הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, כנסת 20, פרוטוקול מספר 283, 2018-12-18 10:00

עאידה תומא סלימאן: בוקר טוב לכולם.

עאידה תומא סלימאן: אני פותחת את הישיבה של הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.

עאידה תומא סלימאן: היום 18.12.2018.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו במסגרת היוזמה של יום מיוחד לנגב, לנַקַבּ, בכנסת שיזם חבר הכנסת טלב אבו עראר ואני חושבת שתהיה לו הזדמנות תוך כדי גם להצטרף אלינו, אבל נמצא איתנו גם הבן של הנגב, חבר הכנסת סעיד אלחרומי, והוא יפתח את הדיון.

עאידה תומא סלימאן: אני רק חייבת להגיד שהיוזמה הזו זו לא יוזמה ראשונה, גם בשנה שעברה וגם בשנה שקדמה לה, היו ימים מיוחדים של הנגב, של נַקַבּ.

עאידה תומא סלימאן: אני מתעקשת להגיד נַקַבּ כי הרבה פעמים כאשר מדברים על הנגב בכנסת מדברים על צד אחד בנגב ולא כוללים את כל התושבים ואת כל הבעיות הקיימות בנגב.

עאידה תומא סלימאן: כשאומרים נַקַבּ ישר נזכרים ומזכירים שיש אוכלוסייה גדולה שסובלת בעיקר מבעיות שהן מסוג אחר.

עאידה תומא סלימאן: הוועדה לקידום מעמד האישה שמה דגש על הנושא של הנשים בנגב ועל מכלול השירותים של המדינה, המונגשים והלא מונגשים, ולפעמים הלא קיימים, לנשים ערביות בדואיות ואנחנו נתמקד בזה היום, אבל קודם אני רוצה לתת לחבר הכנסת סעיד אלחרומי לפתוח באופן כללי.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

סעיד אלחרומי: סבח אל ח'יר, אלג'מיע.

סעיד אלחרומי: תודה, גברתי היושבת ראש.

סעיד אלחרומי: תודה על קיום הדיון ותודה מיוחדת גם על הטיפול בסוגיה הבדואית במהלך השנים האחרונות.

סעיד אלחרומי: אני חושב שזאת הוועדה שבה הכי הרבה נידון הנושא של האישה הבדואית, של המצוקות של החברה הבדואית בכלל וכשאנחנו מדברים על האישה הבדואית זה בעצם על מכלול הסוגיה של החברה הבדואית.

סעיד אלחרומי: גם תודתנו לחברנו טלב אבו עראר שיזם את היום הזה.

סעיד אלחרומי: אני רציתי להגיע לכאן ולפתוח את היום הזה בוועדה למעמד האישה מכיוון שאני חושב שהאישה הבדואית היא החוליה הכי חלשה בחברה הישראלית כיום.

סעיד אלחרומי: האישה, שהבית שלה נהרס מצד אחד, בכפרים הלא מוכרים, זאת האישה שאיננה מועסקת, זאת האישה שאיננה מונגשת לבריאות וגם לנושא הרווחה, למרות שיש עבודה מצוינת שעושים החברים כאן במועצות האזוריות, אבל זה לא מספיק.

סעיד אלחרומי: כשאנחנו מדברים על בריאות, גברתי היושבת ראש, אנחנו מדברים על כפרים שלמים שאין בהם סניף של קופת חולים ואין בהם טיפת חלב.

סעיד אלחרומי: אני לפחות שנה מטפל בסוגיה הזאת, אבל אנחנו נתקלים בבירוקרטיה מאוד מאוד נוקשה ובכדי להוציא נושא אחד, לפתוח סניף של קופת חולים ביישוב לא מוכר, זה עולם ומלואו, זה סיפור ארוך, מכמה משרדי הממשלה, בכדי להגיע למצב שייפתח סניף של קופת חולים.

סעיד אלחרומי: אחד המקומות שהכי מזעזעים זה יישוב שלם שנקרא אל פורעה, בנגב המזרחי, ליד ערד, שאין בו סניף של קופת חולים ואין טיפת חלב והנשים של אל פורעה נאלצות להתנייד לערד או לכסייפה בנגב.

סעיד אלחרומי: בשאר המקומות המצב הוא לא יותר טוב, אנחנו מדברים על ביר משאש, מדברים על רחמה, מדברים על חלקים גדולים מוואדי נעם.

סעיד אלחרומי: ואדי נעם, דרך אגב, זה היישוב הלא מוכר הגדול במדינה, יש בו מעל ל-15,000 תושבים וכאן אנחנו נתקלים במצוקות של החברה הישראלית.

סעיד אלחרומי: אני חושב שכל חברה, החוסן שלה נמדד באיך שהיא מתייחסת לאוכלוסיות החלשות בחברה הזאת.

סעיד אלחרומי: מדינה וחברה שאיננה יודעת לטפל ברגישות ולטפל ביסודיות במצוקות של האוכלוסיות החלשות שלה זאת מדינה חלשה.

סעיד אלחרומי: החוסן של המדינות לא נמדד בכוח צבאי ולא נמדד בעושר, אלא נמדד באיך שהעושר הזה מתחלק לכל רובדי האוכלוסייה.

סעיד אלחרומי: אנחנו היום מתחילים בוועדה הזאת, אבל יש לנו תשע ועדות במקביל, חלק במקביל, חלק יבואו אחר כך ובשעה שתיים יש לנו סיכום באודיטוריום של כל היום הזה.

סעיד אלחרומי: גם מליאת הכנסת תדון בשעה ארבע בנושא הזה ואני מאחל לכולנו יום מוצלח, יום פורה, שנצא במסקנות שאכן ידחפו קדימה את הנושאים שאנחנו מקדמים, ובמיוחד בוועדה הזאת, הרווחה והבריאות של האישה הבדואית.

סעיד אלחרומי: תודה, גברתי היושבת ראש.

עאידה תומא סלימאן: תודה תודה.

עאידה תומא סלימאן: האמת שניסיתי לעשות קצת עבודת בית לפני שהגענו לדיון הזה.

עאידה תומא סלימאן: לא כדי ללמוד מה הנושאים, כי אני כבר יודעת מה הנושאים ועשיתי סיורים, ביום חמישי שעבר הייתי צריכה להיות בעוד סיור בנגב, אבל חזרתי על הדיונים שהתקיימו בוועדה בנושאים שקשורים להנגשת שירותי רווחה ובריאות וגם חינוך ותעסוקה לנשים ערביות בדואיות.

עאידה תומא סלימאן: ראיתי שהדיון הראשון התקיים ב-15 ביולי 2015, כלומר חודש וחצי אחרי שאני התחלתי לכהן כיושבת ראש הוועדה ומאז אני בטוחה שהיו מעל ל-12 ישיבות כאלה, ביניהן גם ישיבות עם משרדים שונים, התכתבויות עם משרדים.

