אזברגה: אני רוצה לברך אותך בהזדמנות על זה שאתם הצלחתם לאשר את התקציב ביחד עם משרד החקלאות, שלא יעבור, זאת אומרת שהוא נשאר צבוע לעניין הזה של קידום בריאות בנושא של בטיחות הילדים.

ג'מעה אזברגה: אנחנו לרשותכם ותודה על היוזמה, עוד פעם, של חברי.

ג'מעה אזברגה: אנחנו נמשיך לוועדה אחרת, אנחנו היום רצים, יש לי עוד מעט דיון בעבודה, רווחה ובריאות וצריך להתארגן גם לזה ולהמשיך את היום הזה.

ג'מעה אזברגה: שיהיה לכולנו בהצלחה.

ג'מעה אזברגה: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת ג'מעה.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת ניבין נמצאת גם כן איתנו, בבקשה.

ניבין אבו רחמון: שלום לכולם.

ניבין אבו רחמון: אנחנו מדברים כאן על סוגיה פוליטית מהמדרגה הראשונה, כי אנחנו מדברים כאן על כפרים לא מוכרים קודם כל.

ניבין אבו רחמון: אז גם אם אנחנו מדברים על כל סוגיית מניעת היפגעות ילדים בתאונות בית אנחנו גם צריכים לקחת בחשבון את הסיטואציה הזו וגם לקחת בחשבון איך מטפלים בסוגיה הזו, לכן אני תמיד אוהבת להציע מה כן לעשות ואיך לעזור לחפש פתרון לכל הסוגיה הזו ומן הסתם אני אומרת שתמיד, אם יש לנו חומר או אנשי מקצוע שמדברים בשפה של הקהילה, השפה הערבית, זה כן עוזר וזה עוזר לכל עניין המודעות, אם אנחנו אומרים שזה עניין של מודעות.

ניבין אבו רחמון: לכן נדרש פיתוח חומרים מותאמים תרבותית והנגשת הנושא בשפה הערבית, בשפה שהיא כל כך קרובה לקהילה שמשתמשת במילים, שקרובה לקהילה התרבותית, שמבינים אותה, שכן זה עוזר להם להשתמש בה.

ניבין אבו רחמון: גם כל עניין אנשי המקצוע, אם אנחנו לא נערב את הקהילה, לא נערב את אנשי המקצוע מהקהילה, לא יהיו לנו תוצאות.

ניבין אבו רחמון: לכן הכשרת אנשי מקצוע שפועלים בקהילה שם לקידום הנושא של הצלת חיים והכשרת מנהיגות מתוך הקהילה עצמה להטמעה של ההסברה והשינוי ההתנהגותי בתוך הקהילה, גם במובן החינוכי וגם במובן הפעילות החברתית היומיומית עם הצעירים, זה גם עוזר.

ניבין אבו רחמון: גם אם אנחנו פונים לאימהות שם ולהורים בכלל, זה גם יעזור.

ניבין אבו רחמון: נראה לי שזה גם התפקיד של המוסדות שעובדים ופועלים שם, אני יודעת שפועלים המון עם הקהילה שם, ואני גם במיוחד באתי היום לוועדה לשמוע את האנשים מהשטח שעובדים עם הקהילה וגם לשמוע אנשים מהקהילה עצמה.

ניבין אבו רחמון: לכן אני פונה לצעירות כאן (מדברת בערבית).

ניבין אבו רחמון: בערבית גם אפשר לדבר ואני אעזור ליפעת לתרגם, כי חשוב לי לשמוע אנשים וצעירות וצעירים שנמצאים כאן כדי לדבר על הסוגיה באופן ברור יותר ומהניסיון האישי שלהם.

ניבין אבו רחמון: ותודה לך, יפעת.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חברת הכנסת ניבין.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר בהתייחסות לראשית דברייך, אני מבינה בהחלט את הסוגיה שאת מעלה בהיבט הפוליטי, אבל חשוב לי לומר בוועדה לזכויות הילד שכשאנחנו מדברים על ילדים זה מעל הפוליטיקה.

יפעת שאשא ביטון: כשאנחנו מדברים על המגזר הערבי זה לא רק במקומות שהם לא מוכרים, אלא בכלל, אנחנו מחויבים לכל ילד שנמצא פה בגזרה שלנו בתוך מדינת ישראל.

יפעת שאשא ביטון: ככל שאנחנו נישאר במיקוד הזה אז אני בטוחה שגם נוכל לגייס הסכמה רחבה יותר להגנה על הילדים באשר הם ילדים.

יפעת שאשא ביטון: אני כל הזמן אומרת, ילדים מבחינתי זה לא פוליטיקה וכך אני רוצה גם שיתייחסו לזה סביב השולחן הזה.

קריאה: מסכים איתך.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נפנה לארגון 'בטרם', אנחנו נפתח איתכם.

גלית גלעד: תודה רבה.

גלית גלעד: שלום, גברתי יושבת הראש, חברי הכנסת הנכבדים וכל השותפים שלנו.

גלית גלעד: אנחנו מאוד מאוד מוקירים ושמחים על ההזדמנות להציג פרויקט מאוד מאוד חשוב, שהוא לא לבד, יש הרבה פרויקטים, לשמחתי, שאנחנו רואים תוצאות שלהם.

גלית גלעד: אנחנו בהזדמנות זאת רוצים להודות לכל מי שעוד פעם שילב איתנו ידיים והבין כמה הנושא הזה חשוב וכמה אסור להפסיק את הפעילות.

גלית גלעד: קודם כל אני רוצה להצדיע לידידי עזרא חן, שהוא נציג משרד החקלאות ומלווה אותנו לאורך כל הדרך.

גלית גלעד: הוא לא איש קל, אבל איתו אנחנו מתחדדים, איתו ועם יריב מן, אנחנו כל הזמן מתחדדים איך לעשות את הפרויקט הזה בצורה המיטבית, והיום אתם תשמעו, כמה שיותר מהר, אנחנו נהיה מאוד ממוקדים, על איך הפרויקט הזה הצליח לעשות שינוי כבר, לא בשנה הקרובה אלא כבר.

גלית גלעד: חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, את תמיד שומעת ותמיד מבינה כמה זה חשוב.

גלית גלעד: בסופו של דבר התקציבים האלה הם נורא זניחים וביחד איתך הצלחנו גם השנה להמשיך ואוטוטו ב-1 בינואר אנחנו פוסעים להמשך של הפרויקט החשוב הזה ותודה רבה.

גלית גלעד: מי שתציג את הפרויקט זו עמיתתי, מיכל בר דורון, היא אחראית על הדבר הענקי הזה ב'בטרם', זה פרויקט דגל שלנו, בלי להפלות את התכנית הלאומית.

גלית גלעד: אנחנו גם, חברת הכנסת ניבין, הבאנו ידיד, חבר, שותף, ממועצת חורה, עודיי, שהוא ישמח לשתף בשתיים וחצי מילים איך הוא רואה את זה מנקודת המבט שלו.

גלית גלעד: אז בבקשה, מיכל, ותודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה, גלית.

מיכל בר דורון: תודה על ההצגה, גלית.

מיכל בר דורון: (מצגת): אני ארוץ, אם יהיה ממש חשוב לעצור אותי, אז פשוט תעצרו אבל אני אנסה לרוץ כדי לתת גם לעודיי פה את ה – אני חושבת שאני יכולה לדבר עד מחר בבוקר, אבל כשעודיי ידבר ויספר מה זה עושה לו, זאת המשמעות האמיתית של הדבר הזה.

מיכל בר דורון: אז באמת התכנית לקידום בטיחות הילדים בחברה הבדואית, בתמיכה של משרד החקלאות, באה לתת מענה לתמונת המצב הזאת, כשאנחנו קמנו ב'בטרם', לפני 25 שנה, באנו להציל ילדים ואנחנו כבר 25 שנה מצילים ילדים ואנחנו מבינים שאם אנחנו רוצים לעשות עבודה טובה אנחנו צריכים לעשות סדרי עדיפויות ולהתמקד קודם כל וראשית לכל בילדים שזקוקים לזה יותר מהכול.

מיכל בר דורון: זו תמונת המצב, הילדים בחברה הבדואית בנגב הם בסיכון גבוה הרבה יותר מכל שאר ילדי ישראל, לתמותה, להיפגעות, לפניות למיון ולהתאשפז.

מיכל בר דורון: לסבר את האוזן, אם אני יורדת למחוז דרום, יושב פה יהודה ממשרד החינוך, מחוז דרום היום בישראל, הסיכוי של ילד, הוא נולד, נולדת בדואי יש לך סיכוי פי שבעה למות מאותו ילד שנולד מיטה לידך בבית החולים סורוקה, כי הוא יהודי ואתה בדואי.

מיכל בר דורון: איך שנולדת הסיכוי שלך הוא פי שבעה למות.

מיכל בר דורון: ואת זה אנחנו באנו לפה לשנות ואנחנו משנים.

מיכל בר דורון: צריך להגיד את זה.

מיכל בר דורון: אם אני קצת מתייחסת לזירת ההיפגעות היותר משמעותית אז אנחנו באמת רואים ששליש מהפניות של ילדים בדואים למיון הם של ילדים בגילאי לידה עד ארבע ולכן אנחנו נתמקד לא רק בילדים בדואים, אלא בילדים בדואים בגיל הרך, כי הם הילדים שבעיקר נפגעים והמקום שבו הם בעיקר נפגעים זה הבית.

מיכל בר דורון: כשדיבר חבר הכנסת על דריסות החצר, דריסת חצר היא תאונת בית, היא לא תאונת דרכים, כי היא קורית בסביבת הבית.

מיכל בר דורון: אגב, אנחנו יודעים בשנתיים-שלוש האחרונות שזה לא רק מדריסה לאחור, גם בדריסה קדימה, כשהחצר משמשת גם למשחק וגם לחניה, ילדים ייפגעו בה.

מיכל בר דורון: אם הוא ייסע הצדה, אחורה, קדימה, כל עוד הוא נוסע באזור שבו הילד שלו משחק, כי אין לו אזור משחק אחר, הוא עלול לפגוע בו.

מיכל בר דורון: אז זה הפרויקט.

מיכל בר דורון: בשנת 2014 התכנסנו בתמיכה של משרד החקלאות לפרויקט רב מערכתי.

מיכל בר דורון: התחלנו בשלושה יישובים, צמחנו לשישה וברוך ה' בשנתיים האחרונות אנחנו פועלים בכל תשעת היישובים הבדואיים.

מיכל בר דורון: הרשויות הבדואיות הן שותף מלא בפרויקט הזה, בלעדיהן הוא לא יכול היה להצליח.

מיכל בר דורון: וזאת תמונת המצב.

מיכל בר דורון: יפעת, רצית לראות ירידה, אז סתם שתראו, הירידה לא התחילה ביום הראשון של הפרויקט.

מיכל בר דורון: שינוי בתמותה ובהיפגעות הוא שינוי שלוקח זמן, שינוי של תרבות לא קורה מהיום למחר.

מיכל בר דורון: אם אנחנו התחלנו את הפרויקט באמצע 2014, אנחנו יכולים לראות, בשנת 2017 נהרגו 36 ילדים בדואים מתאונות, בשנת 2018, נכון ל-18 בדצמבר 2018, וצריך להיות זהירים, נהרגו 17.

מיכל בר דורון: כל אחד פה לא היה צריך למות, אבל נהרגו 17 ולא נהרגו 36 ותיכף תראו שאנחנו במגמת ירידה גם בהיבטים נוספים.

מיכל בר דורון: אני אראה לכם את זה ככה, אנחנו התחלנו עם שלושה יישובים, אחרי שנה, בשיתוף פעולה מלא עם בית חולים סורוקה שאפשר לנו גישה לנתונים שלו, אנחנו מדברים על ירידה של 10% מהילדים בפניות למיון.

מיכל בר דורון: פחות ילדים פנו למיון מהיישובים שבהם התערבנו.

מיכל בר דורון: בשנה השנייה הרחבנו את הפעילות וגם שם נצפה ירידה משמעותית יותר.

מיכל בר דורון: צריך להבין, משנה לשנה, עם כל הצניעות, הפרויקט הזה נהיה טוב יותר, השותפים שלנו מחזירים לנו פידבק מהשטח, 'בזה היה טוב', 'זה לא היה טוב', 'תחזרו יותר על זה', 'תתעכבו יותר בזירה הזאת' ואנחנו הולכים ומשתפרים גם בירידה שלנו.

מיכל בר דורון: מי שירצה אחר כך אני אשמח לשתף אותו, אבל זו הירידה פר יישוב.

מיכל בר דורון: כמו שאתם רואים, המגמה היא מגמת ירידה, ביישובים מסוימים יותר.

מיכל בר דורון: צריך להגיד, אני יודעת שחלק מכם חושבים: רגע, אבל ברהט יש הרבה יותר ילדים מאשר בחורה אז ברור ששם תהיה יותר ירידה גדולה.

מיכל בר דורון: לא, הסטטיסטיקה פה היא סטטיסטיקה שמתייחסת לשיעורים, זה אחד ל-100,000 ילדים, זה לא משנה אם יש ביישוב הזה 100 ילדים, 200 ילדים או 100,000 ילדים, בשיעורים הירידה היא ירידה מובהקת.

מיכל בר דורון: קשה לנו לדבר על חיסכון בהיפגעויות, הרבה יותר קל לנו לדבר על כמה ילדים מתו.

מיכל בר דורון: קשה לי להגיד כמה ילדים לא מתו, כי אם אני בסוף שכנעתי את האמא הזאת אחרי ביקור בית לסגור את הארון במטבח של חומרי הניקוי, אני לא יודעת כמה ילדים לא הורעלו בבית הזה.

מיכל בר דורון: אני רק יודעת שהיה סיכוי מאוד גדול שילדים יגיעו מהבית הזה למיון כי הם שתו אקונומיקה או סודה קאוסטית או כל כלי שהיה שם במטבח הלא מוגן, יום אחרי ביקור הבית היא מיגנה את המטבח.

מיכל בר דורון: אני לא יודעת כמה ילדים לא נפגעו, אבל אני יודעת שהם לא נפגעו.

מיכל בר דורון: אז זה מה שעשינו, חישבנו.

מיכל בר דורון: מחלקת המחקר של ארגון 'בטרם' עשתה השוואה בין כמות הילדים שפנו למיון בעבר וחשבה כמה ילדים יגיעו אם לא ניגע בהם, אם לא נתערב בהם.

מיכל בר דורון: בחישוב של העונה, כי אנחנו יודעים שבחורף נפגעים יותר מכוויות ובקיץ נפגעים יותר כי הם בחופש, אחרי שלוש שנות התערבות אנחנו יודעים להגיד היום שמעל 2,000 חיי ילדים נחסכו.

מיכל בר דורון: זאת אומרת שאם לא היינו מתערבים 2,000 ילדים יותר היו מגיעים למיון ואחר כך לאשפוז ונשארים נכים והיו עולים למשק הרבה יותר כסף.

מיכל בר דורון: אז איך עשינו את זה?

מיכל בר דורון: אתם בטח שואלים.

מיכל בר דורון: פעלנו במה שנקרא שילוב אסטרטגיות.

מיכל בר דורון: פעם אחת עשינו תהליכי הסברה, שתיכף אני אפרט עליהם, וליבת הפרויקט הזה הייתה תכניות התערבות בשטח.

מיכל בר דורון: אני ארוץ על התכניות, ברשותכם, ואני אשמח להרחיב עליהן אחר כך למי שירצה.

מיכל בר דורון: הדרכנו נשים בטיפות החלב, הזירה הטובה ביותר להדריך נשים בדואיות.

מיכל בר דורון: הן מגיעות לשם עם קצת פחות תחושה של הכול זה מלמעלה, כי אם הכול זה מלמעלה אז למה אני צריכה לחסן?

מיכל בר דורון: אבל אני באה כי אני מבינה - - -

ניבין אבו רחמון: יש לכם מספר של טיפות החלב שם באזור?

מיכל בר דורון: כמה טיפות חלב?

מיכל בר דורון: כל טיפות החלב.

ניבין אבו רחמון: כי יש מחסור שם, כמו שבדקתי.

גלית גלעד: נציגת משרד הבריאות תברר לך.

זהבה רומנו: אני אביא לך את הנתונים.

מיכל בר דורון: אבל אנחנו הגענו – אני רוצה להגיד, בזירה הזאת הנשים מבינות שיש להן כוח לעשות שינוי.

מיכל בר דורון: הן הולכות לחסן את הילדים שלהן כדי שהם לא יהיו חולים, אז אנחנו ניתן להם גם חיסון התנהגותי ונעזור להם בהסברה מאוד מאוד רחבה על ידי מדריכות בדואיות.

מיכל בר דורון: יש לנו היום מעל 30 מדריכות בדואיות, הדרכנו מעל 16,000 נשים בדגש על זירת הבית ודריסות חצר.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רק, ברשותכם, בעקבות ההערה של חברת הכנסת ניבין.

יפעת שאשא ביטון: העניין של טיפות חלב הוא עניין כאוב במדינת ישראל בכלל, זאת אומרת יש מצוקה שהיא ניכרת בכל החזיתות, על אחת כמה וכמה ככל שאנחנו מגיעים למגזרים ייחודיים, אז המצוקה שם הולכת וגדלה, אבל אני רוצה פה לחדד ולשאול, המענים שאתם נותנים בטיפות החלב הם מעבר להסתמכות על טיפות החלב המובנות.

מיכל בר דורון: חד משמעית.

מיכל בר דורון: זה נוסף - - -

יפעת שאשא ביטון: בדיוק, ובגלל זה אני רציתי לחדד את זה.

יפעת שאשא ביטון: זה לא שלוקחים את טיפות החלב שנמצאות ושם מנסים, אלא כל המהות של התכנית זה לקחת ולהעצים את הפעילות ולהרחיב אותה מעבר למה שהיא ניתנת על ידי המדינה.

מיכל בר דורון: אנחנו מנצלים את זמן ההמתנה של הנשים בטיפת החלב ומדריכים אותן.

ניבין אבו רחמון: כן, אבל יש גם טיפת חלב ניידת שם.

מיכל בר דורון: הניידת עוסקת בנושאים אחרים.

מיכל בר דורון: בנוסף לזה הקמנו קבוצות נשים, 'נשים מובילות שינוי', הדרכנו מעל 1,000 נשים במסגרת הזו.

מיכל בר דורון: התכנית האהובה עלינו ביותר ושפותחה אצלנו, שנקראת 'דובי עזיז'.

מיכל בר דורון: זו הדרכת ילדים בגני הילדים, גם על מניעת דריסה.

מיכל בר דורון: דרך דובי, אנחנו לא רוצים להפחיד את הילדים, אז הדובי נפצע קצת, ממש קצת, ארבעה מפגשים שאנחנו עושים, הדרכנו מעל 17,000 ילדים בתכנית הזאת.

מיכל בר דורון: מעל 4,600 בתים שנכנסנו אליהם לביקור בית פרטני, אחד על אחד, בסיומו המשפחה מקבלת ערכת אביזרי בטיחות ואנחנו מגיעים אליה לביקור שני, גם כדי לבדוק לעצמנו האם באמת היינו יעילים בביקור הראשון, האם באמת היה שינוי בבית.

מיכל בר דורון: והיה שינוי, אתם יכולים לראות.

מיכל בר דורון: בהרבה מאוד בתים בדקנו, הבית מאורגן יותר טוב, יש הבנה יותר טובה של מה פוגע בילד שלי.

מיכל בר דורון: סיפור הבלונים, אני לא יודעת כמה מכם מכירים את הסיפור של אגם, שנחנקה מבלון.

מיכל בר דורון: זה עשה הרבה מאוד למודעות של הורים ואנחנו רואים שינוי בבתים, בחברה הישראלית בכלל ובוודאי ובוודאי בחברה הבדואית.

מיכל בר דורון: הדרכנו 1,500 בני נוער בפרויקט מנהיגות חברתית בשיתוף פעולה עם משרד החינוך.

מיכל בר דורון: ותודה, יהודה, שוב.

מיכל בר דורון: פרויקט הבגרות החברתית, פרויקט שלוש שנתי, פרויקט עומק, שבא לבני הנוער הזה פעמיים, פעם אחת כי הם קבוצה בסיכון, הם נוהגים בפראות, הם לא מבינים סכנה מהי, ופעם שנייה, הם קרובים להיות הורים וכדי להיות הורים בטוחים יותר אנחנו פה כדי לחנך את הדור הבא, לא רק את הדור של היום.

מיכל בר דורון: התכנית הזאת עברה הערכה, כמו שחברת הכנסת יפעת אמרה, אנחנו מודדים את עצמנו כל פעם מחדש, התלמידים מביעים שביעות רצון מאוד גבוהה מהתכנית הזאת, ההורים שלהם מאוד שמחים על זה שהילדים שלהם משתתפים בתכנית הזאת.

מיכל בר דורון: הילדים הם שגרירים של בטיחות, בני הנוער האלה עשו תצפיות בבתים שלהם, בבתים של השכנים, וראו שיפור גם בתהליכי ההתנהגות בחצר הבית, אני לא אגיד הרבה יותר מזה.

מיכל בר דורון: עם זה אנחנו ממשיכים.

מיכל בר דורון: תודה, אני אגיד שוב, בשנה הבאה אנחנו ממשיכים לעבוד עם אותם תשעה יישובים, כמעט באותם היקפים, קצת קצת פחות, אבל התכנית הזאת לא הייתה מצליחה אם היא לא הייתה מקבלת מעטפת שלמה של הסברה מתמדת שהתפקיד העיקרי שלה הוא להעלות את המודעות, ואז כשאני נכנסת לאמא בטיפת החלב, היא לא שואלת אותי מי אני ועל מה אני מדברת, היא אומרת: אה, ראיתי את השלט, ראיתי את הסרטון, ועכשיו בואי נעשה איתך תהליך עומק.

מיכל בר דורון: אז הנה בחשיפה ראשונה, סרטון ויראלי שהופק ממש בימים האחרונים ותפקידו לרוץ ברשת החברתית.

גלית גלעד: ואנחנו קוראות פה לכולם, אנחנו נשמח שתפיצו את זה.

מיכל בר דורון: להפיץ.

מיכל בר דורון: אני מקווה שהסאונד יעבוד לנו והטכנולוגיה תעבוד לנו והעכבר יעבוד לנו.

מיכל בר דורון: בבקשה, זה עובד.

מיכל בר דורון: (הקרנת סרטון).

גלית גלעד: האינטרנט לא זז, תנסי עוד פעם.

גלית גלעד: בינתיים אני אתן לזה פרומו, מה שקורה זה שכל פעם כשאנחנו הולכים להסברה אנחנו עושים קבוצות מיקוד עם האוכלוסייה כדי להבין איך אנחנו פונים אליהם.

גלית גלעד: ההסברה לא דומה, לא בחברה הערבית ובטח לא בחברה היהודית, ואנחנו דואגים גם להעביר מסר בצורה מותאמת וגם להשתמש במוביל דעת קהל.

גלית גלעד: הפעם היה לנו הכבוד להשתמש בד"ר ג'בר, שהוא רופא ילדים, ואנחנו מודים לו.

מיכל בר דורון: בכלל הרופאים של בית החולים סורוקה הם שותפים מאוד מאוד גדולים לפרויקט הזה, בסוף הם מטפלים בילדים האלה.

מיכל בר דורון: אז הנה, אני מראה לכם את זה שוב.

מיכל בר דורון: חשיפה שנייה.

מיכל בר דורון: (הקרנת סרטון).

מיכל בר דורון: אנחנו עבדנו המון ברשת החברתית, פוסטים מכוונים לפי עונות, לפי היפגעות.

מיכל בר דורון: נפגע ילד, אנחנו מה שנקרא ממנפים את ההזדמנות הזאת כדי להעלות מודעות, בפייסבוק, בקבוצת ווטסאפ ייעודית שפתחנו כדי לעבוד עם משפיעי דעה.

מיכל בר דורון: ווטסאפ הוציאו הודעה שבקרוב הם יוכלו לתת לנו חשיפה של ה-forward שלנו, זאת אומרת אם אני מעבירה מסר לך, צביקה, ווטסאפ יוכל להגיד לי לכמה אתה העברת את זה ולכמה מי שהעברת לו.

מיכל בר דורון: זאת התפיסה, התפיסה שכאן יושבים 60 איש, ל-60 האלה יש מוטת השפעה על עוד 60,000 לפחות, וזה הרעיון.

מיכל בר דורון: צריך להבין, העלאת מודעות ופעילות שטח היא חשובה.

מיכל בר דורון: אם אנחנו לא רואים בסוף שפחות ילדים נפגעים וההתנהגות משתנה לא עשינו כלום.

מיכל בר דורון: אז פחות ילדים נפגעים וההתנהגות משנה ותודה תודה תודה באמת.

גלית גלעד: תודה.