עאידה תומא סלימאן: הוצאתי אותן והסתכלתי עליהן, וראיתי שכאילו מבקשים מאיתנו לעבוד עבודת נמלים, כל פעם אפשר להתקדם רק אולי מילימטר אחד לכיוון שאנחנו רוצות להתקדם.

עאידה תומא סלימאן: ראיתי שעלו כמה וכמה נושאים, הייתי רוצה שהדיון היום יתמקד בהם, כדי שנוכל להתקדם עוד קצת בנושאים האלה.

עאידה תומא סלימאן: אני עדיין זוכרת את הסיפור של המשאיות והג'יפים שמנגישים את שירותי הרווחה לכפרים, הם עדיין קיימים.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שחיכיתי שנה עד שארגנו את הסיור כדי לראות במו עינינו את המשאית שמגיעה לכפר כדי להנגיש את שירותי הרווחה ואני חייבת להגיד שלמרות שקיימת המשאית, אשמח לדעת אם היה שיפור במצב של השירותים, כי אז זה לא כלל עובדות סוציאליות ערביות במשאית וזה אומר שבעצם רוב הנשים שהמשאית אמורה להנגיש להן את השירות לא יכולות באמת להשתמש בשירות עד הסוף, בגלל מחסומי שפה.

עאידה תומא סלימאן: אני אשמח גם לשמוע, מי נמצא ממשרד הרווחה היום?

עאידה תומא סלימאן: אני אשמח גם לדעת איך הולכת התכנית שמחליפה את מרכז אלואחה.

עאידה תומא סלימאן: בזמנו נסגר מרכז אלואחה והייתה תכנית של הכשרות והטמעת שירותים בתוך לשכות הרווחה, אז מה קורה איתם.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו גם נצטרך לשמוע על הבעיות של בריאות, מצב הבריאות ובריאות הנפש באופן ספציפי, כאשר אני יודעת שבאופן כללי קופות החולים לא היו מוכנות לרפורמה בבריאות הנפש ועוד יותר אפילו בנגב.

עאידה תומא סלימאן: אני אשמח לדעת מה התעדכן בנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לרשא אלעטאונה.

עאידה תומא סלימאן: אני מנסה קודם לתת לנציגי הציבור לדבר ואז אשמח לשמוע תגובות כי יכול להיות שיעלו עוד נקודות על ידי הנציגות או הנציגים שרוצים להעלות שאלות לנציגי הרשויות והמשרדים.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, רשא.

עאידה תומא סלימאן: את מאית"ך?

רשא אלעטאונה: כן, אני מעמותת אית"ך-מעכי, משפטנית.

רשא אלעטאונה: אני כבר ארבעה חודשים בתפקיד, יחסית חדשה.

עאידה תומא סלימאן: מזל טוב.

רשא אלעטאונה: בתקופה הזאת נתקלתי בכמה בעיות רק בנושא של הרווחה.

רשא אלעטאונה: אני מדברת על הרווחה בעיריית באר שבע, היה לי סיפור של מישהי שהייתה נכה בבית, בית מוזנח.

רשא אלעטאונה: ניסיתי כמעט שבועיים, שבועיים וחצי, להשיג את הרווחה.

רשא אלעטאונה: אין מענה, אין היענות, אין מענה הולם, זה פשוט - - -

עאידה תומא סלימאן: אין מענה או אין מענה הולם?

עאידה תומא סלימאן: כי יש הבדל בין שני הדברים.

רשא אלעטאונה: אז זהו.

רשא אלעטאונה: בהתחלה לא היה מענה בכלל ואחר כך המענה לא היה הולם.

רשא אלעטאונה: זה די הפריע לי ואני מצפה באמת שיהיה שינוי בזה.

עאידה תומא סלימאן: מה בדיוק הייתה הדרישה?

עאידה תומא סלימאן: להביא לה עזרה לבית?

עאידה תומא סלימאן: למה הם לא נענו?

רשא אלעטאונה: יש לה ילדים בבית.

רשא אלעטאונה: כשאני הלכתי לביקור שם והם היו יחפים בבית.

רשא אלעטאונה: היא לא יכולה להתנייד, היא צריכה עזרה בכל דבר, אז מן הסתם רווחה ברגע שהיא שומעת על סיפור כזה היא צריכה ישר לענות.

רשא אלעטאונה: דיברנו ודיברנו ודיברנו, דיברנו גם עם ראש המחוז שם ואין, לא היה מענה, זה היה לקראת הבחירות, אני חושבת, והם היו עסוקים בזה, אבל זה - - -

עאידה תומא סלימאן: הרווחה לא אמורה להיות עסוקה בבחירות.

רשא אלעטאונה: זה היה לקראת הוועדה ו – אני חושבת שזה כן די השפיע.

רשא אלעטאונה: מה שכן אני רוצה להגיד שאני מצפה שיהיה משהו, שישתנה משהו.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: מר עטייה אל אעסם, יושב ראש הכפרים הבלתי מוכרים.

עטייה אל אעסם: שלום לכולם.

עטייה אל אעסם: אני חי בכפר לא מוכר ואני יודע את המצב בכפרים הלא מוכרים.

עטייה אל אעסם: אני חושב שזו צביעות מצד המדינה לדבר על שיפור מעמד האישה הבדואית בזמן שהיא מקשה על האישה הבדואית ועל האוכלוסייה הבדואית בכל מיני דרכים.

עטייה אל אעסם: הדבר הראשון, בכפרים הלא מוכרים אין תחבורה וזה מחסום בקשר לעבודה לנשים.

עטייה אל אעסם: אין גנים וטרום חובה ל-5,000 ילדים, הם לא במסגרת והאימהות שלהם מרותקות לבית ולא עושות שום דבר.

עטייה אל אעסם: אני רוצה להגיד עוד דבר אחד.

עטייה אל אעסם: כשמדברים על שירות הרווחה, ואני לא מאשים את העובדים בשירות הרווחה, הם מנסים ככל האפשר לשפר את המצב, אבל המדיניות שהם חייבים לעמוד בכללים שלה היא קשה מאוד.

עטייה אל אעסם: הרבה מקרים, אם אני לא טועה מאות מקרים, שירות הרווחה מפנה נשים שאין לילדים שלהם אוכל, זה לא עבודה או משהו כזה, אוכל, שהמדינה הרסה להם את הבתים שלהם, מפנים אותם אלינו לעזור להם בשביל להביא להם אוכל.

עטייה אל אעסם: כשהמדינה מדברת על נשים בדואיות והולכת והורסת את הבתים של הנשים הבדואיות אז היא בעצם נתנה מכה קשה לנשים הבדואיות.

עטייה אל אעסם: המדינה צריכה להתחיל לחשוב, קודם כל לאישה צריך להיות בית, כל השירותים שכל אזרח מקבל במדינת ישראל, גם אישה בדואית צריכה לקבל אותו דבר.

עטייה אל אעסם: זה מה שחסר לנו.

עטייה אל אעסם: אני רוצה לסיים במשפט, לצערי הרב מי שאחראי עלינו, על הכפרים הלא מוכרים, על הבדואים בנגב, זה משרד החקלאות, זה לא משרד השיכון.