מיכל בר דורון: ורגע, לפני שאני מסיימת, אני חושבת שבמרב הצניעות, אני ככה לעומת מי שבסוף צורך את הסיפור הזה.

מיכל בר דורון: אז, ברשותכם, עודיי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, ארגון 'בטרם', ואנחנו נשמע בשמחה, בבקשה, רק תציג את עצמך לפרוטוקול.

עודיי סמאענה: טוב, אני עודיי, אני מנהל מחלקת נוער במועצה מקומית חורה.

עודיי סמאענה: קודם אני אציין שאני מאוד מתרגש לשבת בשולחן הזה ולשתף, גם מבחינה אישית וגם תמונת מצב להעביר מהשטח.

עודיי סמאענה: אני אתחיל לציין שלפני כעשר שנים אני איבדתי חבר יקר, בן דודה ומשפחה, לאחר ששתה רעל שאמא שלו שמה בתוך בקבוק שתייה.

עודיי סמאענה: מאז אני מייחס כבוד רב ומצדיע לכל פרויקט שמטרתו כן להציל חיים.

עודיי סמאענה: לפני שלוש שנים נכנסתי לתפקיד מנהל מחלקת הנוער ברשות המקומית חורה ואני מאז מלווה את ארגון 'בטרם'.

עודיי סמאענה: אני רוצה להתייחס לשלושה מאפיינים ייחודיים שנמצאים בפרויקט של 'בטרם', חלק מהם לא ראיתי באף פרויקט אחר, לפחות בפרויקטים שאני ממונה עליהם ברשות המקומית חורה.

עודיי סמאענה: דבר ראשון, אני רוצה להתייחס למעגל האישי.

עודיי סמאענה: קודם כל פרויקט 'בטרם' מוכר כמקום השמה למקום התנדבות של בני נוער ברשות המקומית.

עודיי סמאענה: משם הם מתנדבים בקהילה ומקבלים את שעות ההתנדבות.

עודיי סמאענה: נער או נערה שמסיימים כיתה י"ב במגזר הבדואי, מאחר שאין בפניו את המסלול של גיוס לצבא יש בפניו שני מסלולים, או שהוא הולך לאקדמיה, או שהוא הולך לעולם התעסוקה ונישואים ובניית בית ולצערנו הרב, הרוב הגדול הולך לכיוון העבודה ונישואים ובית ומכאן נערות ונערים מתחתנים מוקדם.

עודיי סמאענה: נער שהשתתף או נערה שהשתתפה בארגון 'בטרם' במהלך כיתה י', י"א וי"ב, מדובר כאן בפרויקט תהליכי שהוא תלת שנתי, אז בעצם הוא רכש את הכלים ורכש את הידע ואת המידע איך להרחיק את ילדו ובנו החדש שהולך להיוולד לו מסיכון ממשי בשטח.

עודיי סמאענה: המעגל השני, אני רוצה לדבר על מעגל המשפחה, המשפחה המורחבת והמשפחה המצומצמת.

עודיי סמאענה: אנחנו רואים בני נוער בתכנית שמתנדבים בתכנית הזאת, הם נכנסים ומעבירים ידע שרכשו על ידי מדריכים מוכשרים מ'בטרם' שמעבירים את התכניות בבתי ספר.

עודיי סמאענה: אנחנו רואים שהנער הזה מתחיל לעשות שינוי ולדבר ולהגיד לאמא שלו, למשל: אסור לשים תרופות בארון התחתון, אסור לשים רעל בבקבוק של שתייה.

עודיי סמאענה: לאחות הנשואה, לשכנה, לאבא, לאמא ומכאן המידע עובר הלאה.

עודיי סמאענה: אני מאמין ששינוי בחברה הבדואית לא יתרחש בשום שיטה אחרת אלא מתרחש דרך הניצנים של השינוי והם בני הנוער, שהם עמוד השדרה של החברה.

עודיי סמאענה: מכאן המידע יוצא הלאה.

עודיי סמאענה: אם אנחנו נדבר כל הזמן על משאבים ועל כסף ועל תקציבים, אבל המידע לא יגיע אכן לאנשים בבתים ויגיע לכל אישה בחברה הבדואית, אני חושב שהוא פחות יצליח.

עודיי סמאענה: וכאן אני רוצה לעבור לנקודה השלישית, הנקודה של הקהילה.

עודיי סמאענה: כאן הנקודה הייחודית של ארגון 'בטרם' בחברה הבדואית.

עודיי סמאענה: ארגון 'בטרם' נכנס לתוך הבתים.

עודיי סמאענה: אם אנחנו רוצים לארגן כנסים, לבוא ולשלוח הזמנות לאנשים, אני חושב שפחות משתתפים, כי אולי הם חושבים שהם יודעים הכול, כי הם חושבים שזה לא מעניין או זה מובן מאליו.

עודיי סמאענה: לא, 'בטרם', בני הנוער בפרויקט 'בטרם' דופקים בדלת ונכנסים לבית ומסבירים ומעבירים פליירים ומדברים לאימהות ובמיוחד לאוכלוסייה - - -

קריאה: זה בחורה?

עודיי סמאענה: זה בחורה ובכל החברה הבדואית, אני חושב.

עודיי סמאענה: אני מלווה את הפרויקט הזה לפחות שלוש שנים בחורה וכל שנה בני הנוער נכנסים לבתים, והטוב בנושא, ואני מחזק את הנקודה הזאת, בני הנוער מתעדים שינוי, מטרתם בפרויקט הזה, בסוף הפרויקט, לבנות מצגת ולהראות מה הם עשו.

עודיי סמאענה: אנחנו יכולים לראות תמונות של תרופות בארון תחתון, ואז הם שמים בארון העליון, אקונומיקה בבקבוק, אנחנו רואים שזה השתנה ואין עכשיו אקונומיקה בבקבוק.

עודיי סמאענה: הם מתעדים את השינוי ומציגים את זה ברמת הרשות.

עודיי סמאענה: וכאן בני הנוער מתגאים בעשייה שהם עושים.

עודיי סמאענה: חשוב גם לציין שהפרויקט הייחודי של 'בטרם' הפך לתכנית ליבה לתכניות המעורבות החברתית במחלקת הנוער אצלנו.

עודיי סמאענה: עכשיו בחמשת התיכונים ברשות מובן מאליו שקבוצה של 'בטרם' עובדת ושולחים לי רשימה של תכניות שהם רוצים לרכוש, בבתי הספר, הם לא מדברים על 'בטרם' כי מבחינתם זה מובן מאליו שפרויקט 'בטרם' אכן פועל.

עודיי סמאענה: עוד נקודה ייחודית בארגון 'בטרם', מדובר כאן בפרויקט תהליכי ותלת שנתי.

עודיי סמאענה: קבוצה מתחילה בכיתה י', עוברת לי"א ואז לי"ב וזה שונה מכל התכניות, גם של משרד החינוך, שאנחנו רואים היום במאגר, הרוב מדובר בתכניות חד שנתיות שאי אפשר לראות את השינוי מיידי אחרי שנה, אלא צריך ל - - -

יפעת שאשא ביטון: צריך להטמיע את זה לאורך זמן, נכון.

עודיי סמאענה: אני מאמין שזה צריך להיות תהליך.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, עודיי.

יפעת שאשא ביטון: באמת תודה רבה, עודיי, גם על הדברים וגם על היכולת לנתח, בעצם לשים את האצבע על מה הופך את התכניות האלה לשונות מתכניות אחרות.

יפעת שאשא ביטון: אני כאשת חינוך, כשדיברת על מה שקורה במערכת החינוך ואמרת שזו לא תכנית של שנה, אלא מדברים פה על תכנית תהליכית, מבחינתי זה אומר הכול.

יפעת שאשא ביטון: גם אני כל הזמן טענתי במערכת שאם רוצים לייצר שינוי חברתי אמיתי ולייצר תהליך של הטמעה, הוא חייב להיות לאורך זמן, הוא חייב להיות חלק מאורח החיים בבית הספר ולא רק משהו שבאים, מסבירים והולכים.

יפעת שאשא ביטון: והלוואי שנשכיל לעשות את זה בעוד הרבה מאוד תחומים חשובים אחרים, לא רק בחברה הבדואית, אלא גם בחברה היהודית.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה, שוב, להודות לארגון 'בטרם'.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהעבודה בתוך הקהילה, להגיע לאנשים, להפוך אותם לשגרירים בתוך הקהילה, זאת הדרך שמרחיבים את המעגלים, לא רק ברשתות החברתיות אלא גם ב - - -

קריאה: ברשתות האמיתיות.

יפעת שאשא ביטון: כן, בחברה האמיתית.

יפעת שאשא ביטון: נמצאים איתנו חבר הכנסת מסעוד גנאים וחבר הכנסת יוסף ג'בארין, שגם הם מדלגים מוועדה לוועדה, אז אני אתן להם את רשות הדיבור ואחר כך אנחנו נמשיך.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: תודה רבה.

מסעוד גנאים: כולנו ממהרים, כי היום עמוס בוועדות והנושא הוא נושא הנגב והאוכלוסייה הערבית בנגב.

מסעוד גנאים: תחילה תודה על הדיון החשוב הזה, זאת לא פעם ראשונה שאנחנו דנים בנושא הכאוב הזה של האחוז הגבוה של פגיעה ותמותת ילדים ערבים, לצערי במיוחד בדרום.

מסעוד גנאים: כבר שנים, כאשר התחלתי את דרכי בכנסת משנת 2009, 2010, נדמה לי שהיה פה כנס גדול, 'בטרם' גם ערכו על הדוח שלהם והיו חברי כנסת והיו ראשי רשויות ערביים, מאחר שאנחנו רצינו להעלות את הנושא הזה שיהיה בראש העדיפויות.

מסעוד גנאים: כפי שאמרנו, מדובר בעתיד שלנו כי הילדים שלנו, בסוף אנחנו לא רוצים לאבד את הילדות, אנחנו רוצים לשמור על הילדים שלנו כדי לשמור על העתיד ומבורכת העשייה של ארגון 'בטרם' בנושא הזה.

מסעוד גנאים: אז בקצרה אנחנו מהתחלה אמרנו שהעניין של לפתור את הבעיה הזו או להקל ולהפחית את אחוזי הנפגעים, זה בשני מישורים.

מסעוד גנאים: המישור הראשון והחשוב זה הנושא התודעתי והחינוכי.

מסעוד גנאים: מאחר שאם רוצים לעשות איזה שינוי בשטח אנחנו חייבים לעשות שינוי בתפיסה, בחשיבה וחינוך לחיים בטוחים.

מסעוד גנאים: הבאנו הרבה דוגמאות שבמקום לקשט את הבית בכל מיני אבנים יקרות וכל מיני דברים, צריך לדאוג שהבית שלנו יהיה בטוח לילדים שלנו.

מסעוד גנאים: אז בנושא הזה, עם הפרסומים, עם מה שאנחנו רואים, עם הנתונים שאמרתם שאכן יש שינוי, זה דבר מבורך ובאמת נותן תקווה שכן אנחנו יכולים לשנות.

מסעוד גנאים: הדבר השני זה שינוי הסביבה ביישובים הערביים, או הסביבה בבתים, שתהיה סביבה בטוחה יותר.

מסעוד גנאים: אני מקווה שנצליח במשימה הזו, זו עבודת קודש להציל את חיי הילדים שלנו ותודה.

מסעוד גנאים: אני מתנצל, כי אני חייב ללכת לוועדה אחרת.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה.

יוסף ג'בארין: הנוכחות שלהם ספציפית, של מכרים וידידים ופעילי ציבור ערביים, מקלה על העבודה שלנו כאן בכנסת.

יוסף ג'בארין: אמרתי מילה שהיא יותר פוליטית טעונה שהיא ניכור.

יוסף ג'בארין: ניכור שלנו במשכן הזה, כי עכשיו אנחנו מרגישים ככה יותר - - -

יפעת שאשא ביטון: אתם מרגישים מנוכרים פה?

יוסף ג'בארין: הרבה פעמים כן.

יוסף ג'בארין: לא פה, זה מה שאני אומר, שהנוכחות שלהם מקלה על אווירת הניכור בכנסת.

יוסף ג'בארין: אז אהלן וסהלן, ברוכים הבאים.

יוסף ג'בארין: האמת היא שאני מזהה פעילי ציבור מאוד מוכרים וגם ותיקים.

יוסף ג'בארין: עטייה אל אעסם כמובן, מאג'ד בלאל, שנבחר לראש עיריית רהט, מקבולה נסאר, שמלווה את הנושא הזה זה הרבה שנים.

יוסף ג'בארין: אלה לפחות שאני בקשר אישי איתם, אני מניח שיש עוד אחרים כמובן והנוכחות שלהם מצביעה על חשיבות הנושא.

יוסף ג'בארין: בהזדמנות הזו אני רוצה להגיד לחברה שאני עובד איתה, שאני מאוד מעריך את המחויבות של יושבת ראש הוועדה, חברת הכנסת ד"ר שאשא ביטון.

יוסף ג'בארין: אנחנו מלווים את הנושא כמעט מאז שאת התחלת בוועדה הזו, זה אולי הדיון הרביעי או החמישי - - -

יפעת שאשא ביטון: הפסקנו לספור מזמן.

יוסף ג'בארין: כן, בנושאים הללו.

יוסף ג'בארין: וזה באמת לא מובן מאליו ואני מקווה שההרגשה היא שיש התקדמות ושמי שעוקב אחרי הנושא הזה מזהה שבאמת אנחנו מצליחים להתקדם.

יוסף ג'בארין: אני אומר שהלב נשבר כל פעם ששומעים, קוראים על עוד טרגדיה, בנגב וגם בכלל, אבל גם במיוחד בנגב.

יוסף ג'בארין: כל פעם עולה השאלה האם לא ניתן היה לחסוך בחיים של אותו ילד אחרי אירוע טרגי כזה.

יוסף ג'בארין: אני מאמין שאפשר, אני מודע לגורמי הסיכון המובנים ביישובים הערביים, במיוחד ביישובים הלא מוכרים, אבל השאלה, גם בהתחשב בגורמי הסיכון הללו, האם אנחנו יכולים לעשות עוד יותר מבחינת הגברת המודעות ופעילות בשטח ואני מאמין שאפשר.

יוסף ג'בארין: אני רק רוצה להצביע, בכל מה שקשור במערכת החינוך, כבוד היושבת ראש, היה דוח לא מזמן של הרשות הלאומית למאבק בתאונות דרכים והוא הצביע על ליקויי בטיחות מאוד קשים בתוך בתי הספר, גם בכניסה ויציאה וגם במערך ההסעות וגם בדרכים.

יוסף ג'בארין: כאן אולי זה נושא שאולי יש פחות תשומת לב אליו בדיונים שהיו לנו - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עוד מעט נשמע.

יוסף ג'בארין: אני מקווה שבאמת נשמע בשורות טובות ממשרד החינוך שהקצה סוף סוף את המשאבים.

יוסף ג'בארין: זה נושא שעלה בדיונים קודמים ולא בטוח אז שאמרו שהם מחויבים לתיקונים הללו.

יוסף ג'בארין: אין ספק שזו שאלה תקציבית ואני מקווה שאפשר לשמוע על התקדמות בעניין הזה.

יוסף ג'בארין: שוב, זה כל מה שקשור למסגרת הזו של הורדת ילדים בבוקר ואז לאסוף אותם אחר הצהריים, ליקויים מאוד קשים של היעדר אזורים בטוחים, של היעדר מדריכות וכדומה, אבל, כפי שאתם יודעים, כל מערך ההסעות הוא מערך מאוד בעייתי מהבחינה הזאת.

יוסף ג'בארין: אז אני אומר, אנחנו יודעים את מורכבות הסוגיה של הכפרים שהמדינה לא מכירה בהם, אבל אנא מכל הגורמים הממשלתיים, שהילדים שלנו לא ישלמו את המחיר.

יוסף ג'בארין: מה שצריך לעשות כדי לשמור על החיים של הילדים ועל הבריאות שלהם צריך להשקיע גם אם עדיין אין פתרון לסוגיות היותר מורכבות של היישובים הלא מוכרים.

יוסף ג'בארין: צריך פשוט להשאיר את הילדים מחוץ למעגל הזה.

יוסף ג'בארין: אנחנו נמשיך במאבק שלנו שהממשלה, שהמדינה תכיר ביישובים הללו, כל משרד ממשלתי והתכניות שלו, אנחנו נרצה רק שהילדים שלנו יישארו מחוץ לתחום ומחוץ למאבק הפוליטי הזה כדי שנבטיח את הבריאות שלהם ואת החיים שלהם.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעבור, כך אולי זה יתחבר גם קצת לדברים שלך, לרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה שגם לכם יש מצגת.

יפעת שאשא ביטון: אז בבקשה.

מקבולה נסאר: שלום לכולם ותודה על ההזמנה וגם על ההזדמנות לדווח.

יפעת שאשא ביטון: תציגי את עצמך לפרוטוקול.

מקבולה נסאר: אני מקבולה נסאר, אני מנהלת אגף הסברה לחברה הערבית ברשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

מקבולה נסאר: אני מתכוונת להציג את פעילויות ההסברה שביצענו בשנה שעברה וגם מה מתוכנן ב-2019 בתחום של מניעת דריסות חצר בחברה הערבית הבדואית בנגב.

מקבולה נסאר: הקולגה שלי, צביקה אלעזרי, הוא גם יציג את פעולות השטח.

מקבולה נסאר: צריך לציין שזה נושא שמלווה את הפעילות של הרשות יותר מעשר שנים.

מקבולה נסאר: התופעה הזו קיימת, מוכרת, היא יותר ייחודית לחברה הערבית.

מקבולה נסאר: היא מתקיימת גם, אגב, אפילו השנה היה מקרה של דריסת חצר בחברה היהודית, אבל הרוב המוחלט של התאונות האלה קורה בחברה הערבית.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נחזור אליכם, ניתן לכם זמן להתארגן.

יפעת שאשא ביטון: בינתיים אנחנו נשמע את המשרדים הממשלתיים, משרד הבריאות, נתחיל איתך, זהבה.

יפעת שאשא ביטון: רק תגידי את השם המלא לפרוטוקול.

זהבה רומנו: זהבה רומנו ממשרד הבריאות, מנהלת את התכנית לבטיחות ילדים.

זהבה רומנו: קודם כל תודה רבה לחברת הכנסת שאשא ביטון שמלווה אותנו בכל הנושא של לקדם את הנושא של בטיחות ילדים, זה כבוד גדול לנו, וחברי הכנסת האחרים גם כן שלקחו את זה על עצמם.

זהבה רומנו: התכנית הלאומית לבטיחות ילדים שמה כאסטרטגיה את כל הנושא של בטיחות ילדים במגזר הערבי ובמגזר הבדואי בפרט.

זהבה רומנו: הקמנו ועדה לנושא האוכלוסייה הערבית.

זהבה רומנו: יושב ראש הוועדה הוא ד"ר מוחמד אלנבארי שהסכים לכהן כיושב ראש הוועדה.

זהבה רומנו: הוא עסק הרבה מאוד בנושאים שהם נושאים חברתיים, בהעלאה של מודעות, היו ישיבות מאוד פורות עם הוועדה.

קריאה: הוא היה ראש מועצת חורה.

זהבה רומנו: ראש מועצת חורה, כן, מאוד חשוב לציין את זה.

זהבה רומנו: מה שחשוב לי לציין כאן, שנעשית פעילות, נעשתה פעילות ומה שבכוונתנו לעשות במסגרת התכנית הלאומית זה להרחיב את הפעילות, להעלות את המודעות, לשנות התנהגות בקרב החברה הבדואית.

זהבה רומנו: בשנה האחרונה התקיימו שלושה קמפיינים בנושא של מניעת טביעות, בנושא של שכחת ילדים ברכב ובנושא של קנייה בטוחה באינטרנט.

זהבה רומנו: הקמפיינים שנעשו בעצם עברו תהליך של הנגשה גם לאוכלוסייה הערבית, זה פורסם בקרב האוכלוסייה הערבית שתוכל גם לשנות התנהגות.

זהבה רומנו: בחודש הקרוב יהיה קמפיין נוסף בנושא של מניעת כוויות.

זהבה רומנו: גם הקמפיין הזה יהיה מונגש לאוכלוסייה הערבית.

זהבה רומנו: אני מקווה שבמפגש הבא אנחנו נציג תכנית מפורטת כיצד אנחנו מתכוונים להרחיב את כל הפעילות בחברה הבדואית.

יפעת שאשא ביטון: יפה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, זהבה.

יפעת שאשא ביטון: ננצל את זה, ככה במאמר מוסגר, העלית את הקמפיינים השונים, הנושא של שכחת ילדים ברכב, עבדנו קשה כדי שנהיה במצב הזה שזה אפילו לא בשיח.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת תודה לאל, אנחנו נמצאים במקום שהוא אחר לגמרי ממה שהיינו כאן בתחושה של חירום לפני כשנתיים.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח שתיתני לנו סקירה, אם יש לך נתונים.

זהבה רומנו: אנחנו יודעים שלאחרונה יש ירידה מאוד משמעותית בשכחת ילדים ברכב.

יפעת שאשא ביטון: השנה.

זהבה רומנו: השנה, אבל אנחנו עדיין לא יושבים על זרי הדפנה, אנחנו מתכוונים לעשות פעילות עם מכון התקנים לגבי טכנולוגיות שיתריעו על שכחת ילדים, אנחנו בשלבים די מתקדמים בנושא הזה.

זהבה רומנו: אני מקווה שאנחנו נוכל לעדכן בחודש פברואר על התכנית שאנחנו מתכוונים לעשות.

זהבה רומנו: אנחנו מתכוונים לעשות ועדה שתבחר בארבע-חמש טכנולוגיות שאנחנו נציג אותן למכון התקנים והם ייבדקו על ידי מכון התקנים.

גלית גלעד: אנחנו נסבסד את הבדיקה של מכון התקנים שהיא בסדר גודל של 100,000, 120,000 שקל לחמש טכנולוגיות שיעברו קריטריונים של הוועדה ובעצם אנחנו נגרום להן להיות מונגשות לקהל תחת התקן, וזאת הפנטזיה שהייתה פה.

יפעת שאשא ביטון: נכון, ושגם משרד התחבורה יאמץ את זה.

זהבה רומנו: והפנטזיה הזאת תתגשם, אנחנו כרגע עומדים בפני ועדת מכרזים להוצאת פטור וכו' וזה יתקדם.

זהבה רומנו: אני מקווה שבחודש פברואר נוכל כבר להציג תכנית מפורטת בנושא.

יפעת שאשא ביטון: תודה.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לקבל לוועדה נתונים, כי אני חושבת שזה חשוב שאנחנו נדע ונשים את ה - - -

זהבה רומנו: הייתי רוצה רק להוסיף רק משפט אחד, שחלק מהפעילויות שמשרדים כאן יעלו זו פעילות שנעשתה בתמיכה ובהרחבה של התכנית הלאומית.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, זהבה.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אחזור.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל אנחנו נסמן לנו בוועדה, פברואר, לקבוע דיון, אנחנו נעשה את זה בתיאום איתכם כדי שנוכל לדעת שאנחנו ערוכים.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לקבל נתונים על כל הנושא של טביעות ושכחת ילדים, לוועדה, כדי גם שנוכל למדוד וגם לדעת איפה אנחנו באמת עומדים, שזה לא רק תחושות בטן, אלא באמת רואים את השינויים הלכה למעשה בשטח.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה שוב.

יפעת שאשא ביטון: מוכן לנו הסרטון?

מקבולה נסאר: כן.

יפעת שאשא ביטון: אז בבקשה, חוזרים אליכם, הרלב"ד.

מקבולה נסאר: כן, אז הנושא הזה הוא לא חדש מבחינת תחומי הטיפול של הרלב"ד, יותר מעשר שנים מתקיימים קמפיינים ופעילויות בשטח בתחום הזה.

מקבולה נסאר: בשנים הקודמות הייתה ירידה דווקא משמעותית בתאונות חצר, אבל אין לי בשורות טובות לגבי השנתיים האחרונות.

מקבולה נסאר: בשנה שעברה היו שבעה מקרים שילדים נפטרו כתוצאה מתאונות או דריסות חצר והשנה אנחנו מדברים על עשרה מקרים - - -

יפעת שאשא ביטון: נדרסו למוות, לא נפטרו.

מקבולה נסאר: אבל יש סוגיה שקשורה לנתונים שאנחנו נסביר אותה אחר כך, אולי צביקה יכול לפרט לגביה כי יש פער בהגדרות מה זה תאונת דרכים וחלק מהתאונות גם מסווגות כחקירה כללית בגלל תנאים מסוימים של הסביבה שזה היה שטח מגודר שלא מוגדר כביש, לא מוגדר תאונת דרכים, אבל אנחנו עובדים על הנושא של ההגדרות על מנת שנהיה יותר מדויקים מבחינת העבודה שלנו.