עטייה אל אעסם: בעניין התכנון, הבנייה, הפיתוח והכול זה משרד החקלאות והוא כנראה שם אותנו בקטגוריה של צמח או חיות.

עטייה אל אעסם: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהמשפט האחרון הוא משפט מאוד קשה.

עאידה תומא סלימאן: מאוד קשה.

עאידה תומא סלימאן: רק לאלה שהגיעו פעם ראשונה לדיונים אני רוצה להזכיר, כדי שיהיה לכם זכות דיבור ואני אדע שאתם רוצים להגיד משהו, נא להירשם אצל מנהלת הוועדה כדי שאוכל לתת לכם זכות דיבור.

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת ניבין אבו רחמון, אני שמחה שהצטרפת אלינו וכשתרצי לדבר תגידי לי.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לד"ר יהודית ברקת מקופת חולים לאומית.

עאידה תומא סלימאן: כן, גברתי.

יהודית ברקת: זו אכן ההופעה הראשונה שלי בוועדה הזאת, אבל אני רציתי בכמה מילים לתאר את הניסיונות שלנו להתמודד עם המצב הקיים ולתת במקסימום שאנחנו יכולים את השירותים הנדרשים לנשים שהן חברות אצלנו בקופת החולים.

יהודית ברקת: אז אנחנו עובדים בשני צירים.

יהודית ברקת: אל"ף, ההגעה של הנשים לסניפים קיימים בערים כמו בכסייפה, חורה, לקייה, ערוער, רהט, אבל הפואנטה היא, כי זה גם מה שהאחרים עושים, כמו שאת תיארת את המציאות הקודמת, אנחנו מאוד משתדלים להבין את המציאות הקשה ולהנגיש את השירותים.

יהודית ברקת: את דיברת קודם על הנושא של העבודה הסוציאלית, יש לנו עובד ייעודי שדובר את השפה, שייך למגזר, הוא מגיע לשטח, או שמגיעים אליו - - -

עאידה תומא סלימאן: כלומר יש לכם עובד ערבי בדואי.

יהודית ברקת: כן.

עאידה תומא סלימאן: במקום דובר את השפה ושייך, אפשר להגיד ערבי בדואי.

יהודית ברקת: טוב, את מכתיבה את הכללים.

עאידה תומא סלימאן: לא, במקום - - -

יהודית ברקת: לא ככה, פשוט אני לא רוצה גם לפגוע אז - - -

עאידה תומא סלימאן: מה לפגוע?

עאידה תומא סלימאן: בלהגיד שהוא ערבי?

עאידה תומא סלימאן: זה לא קללה, זאת זהות, נושאים אותה בגאווה.

יהודית ברקת: אוקיי.

יהודית ברקת: הפתרון ועולמות התוכן שהוא עוסק בהם, את ציינת את הנושא של בריאות הנפש, שהוא פותר בעיות ומנגיש את הנושא בצורה שגם הולמת תרבותית את הנושא, ודבר נוסף, דוגמאות נוספות, אני יכולה לתת דוגמה של איש קשיש, ללא מקרר, שהיה צריך תרופות בקירור, הוא הצליח להסדיר לוחות סלולריים מארגונים וולונטריים.

יהודית ברקת: זאת אומרת זה לא אידיאל, אבל לפחות מנסים באמצעים שקיימים לעשות.

עאידה תומא סלימאן: יש לכם חברים וחברות בקופה שהם מכפרים בלתי מוכרים?

יהודית ברקת: כן.

עאידה תומא סלימאן: ומכפרים שהם מחוץ לערים הגדולות, נכון?

יהודית ברקת: כן.

עאידה תומא סלימאן: יש לכם תחנות של קופת חולים במקומות האלה?

יהודית ברקת: בלא מוכרים אין, במוכרים יש.

יהודית ברקת: קיים את החסם של ה - - -

עאידה תומא סלימאן: בסדר, המוכרים זה מובן מאליו.

עאידה תומא סלימאן: איך מנגישים את שירותי הבריאות לחברים שלכם שנמצאים בכפרים הלא מוכרים?

יהודית ברקת: שוב, את אמרת ככה, אנחנו מגיעים, לדוגמה, לבתי ספר ולגנים בנושא של קידום בריאות, אנחנו מחסנים, אנחנו יוצאים לשטח, גם לבדיקות מעבדה, גם לחיסונים, כמו שפעת, פנאומווקס, באותה דרך נותנים את - - - דם סמוי, בדיקות מעבדה נערכות פעמיים בשבוע בשטח.

יהודית ברקת: ביקורים תכופים של רופא ואחות נעשים בשטח.

עאידה תומא סלימאן: כלומר אם אני חיה בכפר בלתי מוכר ואני בדיוק כמו שאני היום, חולה, אני יכולה להזמין רופא שיגיע אליי הביתה?

יהודית ברקת: אני לא אומר במאה אחוז, זה גם תלוי בחריפות המקרה.

יהודית ברקת: יחידות טיפולי בית.

יהודית ברקת: דיברתי על העובד הסוציאלי, דיברתי על מניעה, דיברתי על קידום בריאות, אנחנו מקיימים גם סדנאות חד פעמיות, זה כבר בתוך הסניפים, לאוכל בריא, לעולים לכיתה א', ל'חכם בשמש', צחצוח נכון.

יהודית ברקת: עשינו פעילות של הרצאה של אחת מתשע ויום למחרת הבאנו את ניידת הממוגרפיה כדי להגביר.

יהודית ברקת: זה בגדול.

יהודית ברקת: היינו שמחים מאוד אם המכשלה המנהלית הייתה מאפשרת לנו להקים סניפים בתוך היישובים.

סעיד אלחרומי: מה החסם העיקרי לפתוח סניפים?

יהודית ברקת: האישורים של המינהל.

סעיד אלחרומי: אוקיי, זה הרשות.

סעיד אלחרומי: זה בעצם המחסום והחסם העיקרי.

סעיד אלחרומי: אני חושב שאנחנו צריכים גם, לא יודע, דרכים שהן לא קונבנציונליות.

סעיד אלחרומי: יש בתי ספר בכל הכפרים הלא מוכרים היום, כמעט בכל הכפרים, באל פורעה יש שלושה בתי ספר, יש גני ילדים בכל המקומות, חוץ אולי מרחמה, עדיין אין בית ספר שם.

סעיד אלחרומי: לכן אני חושב שקופות החולים, אפשר להגיע לבתי הספר האלה, אפשר לעשות שיתוף פעולה עם משרד החינוך ועם הוועדים המקומיים ולתת את השירות שמה והמאבק מול המינהל בעצם נמשך.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, חברת הכנסת ניבין אבו רחמון.

ניבין אבו רחמון: שלום לכולם.

ניבין אבו רחמון: תודה לך, חברת הכנסת עאידה.

ניבין אבו רחמון: קודם כל אנחנו מדברים כאן על סוגיה פוליטית, על כפרים לא מוכרים.