מקבולה נסאר: ברלב"ד יש לנו שתי קבוצות מרכזיות להתערבות בחברה הערבית בנגב, הראשונה היא לגיל לידה עד ארבע וההתמקדות היא בתאונות חצר, ואני גם אומרת שהנתונים של 'בטרם' יותר חמורים משלנו וזה נובע מהפער בהגדרות בין הרלב"ד לבין ה – הגדרות אבסולוטיות של מה קרה שם שנקרא דריסות חצר.

מקבולה נסאר: אבל הרוב המוחלט של התאונות הוא בחברה הערבית, יותר מחצי מהתאונות האלה מתקיימות בחברה הערבית הבדואית בנגב והרוב המוחלט של הילדים הנפגעים הם מתחת לגיל ארבע ולרוב יש מעורבות של נהג בן משפחה.

מקבולה נסאר: לא בכל המקרים, אגב גם נהגים שמגיעים מבחוץ יכולים במצבים מסוימים – לא יהיה להם טווח ראייה, חוסר בדיקה, חוסר ערנות, הכול, כל הסיבות וזה גם מתרחש.

מקבולה נסאר: גם הנושא של הרכבים הגדולים, שאנחנו יודעים שביישובים בנגב יש יישובים שבהם יש אחוז הכי גבוה של נהגי משאיות והרכב הכבד בארץ.

מקבולה נסאר: אם אני לא טועה, בכפר לקייה או חורה 69% מהנהגים הם נהגים עם רישיון של רכב כבד.

מקבולה נסאר: אז הכמות הזו אומרת משהו.

מקבולה נסאר: בחברה הערבית גם עולה רמת המינוע, יותר רכבים בתוך הבית, יותר רכבים בחצר הבית וזה מעלה את הסיכונים שהילדים נחשפים אליהם.

מקבולה נסאר: עוד קבוצה שאנחנו מטפלים בה בצורה ממוקדת היא הצעירים.

מקבולה נסאר: בנושא של הצעירים יש גם את גיל התיכון, שהוא עדיין מתחת ל-18, הם עדיין ילדים, אבל הם נפגעים בתאונות דרכים בצורה מאוד מאוד מוגברת.

מקבולה נסאר: בשנה שעברה בחברה הערבית בכלל מגיל 15 עד 24, שזו אוכלוסיית הסיכון הכי גבוהה מכל הנהגים במדינה, בכלל, הם הצעירים הערבים, הם היוו 57% מכלל ההרוגים בשכבת הגיל הזו.

מקבולה נסאר: אם אנחנו צוללים עוד יותר למיקוד באזור הנגב, לאוכלוסייה הערבית בנגב, גם שם אחוז ההיפגעות של נהגים צעירים או של צעירים מגיל 15 הוא פי ארבעה יותר מהאחוז שלהם בחברה הערבית.

מקבולה נסאר: אני אספר יותר על ההתערבות בנושא של דריסות חצר, אבל גם בנושא של צעירים בגיל התיכון שהם עדיין ילדים על פי החוק.

מקבולה נסאר: אנחנו עובדים שם על הקבוצה הזו בתכניות אחרות, אם זה דרך כדורגל, אם זה גם בנושא של לימודי תיאוריה בבתי הספר וגם בפרויקטים אחרים שמיועדים לשכבת הגיל הזו, אבל אנחנו נתמקד עכשיו בגיל מלידה עד ארבע והעבודה שאנחנו מבצעים.

מקבולה נסאר: שנה שנייה שיתוף פעולה מתמשך עם ארגון 'בטרם', אנחנו מבצעים הדרכות פרטניות לאימהות שנמצאות בטיפות חלב, שזה מקום מפגש מאוד מאוד פופולרי, מפגש טוב לנשים בחברה הערבית בנגב.

מקבולה נסאר: ההדרכות הפרטניות האלה ניתנות על ידי מדריכות מוכשרות שהן מתייצבות בטיפות החלב ועושות את ההדרכה עם חומרי הסברה ועם מערך הדרכה שגם הוכן מראש בתיאום של הארגונים.

מקבולה נסאר: אנחנו מגיעים בשנה להדרכה של כ-10,000 אימהות, זה כולל גם מחלקת יולדות בסורוקה שהתחלנו השנה.

מקבולה נסאר: מבחינת היישובים שאנחנו עד כה נמצאים בהם, חוץ מדימונה וערד, שזה טיפות חלב שמשרתות גם את הפזורה, יש בקסר א-סיר, אבו קרינאת, אבו תלול, ביר הדאג', ואדי אל-נעם, ערערה, אבו רביעה, לקייה ורהט, ובנוסף גם במחלקת היולדות.

מקבולה נסאר: השנה גם השקנו קמפיין.

מקבולה נסאר: אני לא אומרת שזה קמפיין גדול, נקרא לזה מיני קמפיין.

מקבולה נסאר: קמפיין קטן שמנסה לתקוף תודעתית את הנושא של החצר, דריסות חצר, והיחס לאשליה שחצר הבית היא מקום מוגן כשאנחנו בעצמנו הופכים אותו ללא מוגן על ידי כך שאנחנו לא משנים תפיסות או התנהגות.

מקבולה נסאר: ניסינו גם להתחבר יותר למנטליות הערבית.

מקבולה נסאר: אגב, הקמפיין הוא לכל החברה הערבית, אבל היה מיקוד מבחינת הפילוח ועבודה באזור הנגב.

מקבולה נסאר: הקונספט הוא שחצר הבית הוא לשמחות, בהשראת שיר פופולרי בחברה הערבית, שיר מוכר מאוד, שנשאיר את חצר הבית לשמחות ולא להפוך למקום להלוויות.

מקבולה נסאר: כמובן המטרה של הקמפיין הייתה העלאת מודעות לבעיית ההיפגעות והנעה לשינוי התנהגות.

מקבולה נסאר: כמה תוצרים וחומרי הסברה יצאו מהקמפיין הזה ואנחנו ממשיכים אותם גם בגל שני בחודש הזה.

מקבולה נסאר: אני אראה לכם את אחד הסרטונים שאנחנו עשינו במסגרת הקמפיין הזה.

מקבולה נסאר: טוב, המצגת לא ממש משתפת פעולה איתנו.

יפעת שאשא ביטון: היא מאתגרת אותך היום.

מקבולה נסאר: טוב.

מקבולה נסאר: מבחינת הפעילויות המתוכננות, אנחנו מתכננים להגביר פרויקטים חדשים בחברה הערבית בנגב בתחום של הגנה ומניעת היפגעות של ילדים.

מקבולה נסאר: במסגרת שיתוף הפעולה עם התכנית הלאומית לבטיחות ילדים אנחנו החודש עושים גל שני לאותו קמפיין, אנחנו עושים גם המשך בשנה הבאה לתכנית ההדרכות הפרטניות בטיפות חלב בשיתוף עם ארגון 'בטרם'.

מקבולה נסאר: יש לנו גם שיתוף פעולה חדש עם עמותת 'יד שרה', פרויקט ממש ייחודי שמיועד לשאול מושבי בטיחות ממש ברמה הכי גבוהה.

מקבולה נסאר: המרכז של 'יד שרה', באותו מקום שמחלקים את הסל-קל בבתי החולים במקומות החלוקה גם יציע להורים בחברה הערבית, אגב, מכל האוכלוסייה, אבל בחברה הערבית אנחנו נעשה המון פרסום כך שנביא ליותר מימוש וניצול של השירות הזה, יחולקו בהשאלה מושבי בטיחות למשפחות, מושבי בטיחות באיכות גבוהה שיישארו איתם לאורך זמן ובעלות ממש ממש של חכירה קטנה.

מקבולה נסאר: בנוסף אנחנו גם מפתחים השנה פרויקט עם עמותת 'תפוח' שהוא ירוץ בבתי הספר והוא למעשה פיתוח של משחק שמשלב בין אוריינות טכנולוגית לבין למידה על התנהגות בטיחותית בדרכים.

מקבולה נסאר: זה משחק ייחודי, טכנולוגי, שגם מערב בהגדרתו עבודה בין ההורים והילדים, מה שמקבלים בבתי הספר ומה שמעבירים למשפחה.

מקבולה נסאר: אז הנושא הזה, שהילד כסוכן שינוי, אנחנו כנראה שמים המון אחריות על הילדים, אבל הם יוצאים גדולים וכן נושאים באחריות הזו.

מקבולה נסאר: אני אציין גם שאנחנו לא חושבים שזה מספיק ולכן עבודה יותר בשטח מתקיימת, דרך אנשי השטח ודרך הרשויות, וזה לא רק בשנה האחרונה, זה יותר מעשר שנים, ואני אתן לקולגה שלי וידידי, צביקה, להסביר את הפעילות של הרלב"ד.

יפעת שאשא ביטון: רק, צביקה, ברשותך, באמת בשתי דקות כי נתנו מקום נכבד לרלב"ד.

יפעת שאשא ביטון: לא שלא מגיע לכם, אבל גם חשוב לי לשמוע נוספים פה סביב השולחן אז אם אפשר לתמצת את זה.

צביקה אלעזרי: אני אשתדל למקד את הדברים, שאני אעמוד בשתי הדקות שאישרת לי.

צביקה אלעזרי: שמי צביקה אלעזרי ואני מנהל אזור הנגב ברלב"ד.

צביקה אלעזרי: בעצם כל מה ששמעתם עכשיו, על העשייה של חטיבת החינוך וההסברה שלנו, אני בין שאר עיסוקיי משתדל ליישם את זה בשטח.

צביקה אלעזרי: אני אתחיל ככה, לפני כשנה התחלנו להכין תכנית מיקוד לחברה הערבית שבעצם בתוך תכנית המיקוד הזאת נכנסים כל יישובי הבדואים בנגב.

צביקה אלעזרי: המשמעות של המושג הזה של תכנית מיקוד זה שהבנו שאנחנו צריכים לעשות יותר ממה שעשינו עד כה.

צביקה אלעזרי: לא שלא עשינו בעבר, אבל אין ספק שמשאבים יכולים לחולל שינוי ולכן גייסנו ושמנו תקציב מאוד משמעותי לטובת הנושא הזה.

צביקה אלעזרי: מילת המפתח בנושא הזה של בטיחות בחברה הבדואית, לטעמי, זה נושא של סדר יום וזה מה שהצלחנו ואני מקווה שאנחנו נמשיך להוביל את הנושא הזה שהוא נמצא על סדר היום של כל האנשים שיושבים פה, של מנהיגי היישובים, של ראשי היישובים בנגב.

צביקה אלעזרי: מילת המפתח השנייה זה שותפויות, ככל שאנחנו נעשה, אנחנו לבד או 'בטרם' לבד או משרד החינוך לבד, בוודאי שזה יעשה משהו, אבל זה לא יוביל למהפכה משמעותית ותיכף אני אציג כמה דברים שמתרגמים את מה שאמרתי עכשיו הלכה למעשה.

צביקה אלעזרי: תכנית של אימאמים.

צביקה אלעזרי: אנחנו הכשרנו כ-30 אימאמים במסגרת פעילות אינטנסיבית של שישה ימים בימי עיון ממוקדים.

צביקה אלעזרי: האימאמים האלה בדרשות של ימי שישי, אני לא משוכנע שהם עושים את זה כל יום שישי, אבל מעת לעת בהתרחשות של תאונה כזו או אחרת אני מוודא שזה נעשה, אני מתקשר לאימאמים, באמת בדרשות של ימי שישי במסגדים, כולל גם בערבי חג.

צביקה אלעזרי: הנושא הזה של בטיחות בדרכים, בדגש על בטיחות ילדים וכמו שציינו גם נהגים צעירים, זה בא לידי ביטוי בדרשות שלהם.

צביקה אלעזרי: נושא שני שאנחנו מנסים למקד זה נושא של – בנינו כשמונה מגרשי הדרכה ביישובים הבדואיים בהשקעה מאוד משמעותית וממש בימים אלה אנחנו עם משרד החינוך מובילים הכשרה של רכזי זה"ב בבתי ספר, לשם יבואו הילדים מבתי הספר, מכיתות א' עד ו', ללמוד.

צביקה אלעזרי: מי שמכיר מרכז הדרכה ביישובים הגדולים, אנחנו עשינו בזעיר אנפין מרכז הדרכה או מגרש הדרכה כזה בשמונה יישובים בנגב בהשקעה לא מבוטלת, כולל ציוד וכולל הכול.

צביקה אלעזרי: מחר אנחנו מסיימים את ההכשרה של אותם רכזי זה"ב והם יובילו את ההדרכה של הילדים כמו גם של ילדי גנים שיבואו לשם בסופו של יום.