ניבין אבו רחמון: המדינה משתמשת לרעה באי מתן שירותים ותשתיות בסיסיות כמובן כמנוף לסילוק הערבים הבדואים מאדמתם, לכן זה מונע מהם גם את השירותים החיוניים הנדרשים לקהילה הזו.

ניבין אבו רחמון: אפילו אם אנחנו מדברים כאן על שירותים של בריאות, שנמצאים במקום, ממשיכים גם עוד יותר מחסומים לבלום או לעכב את גישת הנשים למתקנים וזה נובע מבעיות שפה למשל, זמינות נמוכה של שירות ואי שביעות רצון מהשירות הזה.

ניבין אבו רחמון: זאת אומרת שהשירות הזה לא מותאם ולא מתאים לקהילה הזו.

ניבין אבו רחמון: לכן אני חושבת שאנחנו צריכים להתחיל לחשוב מאפס, להתחיל לבנות מחדש סוג של מערכת בריאות מיועדת לקהילה הזו שתהיה מיועדים לכפרים אלה, למעמד הפוליטי שלה, גם בשפה שלהם וגם משהו קרוב לעולם של הנשים האלה, גם מערכת שמתפקדת בזמנים הכי טובים לקהילה הזו.

ניבין אבו רחמון: אי אפשר להתקדם בנושא הזה בלי מעורבות מהקהילה עצמה.

ניבין אבו רחמון: אני חושבת שהתערבות של אנשי מקצוע, עובדים סוציאליים למשל, מהקהילה, זה כן עוזר לעשות את הצעד הזה, אחרת אנחנו כל פעם עושים את יום הנגב הזה ומדברים על אותה סוגיה ועל אותן בעיות ועל אותם קשיים ומחסומים שמן הסתם הם מתחילים עם המחסום הפוליטי, כי אנחנו מדברים על כפרים לא מוכרים, אבל בסופו של דבר אנחנו גם רוצים לעזור ולמצוא פתרון לאנשים האלה שלפחות יקבלו את הטיפול הבסיסי במובן החיוני והבריאותי כמו שצריך.

ניבין אבו רחמון: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה, חברת הכנסת.

עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה להגיד, אני מבקשת שתירשמו אצל המנהלת כדי שאני אדע.

עבד אלחמיד אבו רביעה: הערה בהתאם למה שהוזכר.

עאידה תומא סלימאן: מי כבודו?

עבד אלחמיד אבו רביעה: עבד אלחמיד אבו רביעה, מנהל שירותי רווחה אל קסום.

עאידה תומא סלימאן: מיד אני אפנה אליך, אבל אני רוצה להגיד הערה ואגיד אותה בערבית.

עאידה תומא סלימאן: (מדברת בערבית).

עאידה תומא סלימאן: אני אמרתי לנשים שלא יודעות להתבטא בעברית שהדיון הזה הוא בשבילן והן צריכות לבטא את הבעיות שלהן בשפה שלהן ואני מוכנה לתרגם אותן, שלא יחשבו שהשפה תהיה המחסום בדיון הזה.

עאידה תומא סלימאן: (מדברת בערבית).

עאידה תומא סלימאן: עבד אלחמיד אבו רביעה, בבקשה, אדוני.

עבד אלחמיד אבו רביעה: רק רציתי לתת הערה אחת, בשנת 2001 אמא שלי נפטרה לי בידיים בעיכוב של חצי שעה של הגעת מד"א ומשנת 2001, אני תושב היישוב מכחול, עד היום אין אפשרות כזאת.

עבד אלחמיד אבו רביעה: אני כרגע התחברתי למה שדיברו פה וזה מאוד מאוד כאב לי והחזיר אותי לטראומה שאני עברתי, שאני רץ עם אמא שלי לפגוש את האמבולנס בכניסת ערד, במרחק של 17-16 קילומטר, תוך כדי זמן כזה באמת הייתי יכול להציל אותה.

עבד אלחמיד אבו רביעה: זה משנת 2001 ואנחנו היום 2018 כמעט והיישוב מכחול אותו יישוב מכחול, לא התקדם.

עבד אלחמיד אבו רביעה: אם הייתי אומר שאני רוצה להיכנס לכסייפה, היישוב הכי קרוב, גם המכשולים שנמצאים בכביש ראשי כזה מעכבים אותי בנסיעה פשוטה.

עבד אלחמיד אבו רביעה: אז לא היה בכסייפה מגן דוד או אמבולנס שהיה יכול לתת שירות כזה.

עבד אלחמיד אבו רביעה: אני אגע אחר כך ואני אדבר על שירותי הרווחה, שאני אחראי על זה ואני יודע מה הבעיה בנגישות.

עבד אלחמיד אבו רביעה: כשאנחנו מנסים להנגיש המצב הוא לא פשוט, הוא הזוי, אבל אני מדבר כרגע מנקודת מבט שהיא כואבת לי אישית, שעדיין מלווה אותי ואני מנסה היום, גם בכובע של עובד סוציאלי, גם בכובע של מנהל שירותי הרווחה באלקסום, שהיא אחראית על 70,000, תבוא לבדוק את זה בנתונים, אף אחד לא מכיר בזה, גם משרד הפנים לא מכיר בזה, גם הרישום במועצה לא מכיר בזה, כי מתייחסים לפי הרישום.

עבד אלחמיד אבו רביעה: זה שבעה יישובים, בשביל שאני אגיע למקומות שאני צריך להגיע אליהם, זה הזוי, אני אומר לכם, זה הזוי, עם שני רכבים אני יכול לספק את כל השירותים?

עבד אלחמיד אבו רביעה: עם תקנים של 20.25 עובדים סוציאליים?

עבד אלחמיד אבו רביעה: כשמדברים על מעמד האישה ואכפת לי מזה ומעניין אותי, יש לי תכנית של 'עוצמה' ויש לי תכנית של 'נושמים', ושתי התכניות האלה פועלות.

עבד אלחמיד אבו רביעה: אין לי מוקדים באותם יישובים.

עבד אלחמיד אבו רביעה: כשמדברים על יישובים, והוא דיבר על יישובים נפלאים, ואני מגיע ואני רואה, לפעמים, אני אומר לכם בכנות יורדות לי הדמעות על המצב שנמצא ואני שותק, למה?

עבד אלחמיד אבו רביעה: כשבאה אליי אישה והיא בוכה והיא אומרת לי: הילדים שלי אתמול ישנו בבוץ, למה?

עבד אלחמיד אבו רביעה: כי הגג מטפטף בלילה ובגשם.

עבד אלחמיד אבו רביעה: האם אני צריך ברכב שלי הפרטי האישי, בשנה שעברה, להציל משפחה שהאוהל שלה נהרס?

עבד אלחמיד אבו רביעה: 11 ילדים, אבא ואמא.