צביקה אלעזרי: השאיפה שלנו שגם אימהות תבאנה לשם, זאת אומרת אמא תבוא עם הילד שלה לאותו מרכז הדרכה, תלמד, תקבל את האמצעים ותלמד יחד עם הילד איך שומרים על הילדים יותר בטוח.

צביקה אלעזרי: נושא של שימוש באמצעי ריסון, במתקני ריסון, חגורות בטיחות.

צביקה אלעזרי: אנחנו נמצאים בפער די גדול.

צביקה אלעזרי: בשנתיים האחרונות אנחנו עובדים על העלאת השימוש בחגורות בטיחות בחברה הבדואית.

צביקה אלעזרי: לא הוצגו הקמפיינים, אבל עשינו קמפיינים מאוד משמעותיים בעניין הזה.

צביקה אלעזרי: אין לי את הנתונים של המדגם הקרוב שאנחנו נעשה, אבל אין לי בכלל ספק, ויעידו חבריי פה מהחברה הבדואית, שהנושא של שימוש באמצעי ריסון, גם לאלה שיושבים מאחור ובעיקר אלה שיושבים מאחור, אין לי ספק שאנחנו נעלה את ה-50% כי עד לפני שנתיים זה היה מתחת ל-50%.

צביקה אלעזרי: ביקרנו בכל כניסה ליישוב, נדמה לי שחבר הכנסת מלקייה, בכניסה לכל יישוב יש שלט ענק, כל קמפיין שאנחנו מובילים ברשתות החברתיות בא לידי ביטוי באותו שלט גדול ואין תושב בחברה הבדואית, ומי שרוצה להעיד אני אשמח שיעיד, בכל יציאה מהיישוב יש שלט גדול, הנושא המרכזי היום זה חגורות בטיחות.

צביקה אלעזרי: יש שם תמונה של אמא שחוגרת את בנה ויש בצד הנגדי חגורת בטיחות של נער צעיר, כי אנחנו יודעים שהנערים הצעירים גם לא חוגרים.

צביקה אלעזרי: אלה מקצת הדברים.

צביקה אלעזרי: אם תרצו אני יכול להרחיב הרבה יותר ממה שנתתם לי, אבל - - -

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אתה נשמע מקופח ביחס למי שקיבל פה במה באמת נרחבת, אבל אני מצטערת, חשוב שאנחנו נשמע אנשים נוספים ואני חושבת שההצגה שלכם הייתה בהחלט מרחיבה מהבחינה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: משרד החקלאות, רק אתה הגעת או שגם - - -

עזרא חן: החברים מפוזרים בוועדות השונות.

יפעת שאשא ביטון: אז, בבקשה, אנחנו נהיה איתך, עזרא.

עזרא חן: אני מאוד שמח שהשר נענה לבקשה להמשיך את התכנית במהלך השנה הקרובה.

עזרא חן: אנחנו לקראת הסכם חדש שיפעל בהמשך לפעילות שהתרחשה במהלך השנה הקודמת, במהלך השנים הקודמות.

עזרא חן: אני רוצה לציין שהכסף הזה הוא לא כסף מתכנית החומש לחברה הבדואית, אלא זה כסף משרדי.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: ואנחנו מברכים על כך.

עזרא חן: כן, זה לא מובן מאליו.

עזרא חן: החשיבות שהשר מייחס לנושא של הבטיחות היא מובנת והיא באה לידי ביטוי.

עזרא חן: אני אמרתי גם בדיון קודם, אני חושב שלבוא ולבסס חלק מהפעילות של 'בטרם' על משהו שהוא כן יהיה, לא יהיה, תקציב, זה לא ליבת העשייה של משרד החקלאות כי הוא עוסק בתכלול של עבודת משרדי הממשלה, המשרדים הייעודיים הם אלה – וגם הסכום הזה הוא לא בעיניי כזה גדול.

עזרא חן: הוא מאפשר פעילות, להשאיר את זה על פני השטח - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רואים שהוא מאוד משמעותי, לפחות מבחינת התוצאות שניכרות בשטח.

עזרא חן: הוא משמעותי, נכון, אבל לטעמי זה לא מספיק.

עזרא חן: העובדה שיש הרבה מאוד היפגעות בחברה הבדואית בדרום באופן מיוחד, בהשוואה למגזרים אחרים, מעידה שצריך לתת לזה משאבים נוספים.

עזרא חן: משרד הבריאות, משרד החינוך, בתכניות השונות שלו, הרלב"ד וכן הלאה, המשרדים הייעודיים שעוסקים ב – זה לא ליבת העשייה של המשרד, העובדה שבשלוש השנים האחרונות - - -

מיכל בר דורון: ארבע.

עזרא חן: ארבע השנים האחרונות - - -

מיכל בר דורון: עכשיו החמישית מתחילה.

עזרא חן: כן, עושים את זה, זה מעולה, זה חשוב מאוד, זה מפחית, אנחנו רואים גם את התוצאות והעובדה שאת מציינת שזה מלווה גם במחקר שהיה גם חלק מהתנאים להמשך הפעילות שלנו שם, היא מאוד מאוד חשובה והיא תצביע גם על מה שנצטרך לעשות בהמשך.

עזרא חן: שוב, אני אומר שצריך לפעול לטווח ארוך, שהמשאב הזה יהיה באופן קבוע במשרדים ייעודיים.

עזרא חן: זאת העבודה שצריכים לעשות כל השותפים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, עזרא.

יפעת שאשא ביטון: אני אומר כמה דברים.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל אני באמת מברכת על כך שבסופו של דבר הוחלט שאנחנו כן משאירים את התקציב, אם כי חשוב לומר שלא במלואו, אבל ברובו, לגבי התכנית הזו.

יפעת שאשא ביטון: אתה כאן אומר שצריך יותר, אף אחד מאיתנו לא יכעס אם משרד החקלאות יחזיר את מה שהוא צמצם ויוסיף על זה, אני חושבת שאפילו אנחנו נברך.

עזרא חן: המקום הוא של משרדים אחרים הייעודיים, שזה תפקידם.

יפעת שאשא ביטון: משרד החקלאות מדבר בשם משרד החקלאות, אנחנו אחר כך נדבר על המשרדים האחרים.

יפעת שאשא ביטון: חשוב להגיד, עזרא, ואמרתי את זה גם למשרד בזמנו, אנחנו בעצם בנינו פה חבילה של פעילויות שעוסקות בנושא של בטיחות ילדים בכלל וכל הרעיון היה שגם התכנית הלאומית לבטיחות ילדים לא תבוא עכשיו במקום תכניות שכבר היו בשטח, כי אז מה הועילו חכמים?

יפעת שאשא ביטון: נכון?

יפעת שאשא ביטון: הרעיון הוא שאנחנו נביא אותם בנוסף למה שהיה בשטח כדי שאנחנו נחזק את הפעילות הקיימת.

יפעת שאשא ביטון: אין שאלה מהנתונים שהוצגו כאן, אולי כשאנחנו שוחחנו, לפני חודשיים זה היה, אז עוד לא ראינו את זה באופן ממשי, אבל אין שאלה מהנתונים שהוצגו כאן שהתכנית הזו מניבה פרי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מדברים על נפש אחת, אנחנו מדברים אפילו על יותר מ-50%, זה ירד מ-38 ל-17, אם אני זוכרת נכון?

יפעת שאשא ביטון: בתמותת ילדים זה משמעותי מאוד, הלוואי שהיינו מצליחים לעשות את השינוי הזה, ואפילו חצי ממנו, כשאנחנו מסתכלים על התמונה הכוללת של ילדים במדינת ישראל.

גלית גלעד: כן, יש לנו שנה קשה גם השנה הזאת, אנחנו ניתן לכם סיכום שנה.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת, בגלל זה אני אומרת את זה.

יפעת שאשא ביטון: לכן אם אנחנו מסתכלים באמת ביחס למשאבים שניתנים כאן, שאתה בעצמך מעיד על כך שהם לא משאבים מאוד גדולים, אבל הם מצליחים להוביל תהליך של שינוי מאוד מאוד גדול ואני חושבת שצריך לשמר את זה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כמובן נבדוק את עצמנו גם בשנה הקרובה ובהתאם לזה אני מקווה שתתקבל החלטה מושכלת עם תוספת נדיבה, כי אני מקווה שבאמת נצליח להוכיח את עצמנו.

יפעת שאשא ביטון: אז שוב תודה, באמת.

יפעת שאשא ביטון: לצד כל ההומור והציניות, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לעבור למשרד הרווחה, יש פה נציג של משרד הרווחה?

אחמד אבו סעלק: כן.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

אחמד אבו סעלק: שמי אחמד, אני מפקח ילד ונוער במשרד הרווחה.

אחמד אבו סעלק: למעשה אין לנו תכניות מיוחדות למניעת תאונות ילדים במגזר הבדואי.

אחמד אבו סעלק: מלבד זה שאנחנו נעזרים בארגון 'בטרם' שמעביר סדנאות לאימהות שהילדים שלהן נמצאים, שילדי הרווחה שנמצאים במסגרות והאימהות שלהם מקבלות סדנאות מארגון 'בטרם' וזה מסייע המון.

עזרא חן: אגב, זה חלק מהפרויקט של משרד החקלאות עם 'בטרם'.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

עזרא חן: זה לא משרד הרווחה שמביא את המשאבים.

ניבין אבו רחמון: לא, הוא אמר שזו לא תכנית שלהם.

יפעת שאשא ביטון: כן, ברור.

יפעת שאשא ביטון: הוא מציין שזו תכנית 'בטרם'.

עזרא חן: לא, כי 'בטרם', יש לה שיתופי פעולה עם משרד החינוך וכן הלאה עם משאבים שמביאים בתכניות - - -

יפעת שאשא ביטון: זה בתכניות הכוללות.

עזרא חן: כאן זה פרופר של משרד החקלאות.

אחמד אבו סעלק: אני סבור שיש למשרד הרווחה מה לעשות בתחום תאונות ילדים, יש לו מה להתערב.

אחמד אבו סעלק: אנחנו מטפלים באוכלוסיות בסיכון ובאוכלוסיות חלשות תמיד הסיכון הוא יותר גבוה לפגיעות.

אחמד אבו סעלק: זה נושא למחשבה למשרד הרווחה, עם פרויקטים לעתיד.

יפעת שאשא ביטון: לכם, אתם המשרד.

אחמד אבו סעלק: לנו, אני מדבר בשמי, בשם משרד הרווחה.

יפעת שאשא ביטון: זה נכון שבמקומות שבהם יש אוכלוסיות מוחלשות יותר, במיוחד אוכלוסיות בסיכון, שם הסיכון להיפגעות הוא גם גבוה יותר.

יפעת שאשא ביטון: הנושאים צריכים להיות מחודדים יותר וההדרכה והליווי מן הסתם בהתאם.

יפעת שאשא ביטון: כן, אני חושבת שמשרד הרווחה הוא פקטור מאוד משמעותי כי הוא בא בעצם בקשר עם אותן משפחות, הוא יכול לתווך את כל מה שאנחנו מדברים עליו כאן ישירות לאוכלוסייה, ואני מסכימה איתך לגמרי שאתם צריכים להיות חלק מהמערך הכולל הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני שמחה שאתם מודעים לכך, עכשיו אני אשמח גם שתנקטו פעולה בעקבות המודעות.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

ניבין אבו רחמון: שתתחילו לעבוד.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו פה בקשת דיבור מעיריית רהט.

יפעת שאשא ביטון: מאג'ד, בבקשה.

מאג'ד בלאל: בוקר טוב.

מאג'ד בלאל: תודה על זכות הדיבור, חברת הכנסת יפעת שאשא.

מאג'ד בלאל: את התחלת בדברייך ואמרת שהילדים צריכים להיות מעבר לפוליטיקה, מעבר לכסף, מעבר לכל דבר.

מאג'ד בלאל: אני מסכים איתך לחלוטין, כהורה לילדים שהקטנה מביניהם היא בת שנה וחצי, מבין את המצב והנתונים שהוצגו פה מאוד מדאיגים.

מאג'ד בלאל: אמנם זה ירד מ-38 ל-17, אבל עדיין 17 זה המון.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

מאג'ד בלאל: אין יקר מילדים, הילדים זה אוצר וילדים זה ברכה וילדים זה דבר שצריך לשמור.

מאג'ד בלאל: אני בא מהעיר הערבית השנייה בגודלה אחרי נצרת והעיר הכי צעירה בארץ.

מאג'ד בלאל: חציון הגיל ברהט זה 14 שנים, אחוז לידה ברהט בממוצע ליום בין ארבע לחמש לידות וזה אומר שזו עיר מאוד מאוד צעירה.

מאג'ד בלאל: אני ממונה על תיק הרווחה ועל תיק הבריאות ואני בדקתי את הנתונים ולפני שנבחרתי – אני גם מתקן את חבר הכנסת, חברי יוסף ג'בארין, נבחרתי לחבר מועצת העיר ולא ראש העיר, ראש העיר זה היעד הבא שלי, בעזרת ה', ממונה על תיק הרווחה ותיק הבריאות.

מאג'ד בלאל: האמת, אני בדקתי את הנתונים והבנתי שנעשית – עודיי הציג את הדברים, זה משמח שנעשים דברים ואני כמוך, עודיי, אני מאמין שבני הנוער הם עמוד השדרה, הם צריכים להיות מעורבים, הם יכולים להוביל שינוי, אבל ברהט, למען האמת, אני בדקתי את העשייה של ארגון 'בטרם', הבנתי שאין תיאום ואין קשר בכלל בין 'בטרם' לבין מתאמת מחלקת הבריאות ברהט.

גלית גלעד: זו החלטה של ראש העיר.

מאג'ד בלאל: אוקיי, בסדר, אבל זה לא משנה.

מאג'ד בלאל: דבר שני, אני גם עשיתי מחקר עם בני נוער, כמוך, ואני עקבתי אחרי הפעילות של 'בטרם', בשתי שכונות.

מאג'ד בלאל: אני עשיתי פיילוט וכמעט הפעילות לא הייתה מורגשת בכלל.

מאג'ד בלאל: זה אומר דרשני.

מאג'ד בלאל: זה אומר להביא, לעשות מצגת, להראות פעילות, אבל הפעילות – אני עשיתי פיילוט בשתי שכונות ו - - -

קריאה: השאלה כמה קבוצות היו ברהט של בני נוער.

מאג'ד בלאל: אני יודע.

מאג'ד בלאל: אני חושב שצריך לעבוד עם י"ג ולא עם בני נוער שהם - - -

יפעת שאשא ביטון: בוא נעשה הבחנה, אתה יכול לומר מה התפיסה שלך ומה צריך לעשות, וזה חשוב, כי אנחנו פה כדי לראות איפה אנחנו יכולים להתרחב, אבל זה שאתה חושב שצריך לעשות עם י"ג זה לא מבטל את זה שנעשתה פה פעילות עם י', י"א, י"ב.

יפעת שאשא ביטון: אולי זה צריך לבוא בנוסף.

מאג'ד בלאל: אני אומר שנעשים דברים, אבל הדברים לא כל כך מורגשים בשטח.

מאג'ד בלאל: אני אומר שצריך לתגבר את הפעילות, זה מתבטא במשאבים, זה מתבטא בכספים שצריך יותר, זה מתבטא גם כן שצריך לערב יותר ארגונים מהקהילה, שמבינים את השפה, מבינים את הדיבור.

מאג'ד בלאל: עם כל הכבוד ל'בטרם', היא עדיין לא מבינה את השפה, לא מבינה את ההתקשרות עם הקהילה, צריך יותר לחבר את הקהילה ויותר להגיע לגורמים דומיננטיים שיכולים – הרי בשנה הבאה, אם יהיה עוד בוועדה ונציג שירד מ-17 ל-13 ילדים זה עדיין גם אסון.

מאג'ד בלאל: אנחנו צריכים באמת - - -

יפעת שאשא ביטון: זה הכול שאלה של איך אתה רוצה לראות את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני מאחלת לנו שבהסתכלות הכללית במדינת ישראל נצליח כל שנה לצמצם, לא ב-50%, בעשרה ילדים, שכל שנה נרד בעשרה ילדים ואני חושבת שזו תהיה ברכה גדולה.

יפעת שאשא ביטון: נכון שכל ילד שמת מבחינתנו, ואמרתי את זה, זה עולם ומלואו, אבל אנחנו אנשים מציאותיים, אפשר אולי למזער נזקים, לא תמיד אפשר למחוק אותם.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שההישג הזה, הלוואי על כולנו, שאנחנו נצליח להוריד בחצי את מספר ההרוגים באוכלוסייה הכוללת.

מאג'ד בלאל: משפט לסיום.

מאג'ד בלאל: אני חושב שצריך לתת ולשריין יותר משאבים לכל הנושא של תאונות חצר בית, תמותת ילדים, ואני חושב שצריך לתגבר את הפעילות וגם לתת הזדמנות לעוד ארגונים מקומיים שיהיו שותפים, ואני חושב שגם משרד החקלאות צריך לתת יותר.

מאג'ד בלאל: נעשית עבודה טובה, גם ארגון 'בטרם', באמת, כשאני שמעתי את ההצגה בחורה זה עשה לי טוב בלב, אני חושב שגם הפעילות ברהט צריכה להיות.

מאג'ד בלאל: אתמול אישרנו תקציב של 150,000 שקל בעיריית רהט, אני אישית אלווה את זה ואני מקווה שהתוצאה תהיה יותר טובה.

מאג'ד בלאל: תודה.

יפעת שאשא ביטון: יפה, אתה רואה?

יפעת שאשא ביטון: כבר מבורך.

גלית גלעד: רק, יפעת, לענות לו.

גלית גלעד: קודם כל, כל מה שאמרת אנחנו מקבלים, אני חושבת שאנחנו מדברים באותה שפה, רק שתדע, כלל העובדים שלנו בשטח הם מתוך הקהילה ולכן כך אנחנו יודעים לעשות את השינוי.

גלית גלעד: אבל תפאדל, כל מי שרוצה אנחנו רוצים ביחד.

מאג'ד בלאל: בכיף

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לשניכם.

יפעת שאשא ביטון: המועצה לשלום הילד ואחר כך פהימה עטאונה.

כרמית פולק כהן: קודם כל אני באמת רוצה לברך על הפעילות המדהימה שאנחנו שומעים שנעשית פה.

כרמית פולק כהן: זה לא מובן מאליו, בכלל.

כרמית פולק כהן: אני כן רוצה להגיד לךָ שאנחנו, במועצה, אחד הדברים שאנחנו דוגלים בהם זה הכשרת ילדים שיהיו סוכני שינוי, בדיוק, מהרלב"ד, דיברת על סוכני שינוי.

כרמית פולק כהן: אנחנו חושבים שזה נורא נורא חשוב ואנחנו חושבים שיש להם המון איך להשפיע על המציאות שהם עצמם חווים אותה.

כרמית פולק כהן: אנחנו גם משתפים פעולה בכנס הנגב לשלום הילד, כידוע לך, עם רהט אנחנו משתפים פעולה, עם בני נוער מרהט וזה שיתוף פעולה מדהים בעינינו, אז לדעתי חשוב ששיתוף הפעולה הזה ימשיך.

כרמית פולק כהן: אני רוצה להגיד שהעשייה הזאת חייבת להיות עשייה כוללת, כמו שאמר חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

כרמית פולק כהן: היעדר סלילת כבישים ביישובים האלה, היעדר תשתיות, אנחנו רואים היעדר השקעת משאבים במקומות שהם הכי קריטיים להגנה ולמוגנות של ילדים.

כרמית פולק כהן: הרבה פעמים הסברה לא תעזור אם באמת ביציאה מבית הספר – היה על זה דיון בוועדת החינוך, אתה יוצא מבית ספר ואין כביש סלול, ההסעה לא יודעת לאן להגיע כדי שהילדים יעמדו ומאיפה הם יירדו.

כרמית פולק כהן: זה לא כמו שאנחנו רואים כביש עם מעבר חציה אז - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, הנקודה הזו ברורה.

כרמית פולק כהן: כן, אני רק אומרת שבמובנים האלה אין ספק שצריכה להיות פה באמת עשייה הוליסטית כדי להשלים את כל הדברים המדהימים שאנחנו שמענו עליהם פה היום.

כרמית פולק כהן: וכמו שאמרת, אני באמת מקווה שנמשיך לראות גם שיתוף פעולה וגם ירידה בנתונים.

יפעת שאשא ביטון: אמן.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: פהימה, בבקשה.

פהימה עטאונה: פהימה עטאונה, אני מנהלת תכניות במחלקת קידום בריאות באג'יק, מכון הנגב.

פהימה עטאונה: נכון שאני מנהלת תכניות ואני מהיישוב חורה, אבל אני מדברת כאישה מתוך הקהילה, שזה נושא כל כך כאוב וכולנו פה מסביב לשולחן נוגעים בנושא הזה.

פהימה עטאונה: אני מדברת על אוכלוסייה שהיא מאוד צעירה, אם זה 60% מכלל האוכלוסייה שהם מתחת ל-18 ואני אומרת שאלה נתונים כל כך גבוהים ומדאיגים.

פהימה עטאונה: אג'יק, מכון הנגב, בשיתוף פעולה עם ארגון 'בטרם', עם כיל וארגון מתן, אנחנו גיבשנו תכנית שהיא תכנית קהילתית, אך ורק לקהילה הבדואית, שהיא מותאמת תרבותית.

פהימה עטאונה: זה אומר שהפיתוח של החומרים שהם מותאמים לשטח, מותאמים לשפה הכי פשוטה, שהיא מדברת לכל אחד ואחד שהוא יכול לגעת בה.

פהימה עטאונה: התכנית הזאת, שהיא בנויה על הנושא של הקניית ידע וגם העלאת מודעות, כשמדברים על הנושא של חשיפה לקהל מאוד רחב, במיוחד ביישובים גדולים, עם דגש על הכפרים הבלתי מוכרים, שהם האחוז הגדול ויש להם כל האתגרים ויש להם פוטנציאל מאוד גדול להיפגעות.

פהימה עטאונה: אנחנו מדברים על תכנית שהיא בשלושה שלבים, שלב ראשון אנחנו מדברים על עובדים של כיל, שהם ייקחו חלק בנושא של בטיחות מעבר לגדר של המפעל.

פהימה עטאונה: זה לא משאית שיש לה חומר מסוכן שצריך לטפל, החומר המסוכן היום נמצא בבית, שזה נושא של חומרי ניקוי, מדברים על כוויות, והם גם ייקחו חלק גם בתרומה שלהם לקהילה.

פהימה עטאונה: הנושא של החיבור שלנו עם 'בטרם' כגוף מקצועי וגם ארגון מתן וגם כיל, הניב תכנית ארוכת טווח.

פהימה עטאונה: השנה אנחנו התחלנו בה בהכשרות לנשים, למנהיגות בקהילה, למסגדים.

פהימה עטאונה: אגב, הגענו במספר מאוד גדול בקבוצות ברווחה, גם בקבוצה של ריאן, מתנ"סים.

פהימה עטאונה: אין גבולות לקהל היעד, כל אישה שבונה חוג בית אנחנו מגיעים אליה, כל גבר שרוצה לתאם במסגד מקום של גברים, אנחנו מגיעים אליו ואנחנו גם משתמשים בדברים לנושא של ארגון הנוער.

פהימה עטאונה: היום באג'יק יש לנו יותר מ-3,000 מתנדבים ואני רואה חלק מהם שהם היום הגיעו, כך שאני מקווה שהם יוכלו לספר ולשתף אותנו בלמידה.

פהימה עטאונה: אנחנו מעבירים את זה בלמידה מאוד חווייתית וכיפית, שהם יגיעו ויעבירו את זה.

פהימה עטאונה: נכון שאנחנו מדברים על תכנית ארוכת טווח ובלי איגום משאבים וגם בתכנית שהיא רב מערכתית, אני מדברת על משרדי ממשלה, ארגוני החברה האזרחית, למשל לאג'יק היום יש 20 שנה שהוא עובד בחברה הבדואית, הוא ארגון שיש בו אמון, אנחנו מגיעים עם אותה שפה, עם כל השותפים שהם מסביב לשולחן.

פהימה עטאונה: אני בטוחה שיש עוד משאבים שנמצאים בשטח ככה להציל עוד ועוד ילדים.

פהימה עטאונה: והכי חשוב שאנחנו לא נסמן קהילה מסוימת, נכון שהאחוזים שם מאוד כואבים, אנחנו נדאג לאוכלוסייה שתקבל עוד ועוד ועוד מענה, כך שאנחנו נראה עוד צמצום.

יפעת שאשא ביטון: משפט סיכום, ברשותך.

פהימה עטאונה: אני רואה שכל מי שנמצא באולם ומחוץ לאולם, רשויות מקומיות ומתנ"סים, הם שגרירים והם מחויבים להירתם לכל תכנית שלא תוצע.

פהימה עטאונה: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך.