עבד אלחמיד אבו רביעה: אני ועוד מישהו מעובדי המועצה הלכנו, רכב של המועצה ורכב אישי שלי, הפרטי, והלכנו והצלנו את המשפחה בלילה, החלקנו בבוץ בכדי להוציא ילדים קטינים משם, רעבים, למקום בטוח.

עבד אלחמיד אבו רביעה: האם זה תפקיד של מנהל שירותי הרווחה להתעסק בזה?

עבד אלחמיד אבו רביעה: כן, חברים, אני מתעסק בזה.

עבד אלחמיד אבו רביעה: במקום שנתעסק לפי המקצוע שלי כעובד סוציאלי ובהתאם לנהלים ובהתחשב בתרבות ומסורת, אני מתעסק בדברים אחרים.

עבד אלחמיד אבו רביעה: קטונתי, כשהוא מגיע אליי והוא מצפה ממני כעובד סוציאלי וכמנהל מחלקה לספק לו שירותים שהם לא בטווח העבודה שלי אני נענה ואני מנסה לעזור לו.

עבד אלחמיד אבו רביעה: שבע מיטות, אני פונה לספק בשעות הערב: תעשה לי טובה.

עבד אלחמיד אבו רביעה: הרי נוהלי הסיוע של הרווחה זה תהליך בירוקרטי, לפעמים זה לוקח חודש וחצי ואני פעלתי בצורה בוא נגיד טיפה לא טובה ולא נעימה, כי הספק מכיר והלך ולקח שבע מיטות בלילה והלך, רק בגלל שהגג מטפטף.

עבד אלחמיד אבו רביעה: זה חלק קטן מהמצב של היישובים והכפרים אצלנו.

עבד אלחמיד אבו רביעה: זה כואב.

עבד אלחמיד אבו רביעה: אני יכול לדבר שעה, אבל אני רוצה לצמצם.

עבד אלחמיד אבו רביעה: חברים, זה כואב.

עבד אלחמיד אבו רביעה: אני רוצה לשים את הבעיה על השולחן ולהגיד לכם, תנו לי אפשרויות.

עבד אלחמיד אבו רביעה: אני הגדלתי את המחלקה בתוך שנה, שנה ומשהו, אפילו באנרגיה סולרית, שזה לא התחום שלי, התעסקתי בזה ועסקתי בזה לאנשים שזקוקים לחשמל 24 שעות כי זה החיים והמוות שלהם.

עבד אלחמיד אבו רביעה: או שהוא הולך להשכיר בבאר שבע, ישלם 3,000 שקלים רק לשמור על נכה כזה, או מישהו שזקוק למוצרי חשמל.

עבד אלחמיד אבו רביעה: חברים, המצב לא טוב ולא פשוט ואני מדבר מתוך כאב ומהלב, ואני מצפה שתצאו היום, אולי, מהוועדה הזאת, עם משהו גם בכלל.

עבד אלחמיד אבו רביעה: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: תודה לך.

עאידה תומא סלימאן: אני מבינה את הכאב שלך, באמת.

עאידה תומא סלימאן: אני התחלתי ופתחתי בזה שאנחנו עוסקות בנושא הזה כבר שלוש שנים, מאז כניסתי לוועדה קיימנו כמה דיונים ואני יודעת כמה המצב קשה.

עאידה תומא סלימאן: אם אני לא טועה אחת התיאוריות שלומדים זה סולם מאסלו וכשאין לאנשים את החיים הבסיסיים ואין להם את הבית ואת האוכל אנחנו לא נעשה כמו מארי אנטואנט, שאמרו לה שאין להם לחם והיא אמרה להם: תנו להם ביסקוויטים.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שמה שאמרת, עם כל הכאב, מעיד על האתגרים האחרים שעומדים בפני עובדים סוציאליים ואנשים שצריכים לשרת ולספק באמת את הצרכים של האוכלוסייה, אבל אי אפשר להתעלם מהעובדה שמבלי שינוי יותר מהותי של הכרה, של מתן מקום לתושבים לחיות בחיים סדורים, העבודה שלכם תישאר כיבוי שריפות, לצערי.

סעיד אלחרומי: עבד אלחמיד, רציתי לשאול, האם יש לך מוקדי שירות בכפרים של אלקסום?

סעיד אלחרומי: למשל תראבין א-צנאע, הם אמורים להגיע לבאר שבע לקבל שירות?

סעיד אלחרומי: ודריג'את ומכחול?

סעיד אלחרומי: שעובדת סוציאלית תקבל את האנשים שם, מה מונע את זה?

סעיד אלחרומי: האם יש ומה מונע?

עבד אלחמיד אבו רביעה: תיכף אני אענה על זה.

עבד אלחמיד אבו רביעה: אני בעד הגישה שאני צריך לגשת לפונה ולא הפונה יגיע אליי, זה מה שאנחנו הולכים.

עבד אלחמיד אבו רביעה: יש מבנים רב תכליתיים שנמצאים היום באום בטין, שהם מופעלים דרך התכניות שלנו.

עבד אלחמיד אבו רביעה: יש מרכז מופת לקשישים, יש מועדוניות שם, יש פעילויות שנעשות וגם בתכניות שהעובד הסוציאלי יתחיל להתיישב שם.

עבד אלחמיד אבו רביעה: יש לנו קצת בעיות שאנחנו צריכים להתגבר עליהן, מבחינת אינטרנט, כי היום המערכת של העובד הסוציאלי ממוחשבת, כמו במרפאות, הוא צריך להיכנס ולעשות את כל העבודה.

עבד אלחמיד אבו רביעה: אני פונה היום להנגיש את השירות, גם לאום בטין ואל-סייד ודריג'את וגם לתראבין, יש לנו שם מבנה של המועצה שהוא רב תכליתי, אבל אני לוקח את החדר שלי, הקטן הזה, בשביל להנגיש את הטיפול.

עבד אלחמיד אבו רביעה: אני נגד הגישה שהמטופל יגיע אליי לקבל את השירות, אני צריך להנגיש לו את השירות.

סעיד אלחרומי: אוקיי, ולכן אני שואל, כשאישה מדריג'את רוצה ללכת לסניף רווחה, פעם בשבוע, אולי שעתיים בשבוע תשב שם עובדת סוציאלית ותקבל את האנשים, שכולם יידעו שליד בית הספר או בחדרון קטן, מישהי מקבלת אותם ביום ראשון בשעות הבוקר.

סעיד אלחרומי: ככה, לדוגמה.

עבד אלחמיד אבו רביעה: כן.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אמל אלנססרה, מנהלת עמותת סידרה.

אמל אלנססרה: שלום לכולם.

אמל אלנססרה: בוקר טוב לכולם, אהלן וסהלן, חברת הכנסת עאידה תומא, חבר הכנסת סעיד אלחרומי.

אמל אלנססרה: אני כל כך מיואשת שכל פעם רצה, יותר משלוש שנים וחצי, וכל פעם אני מדברת על אותם נושאים ואני מרגישה שהגעתי לשלב שאני לא מחדשת כלום ואתם כבר מכירים את השטח יותר טוב אפילו ממני, איך באמת אני כל פעם מדברת על הנגשת השירותים, אני מדברת על ציר אלקסום, נווה מדבר, העובדים הסוציאליים, לא מנגישים את השירותים, אף אחד לא מגיע לביקורי בית.

אמל אלנססרה: הנשים בכלל לא מודעות לכך שיש שירותי רווחה, חלק מהן, חלק גדול, שרוצות באמת להגיע, אבל בגלל התחבורה הציבורית, בגלל המחסור בשירותים, אין שום גישה אחרת.

אמל אלנססרה: אני אהבתי את הגישה, כן, הוא דיבר על סבל, הוא דיבר על חלק מהדברים שהם באחריותו וחלק שהם לא באחריותו המלאה, איך ניתן להנגיש בצורה מאפשרת, תואמת, למצבן של הנשים בחיי המדבר, במיוחד הכפרים הבלתי מוכרים.

אמל אלנססרה: לדעתי כל עוד אין הכרה אנחנו עדיין חופרים באדמה שאין בה מים, שהיא כן תואמת, שאפשר יהיה לחיות בה חיים.

אמל אלנססרה: החלום שלנו חיים בריאותיים.

אמל אלנססרה: לגבי מסגרות הבריאות, אני רואה שיש מחסור.

אמל אלנססרה: העניין זה לא מחסור, אין קיימות למסגרות בריאות.

אמל אלנססרה: חלק מהנשים בהסעה בבוקר, אנחנו הגענו באיחור, מספרת לי שהיא איבדה את הנכד שלה בגלל שהמרפאה אצלם עובדת משעה 8:00 עד 12:00, וזה מצחיק וכואב.

אמל אלנססרה: למה עובדים עד 12:00, אחרת אין שום מסגרת אחרת.

אמל אלנססרה: מגיע רופא המשפחה פעם בשבוע, שלוש פעמים הוא נעדר, פעם הוא לא נמצא בארץ, פעם אני לא יודעת איפה הוא נמצא, אין שירות בריאותי בסיסי, אני לא מדברת על שירות שהוא רופא או רופאת נשים ואני רוצה שיהיו רופאות נשים, אני רוצה שיהיו אחיות במקום אח, אני רוצה שיהיו נשים מהחברה שהן יטפלו בבעיות של הנשים.

אמל אלנססרה: אין בכלל קיימות לדבר הזה וזה מתיש.

אמל אלנססרה: זה מתיש ומתסכל.

אמל אלנססרה: לכן אני מציעה באמת להקים מוקדי שירות לנשים במקומות שלהן, להנגיש להן את הדברים הכי הכי בסיסיים.

אמל אלנססרה: איך באמת לחשוב ביחד ולעשות את הדברים האלה.

אמל אלנססרה: איך שטיפלתם פעם בתחבורה הציבורית, באמת להמציא איזה שהוא אלמנט או מנגנון שיאפשר לנשים באיזה שהיא גישה להגיע לתחבורה הציבורית ואז לממש את הרצונות שלהן ואת חיי היום יום שלהן.

אמל אלנססרה: אבל עדיין הדברים נתקעים בדברים שהם מאוד בסיסיים.

אמל אלנססרה: אם איש מקצוע שהוא מתאר את הדילמה שלו, איך אני יכולה להביא אמצעים אחרים?

אמל אלנססרה: אם איש המקצוע נתקע עם זה מה אני יכולה לעשות?

אמל אלנססרה: אמל אלנססרה, שהיא מנהלת עמותת סידרה, מאפשרת ביכולות שלה, עאידה, סעיד, אבל מעבר לזה אני אוטוטו לא יכולה, לא יכולה לנשום.

אמל אלנססרה: הנשים, גם הן לא יכולות.

אמל אלנססרה: כמה שאני מאפשרת להן להגיע, ייצוג, שהן ידברו, והן מדברות, הן לא מפחדות, וכמה פעמים הן הגיעו והסבירו והביעו, אבל עדיין אני מרגישה שהדברים זזים לאט לאט.

אמל אלנססרה: כל הכבוד שאתם שמים את הדברים על השולחן, אתם דנים בזה, וזו זכות שאנחנו דנים בזה, אבל עד מתי זה נמשך ככה?

עאידה תומא סלימאן: אמל, אני מבינה את התסכול שלך, גם אני לפעמים עומדת מול תסכול כזה וכל פעם שאני מסיירת בנגב ואני מגיעה למקומות הכי מרוחקים תמיד השאלה הראשונה שעולה לי בראש, אם למישהו בכפר הזה חס וחלילה יש התקף לב ואם מישהי כורעת ללדת, מה הם עושים?

עאידה תומא סלימאן: באמת, זה הדבר הראשון שעולה לי בראש כל פעם שאני מבקרת ואני אומרת מה הם עושים במקרים כאלה, במיוחד אם זה ביום והגברים כבר לקחו את המכוניות ויצאו לעבודה שלהם והנשים נמצאות לבד שם ומישהי צריכה ללדת.

עאידה תומא סלימאן: מה, היא צריכה להתאים את זמן הלידה שלה לחצי יום שהרופא נמצא בכפר?

עאידה תומא סלימאן: זה בלתי מתקבל על הדעת ואנחנו יודעים שאי אפשר לנהל דיונים כאלה.

עאידה תומא סלימאן: אני כל הזמן בדילמה, אמרת איש מקצוע בדילמה, עכשיו פוליטיקאית בדילמה.

עאידה תומא סלימאן: בדילמה האם באמת לחפור ולעשות את עבודת הנמלים של עוד הישג קטן ועוד דבר ועוד דבר ועוד דבר, או שוב להגיד שאי אפשר לדבר על הבעיות האלה בלי לדבר על הבעיה הפוליטית הגדולה של הכרה באזרחים שקיימים על האדמה ונמצאים, אבל לא רוצים להכיר.

עאידה תומא סלימאן: ותשתיות ושירותים, אי אפשר לספק בלי הכרה, עם כל הכבוד.

עאידה תומא סלימאן: אי אפשר, ובלי רצון פוליטי כן לשרת.

עאידה תומא סלימאן: אז אם דילמה של איש מקצוע, זו הדילמה של פוליטיקאי, לחזור כל פעם לנושא הכללי או לנסות בכל זאת להביא עוד הישג קטן ועוד הישג קטן.

עאידה תומא סלימאן: בעניין התחבורה הציבורית, תאמיני לי, בסיור הראשון של הוועדה הזו בקדנציה הראשונה, כשהגעתי גם לביקור אצלכם והגעתי לאום אל חיראן, לפני שהפכה למוקד של – ואז נאמר לי בצורה ברורה, רוצות לעבוד, אבל איך נצא מהכפר לעבודה אם האוטובוס אפילו לא עוצר בכניסה לכפר שהיא מרוחקת שני קילומטרים מהבית, אלא מושך אותנו ליישוב הבא?

עאידה תומא סלימאן: ואחר כך צריכות לחזור ברגל ולהיכנס ברגל.