יפעת שאשא ביטון: אתה רצית משפט, אבל ממש משפט לסיכום כי אנחנו צריכים לסכם את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: תציג את עצמך.

חסן אלעוברה: שלום לכולם.

חסן אלעוברה: אני חסן אלעוברה, תושב רהט.

חסן אלעוברה: אני רוצה להזכיר משהו, למשל ברהט יש ילדים שחיים בפחון, בצריפים כאלה בתוך ואדיות.

חסן אלעוברה: הרווחה של העיר ברהט עוזרת, מנסה לעזור להם, אבל אם מישהו יבוא ויראה, או שהייתי מזמין אתכם שתבואו לראות איך הילדים האלה גרים ואיך החיים שלהם בוואדיות.

חסן אלעוברה: זה לא יכול להיות, הילדים האלה הם הגיל הרך והם הגיל שאנחנו רוצים לבנות עליהם בעתיד.

חסן אלעוברה: אם אנחנו לא מחנכים אותם ולא נותנים להם מה שצריך, אז אוי ואבוי לנו.

חסן אלעוברה: ולא רק ברהט, ביר הדאג' - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, בסדר, אבל זה נושא שלם בפני עצמו - - -

חסן אלעוברה: של הילדים, כן.

יפעת שאשא ביטון: הכול זה ילדים, אבל צריך לתת לו את המקום שלו, בנפרד.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה ששם אפילו הנושא של בטיחות, צריך לעבוד עליו ביתר שאת.

יפעת שאשא ביטון: אם יש לך משהו קונקרטי לגבי הדיון, אז בשמחה.

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה את הכאב שלך ומה שאתה מעלה הוא חשוב מאוד מאוד מאוד, אבל זו סוגיה מורכבת, גדולה, שעומדת בפני עצמה.

חסן אלעוברה: תאמיני לי, אני אישית הייתי מזמין אותך לנגב ושתעשי סיור בביר הדאג', ברהט, בזיאדנה, בכל המקומות.

חסן אלעוברה: יש גם סביב רהט, שרהט נותנת להם שירותים למרות שהם לא תושבי רהט ואת התקציב שלהם מקבלת מועצה אזורית בני שמעון ולא רהט.

חסן אלעוברה: הלוואי שתבואי לראות את כל הנושא הזה.

חסן אלעוברה: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: בשמחה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תזמינו אותנו ואנחנו נגיע.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כבר סיימנו את הדיון, אני גם רואה שאנחנו מתחילים להתפזר לנושאים אחרים, חשובים, אבל אחרים - - -

יהודה רשף: משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: כן, משרד החינוך, בבקשה.

יהודה רשף: אני עוסק בתחום של ביטחון, בטיחות ושעת חירום מול המגזר, קולגות לעבודה, לימור חנין, הממונה על זה"ב יחד עם הרלב"ד, אני מניח שהם עובדים, והגר אלאפיניש, הממונה מבחינת הפיקוח על גני הילדים.

יהודה רשף: קודם כל אני, כיהודה, אני כאדם, לא מצפה שייתנו לי, אני תמיד מנסה לראות איפה אני יכול בחברה שלי לתרום, לעשות בחברה שלי כמה שיותר.

יהודה רשף: מאוד כיף לראות את כל העשייה שלכם, את כל החבר'ה הצעירים שהגיעו לפה.

יהודה רשף: שיתוף הפעולה איתם הוא מדהים, אבל ככל שהם ייקחו יותר אליהם ויעשו בעצמם ופחות ייקחו מבחוץ, לדעתי זה ייטב.

יהודה רשף: ככל שהפער יילך ויצטמצם ככה פחות נושאים יהיה לטפל בהם כדי שנוכל להוריד את העקומה שירדה פה.

יהודה רשף: אגב, כתבו פה בין 15 ל-24, ילד בן 15 נוהג, זה נראה לי קצת לא טוב מהבחינה הזאת, אבל כנראה שזה מה שיש.

מקבולה נסאר: לא, אנחנו כתבנו צעירים, לא נהגים, נהגים אנחנו מחשבים מגיל 16.

יהודה רשף: אוקיי, צעירים.

יהודה רשף: הבנתי שכאילו יש בן 15 נוהג, למרות שרואים את זה במגזר, אגב.

יהודה רשף: אני רוצה לומר לכם שיש פה פוטנציאל עצום של המגזר לתרום למדינה, פוטנציאל נהדר, וצריכים לממש אותו.

יהודה רשף: כנראה שיש לנו עוד הרבה עבודה בעניין הזה.

יהודה רשף: מאוד אהבתי את מה שאמרת, שאת לוקחת אלייך את התכניות ואת ממנפת אותן לטובת המגזר, מאוד יפה.

יהודה רשף: התכניות שאנחנו עושים הן מרובות, אני לא ארחיב אותן למרות שבאנו עם ארסנל של תכניות.

יהודה רשף: אני אגע רק בעניין שלי, שהוא מאוד חשוב, זה חפץ חשוד.

יהודה רשף: בעיקר בחופשות ובעיקר בזמן הפנאי, לא מעט ילדים נפגעו, גם במגזר היהודי וגם במגזר הערבי, אבל מאחר שהדיון הוא במגזר הערבי אני אגע בו יותר, חפץ חשוד שנזרק, חפץ צה"לי שנשאר בשטח.

יהודה רשף: אנחנו כבר כמה שנים עושים עבודה מאוד חזקה בעניין - - -

יפעת שאשא ביטון: אתם הייתם אמורים לבנות תכנית שבעצם תהיה כהסברה - - -

יהודה רשף: יש, זה קיים, אני לא אתחיל עכשיו להציג אותה.

יפעת שאשא ביטון: לא, רק לדעת שזה רץ.

יהודה רשף: היא קיימת לגמרי.

יהודה רשף: יש גם את תכנית החומש, שהיא גם תכנית עצמאית בפני עצמה.

יהודה רשף: לכן גם תכנית החומש, גם חפץ חשוד, שתי תכניות חזקות שרצות כבר כמה שנים, רק שהגברנו אותן בשנתיים האחרונות.

יהודה רשף: אני אפסיק פה, כי נמצאת - - -

יפעת שאשא ביטון: אז ממש במשפט, כי אנחנו אחרי זמן הדיון.

הגר אלאפיניש: אני הגר אלאפיניש, אני מפקחת גני ילדים במגזר הבדואי.

הגר אלאפיניש: אני רק אסביר קצת על התהליך שאנחנו התחלנו אותו בגני הילדים.

הגר אלאפיניש: אנחנו מדי שנה, כמובן שזה תהליך מתמשך, אנחנו בתהליך, עדיין לא סיימנו אותו, אנחנו מקיימים ימי היערכות בתחילת השנה לגננות וחלק נכבד מימי ההיערכות אנחנו דנים ומעבירים על תאונות בית ובטיחות.

הגר אלאפיניש: שותפים גם נציגים מהמשרד וגם מהרשויות בימים האלה.

הגר אלאפיניש: אנחנו גם מקיימים כנסים לגננות מובילות, גננת מובילה היא אחראית מובילה מ-15 עד 22 גננות במגזר ויש לנו גם מנהלות אשכולות וגם מדריכות פדגוגיות שנכנסות לגנים ועושות חונכויות, שהן שותפות מלאות לתהליך הזה.

הגר אלאפיניש: הגננות בתכנית העבודה שלהן פורסות את נושא בטיחות ותאונות בית במהלך כל השנה, זה חלק מתכנית העבודה השנתית שלהן.

הגר אלאפיניש: הן גם קיבלו הכשרה דרך היועצות והפיקוח איך להעביר סדנאות להורים בנושא תאונות בית וקיבלו כלים כדי להקל עליהם בסדנאות האלה.

הגר אלאפיניש: אנחנו בתהליך הזה, אני מקבלת סרטונים ומקבלת תמונות מהגננות איך הגברת המודעות אצל האימהות מתחילה לרוץ בשטח.

הגר אלאפיניש: זהו, אלה התכניות שלנו דרך הגננות להגיע להורים ואנחנו גם נעזרים ב'בטרם' בתוך הגנים.

הגר אלאפיניש: הסרטונים - - -

זהבה רומנו: התכנית הלאומית לבטיחות ילדים - - - את הפעילות.

הגר אלאפיניש: נכון.

הגר אלאפיניש: הסרטונים שאנחנו מקבלים מ'בטרם', זה גם רץ בקבוצות של ההורים ושל הגננות, יש להם קבוצות עם ההורים, שזה גם רץ שם ודרך הגננות אנחנו מגיעים להורים בסדנאות, בליווי יועצות חינוכיות, פיקוח, מדריכות.

זהבה רומנו: התכנית הלאומית תגברה השנה את כל קורסי השחייה לילדים.

יהודה רשף: זה מופיע בתכנית החומש.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אבל בואו ניתן לגברת לומר משפט, אבל באמת במשפט, כי אני חושבת שהבנו את מה שקורה בשטח.

לימור חנין: אני ממונה מחוזית, מחוז דרום, בנושא זה"ב, זהירות בדרכים, נגישות ואורח חיים בטוח.

לימור חנין: שני הנושאים האחרים אלה נושאים שנכנסו בשלוש השנים האחרונות, אז כמובן שאנחנו מתחברים פה לכל הדברים שנאמרו.

לימור חנין: קצת קשה לתמצת את החינוך למשפט וחצי, אבל אני יכולה לומר לכם שיש לנו תכניות בבתי הספר, שזה שעה שבועית בכיתות א' ו-ה', בכיתות א' זה ללמוד תנועה, בכיתות ה' זה עצמאי בשטח.

לימור חנין: כיתות י' לומדים את הנושא של חינוך תעבורתי, שיעורים בחינוך תעבורתי.

לימור חנין: יש לנו שמונה בתי ספר מהמגזר הבדואי שמשתתפים בפיילוט תיאוריה השנה, שאנחנו מקווים מאוד שכבר בשנה הבאה כל בתי הספר בארץ בכיתות י' ילמדו תיאוריה במסגרת בתי הספר.

לימור חנין: אנחנו אוכפים את התכניות האלה, חשוב לנו שהן ייעשו.

לימור חנין: יש את השבוע הבינלאומי לבטיחות הילד, זה בחודש מאי, גם שם אנחנו נותנים דגש על כל הנושאים של כל מה שדיברנו פה, וכמובן שאני לא אחזור.

לימור חנין: אני רוצה גם להודות כאן על השולחן הזה לשותפים שלי, אני מאמינה גדולה בשותפות, שזה צביקה אלעזרי מהרלב"ד וגם ליאת מארגון 'בטרם'.

לימור חנין: אנחנו עשינו בשנה שעברה כנס מאוד מאוד גדול לכל המגזר הבדואי, למנהלי בתי הספר, לרכזי הזה"ב, בנושאים האלה ואנחנו מאמינים שהילדים הם סוכני שינוי ומאוד מאוד חשוב שהם יעבירו את המסר הזה.

לימור חנין: תודה.

עזרא חן: אני חייב להגיד תודה לארגון 'בטרם'.

עזרא חן: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה, אני נציג שם, פשוט תענוג לעבוד איתם, אלה חבר'ה מקסימים - - -

יפעת שאשא ביטון: אני מזדהה ומתחברת.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכולם.

יפעת שאשא ביטון: ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם אני אסכם את הדיון ואני מתנצלת בפני האחרים שלא הספיקו לדבר, אנחנו פשוט הרבה אחרי הזמן.

יפעת שאשא ביטון: ראשית אני מברכת את כל השותפים, את 'בטרם', את המשרדים, משרד החקלאות, באמת על ההירתמות, למרות כל האתגרים שהיו, הרלב"ד, משרד החינוך, שסוף סוף יש לו הרבה גם מה לומר ואני באמת שמחה ומברכת על כל הפעילות הזו, וכמובן לכל השותפים שהם מהקהילה, כי בסוף בסוף אנחנו יודעים, כמו שאתם אמרתם, הקהילה היא זו שמטמיעה את כל העניין הזה והיא סוכנת השינוי הלכה למעשה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כמובן, כוועדה, נעקוב ונבחן את התכנית, במיוחד התכנית שאושר התקציב שלה לשנה נוספת ואני מבקשת ממשרד החקלאות לא להפוך את התכנית הזו לתכנית תלויה, אלא שהיא תמיד תהיה חלק מהמערך של המשרד ואנחנו כמובן נבחן אותה משנה לשנה ונעשה את האדפטציות הנדרשות.

יפעת שאשא ביטון: שוב תודה לכולם ואני מאחלת לכולנו שהנתונים יילכו ויירדו וכמה שפחות ילדים ייפגעו.