עאידה תומא סלימאן: אז אני מבינה, אבל בכל זאת אנחנו רוצות לנסות ורוצים לנסות לשנות את המציאות ואני יודעת שאי אפשר להתייאש.

סעיד אלחרומי: אבל אנחנו כן התקדמנו בכמה סוגיות וצריך להזכיר את זה.

סעיד אלחרומי: בנושא התחבורה אנחנו התקדמנו.

עאידה תומא סלימאן: זה נכון.

עאידה תומא סלימאן: התחבורה הציבורית, כדאי להזכיר - - -

סעיד אלחרומי: בנושא החינוך הבלתי פורמלי, עם שרת התרבות, עם מועצת נווה מדבר לפחות, סיכמנו שבתי הספר בכפרים הלא מוכרים ייפתחו אחר הצהריים ונפעיל אותם לחינוך בלתי פורמלי ושהילדים לא יישארו שם בתוך הכפר.

סעיד אלחרומי: יש התקדמות, נכון שהיא לאט, אבל - - -

אמל אלנססרה: סעיד, זה עדיין לא התחיל.

סעיד אלחרומי: זה יתחיל אחרי הבחירות.

עאידה תומא סלימאן: זה אמור להתחיל, אבל אני יודעת שאנחנו כאילו חופרים בסלע.

סעיד אלחרומי: נכון.

עאידה תומא סלימאן: את זה צריך להגיד, אנחנו כאילו חופרים בסלע וזה קשה.

עאידה תומא סלימאן: כל דבר שאפשר להשיג, אני הייתי בישיבה לפני שבוע במשרד התחבורה עם מנכ"לית משרד התחבורה ואחד הנושאים שדיברנו עליהם זה היה התחבורה הציבורית בנגב, כולל הכפרים הבלתי מוכרים.

עאידה תומא סלימאן: עלו כל מיני רעיונות, אבל אני יודעת שאתם היום נמצאים במשרד, עושים תכנית ומביאים חוות דעת חיצונית לבדוק את האפשרות בכל זאת לרשת בכל זאת את הכבישים הראשיים בתחנות שהן מקבילות לכפרים הבלתי מוכרים.

עאידה תומא סלימאן: אז זה לא היה, אם חושבים על זה, לפני שנה או שנה וחצי.

עאידה תומא סלימאן: חלק מהצפת הנושא, אני הייתי מתה שכל פעם שאני מציפה נושא פה למחרת הייתי מקבלת את השינוי שאני רוצה, אבל לצערי זה לא קורה בצורה כזו.

עאידה תומא סלימאן: אבל אנחנו נמשיך להיאבק, זה חלק מהמאבק.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נמשיך לבדוק מה משרד התחבורה עושה עם התכנית הזו ואנחנו נמשיך לבקש ולדרוש שתהיה תחבורה ציבורית שתקל קצת.

עאידה תומא סלימאן: אבל מצד שני, קופות החולים, הגיע הזמן להשתמש בבניינים הרב תכליתיים שנמצאים.

סעיד אלחרומי: הם נמצאים.

עאידה תומא סלימאן: הם נמצאים, אני לא צריכה, כחברת כנסת, לטפל בפנייה של מישהו שהרופא מגיע פעם בשבוע ואם הוא חולה אז אין רופא לשבועיים.

עאידה תומא סלימאן: זה לא עבודה לחבר כנסת לטפל בפניות כאלה, אבל אנחנו עושים ועושות את זה כי אנשים בסופו של דבר צריכים לקבל.

עאידה תומא סלימאן: ד"ר מג'יד אלעטאונה, מנהל האגף לשירותים חברתיים, נווה מדבר.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, אדוני.

עאידה תומא סלימאן: גם אצלך היינו בביקור.

מג'יד אלעטאונה: בוקר טוב לכולם.

מג'יד אלעטאונה: אני אענה לך בהתחלה על השאלה ששאלת על השירות הנייד.

מג'יד אלעטאונה: אני לא אתבייש להגיד מאיפה זה צמח, היות שאני הוגה הרעיון ולא מישהו אחר.

מג'יד אלעטאונה: אם מישהו אחר חושב שהוא הגה את הרעיון, שיקום ויעמוד על הרגליים, זה היה רעיון שלי.

מג'יד אלעטאונה: תתפלאי לשמוע מאיפה יצא הרעיון, מתוך עיון בספרות ביהדות.

מג'יד אלעטאונה: יום אחד בקליפת אגוז אני קורא על רבי עקיבא מבקר כיתה, הוא הרגיש בחוסרו של תלמיד ואז הוא אמר: מה עם התלמיד הזה?

מג'יד אלעטאונה: אמרו לו שהוא חולה.

מג'יד אלעטאונה: עזב את הכיתה, הלך לבקרו, מצא אותו מרושל, מוזנח, השקה אותו, האכיל אותו ואז הוא אומר: ר' עקיבא, החייתני, ואז הוא אמר: כל מי שלא מבקר חולים כאילו שופך דמים.

מג'יד אלעטאונה: מהרעיון הזה אני אמרתי, ד"ר מג'יד, אם אתה לא מגיע לאחרון הצמאים או החלשים אתה עושה חטא גדול.

מג'יד אלעטאונה: לכן שירות סוציאלי נייד זו המצאה שלי, זו משאית גרמנית, ארבע על ארבע, מורכבת משני חדרים, מצוידת בלוויין של הייטק.

מג'יד אלעטאונה: מאותה משאית יכול העובד להיות מחובר לביטוח לאומי, ללשכת האם.

מג'יד אלעטאונה: יש לנו גם - - - אפשר לעשות עבודה קבוצתית עם האימהות והמטרה היא באמת להנגיש את השירות.

מג'יד אלעטאונה: בנוסף לשירות הנייד, כדי להרחיב את הרשת, הקמתי בארבעת היישובים שלנו ארבע לשכות קטנות שנקראות לשכות רווחה, ובנוסף ללשכת האם בבאר שבע שהיא גם מקבלת כל השבוע.

עאידה תומא סלימאן: אפשר לשאול על הניידת?

עאידה תומא סלימאן: אני עדיין זוכרת שבביקור שלי זו הייתה הפעם הראשונה שהניידת יורדת לשטח, כמה פעמים היא מבקרת?

מג'יד אלעטאונה: חמישה ימים בפול טיים והתפקיד שלה גם הוא לתור בכל השבטים המרוחקים, החל מבקעת באר שבע ועד אילת, זה האזור שלי הדרומי, ולתור ולאתר.

מג'יד אלעטאונה: גם העובדים שם כעובדי אינטייק, בהתחלה הוא מזהה מי המשפחה ומשם מכוונים ללשכת האם, שהיא בתוך באר שבע.

עאידה תומא סלימאן: הצלחתם לגייס עובדות סוציאליות - - -

מג'יד אלעטאונה: יש עובדות.

מג'יד אלעטאונה: ברוך ה', יש לי גם יהודיות, גם קיבוצניקיות, גם עובדות וגם - - -

עאידה תומא סלימאן: עם כל הכבוד, אני לא מדברת על היהודיות ועל הקיבוצניקיות, כבר ראיתי אותן.

מג'יד אלעטאונה: לא, יש יהודים - - -

עאידה תומא סלימאן: אפשר רק להמשיך את השאלה כדי שתוכל לענות לי?

מג'יד אלעטאונה: כן, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: האם הצלחתם לגייס עובדות סוציאליות ערביות לניידת?

מג'יד אלעטאונה: אני אומר לך חד משמעית, יש ערביות, יש בדואיות, יש יהודיות ויש קיבוצניקים.

מג'יד אלעטאונה: והיהודים שעובדים גם דוברים ערבית, עשינו להם הכשרה מיוחדת.

מג'יד אלעטאונה: לכן היום השפה הערבית במשאית מתקיימת והעובדים משתדלים לעשות את השירות הטוב ביותר.

מג'יד אלעטאונה: הבעיה זה לא זה, אלא יש בעיות אחרות שהן אולי היחידות במדינת ישראל.

מג'יד אלעטאונה: לדוגמה, הריסת בתים, ילד שאתה הורס לו, בהגדרת הקריטריון של ילד בסיכון הוא ילד בסיכון ולא ראש רשות ולא ראש ממשלה ולא שר יכול להיות – האיש בא אליי ובוכה ואומר לי: לאן אני הולך?

מג'יד אלעטאונה: אז אני נמצא בחוסר מוצא.

מג'יד אלעטאונה: דבר נוסף, אחד היישובים שנמצא על גבול מצרים, ביר הדאג', יש אנשים שאין להם תעודת זהות ולצערי שירתו בצה"ל גם, וכשאין לך תעודת זהות אתה לא יכול לקבל, לא ביטוח רפואי, לא ביטוח לאומי ולא תעסוקה, שום דבר.

מג'יד אלעטאונה: לכן אני בא ואומר איפה שתזרוק אבן בנגב אתה תיתקל בבעיה.

מג'יד אלעטאונה: הגיע הזמן שמקבלי ההחלטות ומבצעי המדיניות יעשו את הדברים שצריך.

מג'יד אלעטאונה: יחד עם זאת אני רוצה להגיד לכם ולהיות מציאותי גם, כולם דיברו על שירותי רווחה, מי שיכול להגיד מתי התחילו שירותי רווחה במגזר, שירים אצבע.

מג'יד אלעטאונה: אני הקמתי, הבדואי הראשון שהיה, השירות הסוציאלי התחיל ב-1978 בזכות הליכוד, לא בגלל שאני ליכודניק, לאחר שעלה בגין ב-77' הוא החליט להביא - - -

עאידה תומא סלימאן: בוא, בוא, אני לא רוצה לעסוק בהיסטוריה - - -

מג'יד אלעטאונה: דקה, ברשותך.

מג'יד אלעטאונה: את המארחת, אני מסיים.

מג'יד אלעטאונה: חוק הנימוס אומר לאפשר לי לסגור מעגל, לכן אני מסיים ואני - - -

עאידה תומא סלימאן: אני מודה לך על השיעור בנימוס, אבל אני מנהלת פה ועדה מאוד עניינית.

מג'יד אלעטאונה: מילה אחרונה על מעמד האישה, ברשותך.

עאידה תומא סלימאן: מאוד עניינית.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה - - -

מג'יד אלעטאונה: אני מסיים.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לדעת דברים.

מג'יד אלעטאונה: בבקשה, תשאלי.

עאידה תומא סלימאן: יותר מאשר היסטוריה אני רוצה לדעת מה קיים היום ואיזה סוג של אתגרים ובעיות עומדים בפנינו.

מג'יד אלעטאונה: אני בא ואומר, ואני רוצה להיות מציאותי, כבדואי הראשון שלמד עבודה סוציאלית, בהשוואה לעבר מותר לדבר גם על חצי הכוס.

מג'יד אלעטאונה: היום יש לנו תשע לשכות בתשע ערים, מספר העובדים הסוציאליים, בלי להגזים, מעל 120.

מג'יד אלעטאונה: נכון, חסר המון, צריך להגיע לכולם, אבל יחסית אי אפשר להגיד שהדברים האלה לא מתקיימים.

מג'יד אלעטאונה: דבר אחרון, על מעמד האישה, ברשותך, היות שאני גם מומחה למעמד האישה.

מג'יד אלעטאונה: אני חולק על סעיד במילה, ויסלח לי, אם אנחנו מדברים על מעמד האישה, ובזה אני מסיים, לאפשר לאחרים, קרו שני דברים, האישה הבדואית היום מודעת לזכויותיה יותר מאשר פעם.

מג'יד אלעטאונה: אם היא מלומדת, בזכות ההשכלה, זה כרטיס ביקור להיכנס לעולם ההישגי.

מג'יד אלעטאונה: וגם אם היא אנאלפביתית, מספיק לשבת בסלון ביתה, מחוברת לצלחות של לוויין, היא יכולה לצפות על אין סוף גילויים שיש בעולם.

מג'יד אלעטאונה: לכן בשתי הדרכים, אולי זו הסנונית המבשרת על בוא האביב בהמשך, יש הרבה צעירות שלומדות, אני גאה בזה, ועל מנת לקדם את מעמד האישה צריך לראות בגבר סוכן שינוי ולגייס אותו בפעילות הטיפולית וההסברתית ותודה רבה.

סעיד אלחרומי: בזה אנחנו חלוקים בכלל.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני לא חושבת, אני חיכיתי לראות איך זה לא מסתדר עם הדברים שאתה אמרת, אבל קודם כל אני רוצה להגיד, אמרת שהכול יחסית וזה נכון.

עאידה תומא סלימאן: הכול יחסית, אני בודקת את המצב מול המצב שאמור להיות נורמלי, אני לא משווה את המצב שלנו ללפני 30 שנה כי בינתיים אנחנו אמורים להיות – אני משווה את עצמי לאן אני צריכה להיות ולאן האישה הערבייה הבדואית צריכה להגיע וזה היחס שאני רוצה לראות.

עאידה תומא סלימאן: איפה אנחנו אמורים להיות, לא איפה היינו פעם.

עאידה תומא סלימאן: כי היינו פעם וכולם רוצים להתקדם משם.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לחנאן אלסאנע, בבקשה, גברתי.

חנאן אלסאנע: שלום, עאידה, תודה, עאידה.

חנאן אלסאנע: שלום לכולם.

חנאן אלסאנע: קודם כל אני חנאן אלסאנע, פעילה חברתית וגם מתנדבת בסידרה וגם מנהלת בחברה להגנת הטבע, מחוז דרום, ביחידה הבדואית.

חנאן אלסאנע: אני לא רוצה להתייחס לחיים של החברה הערבית הבדואית, כי כולנו, כל מי שנמצא מסביב לשולחן וכל מי שהגיע לפה, הוא בא ממניע, בגלל שהוא רוצה להיות חלק מהפתרון כי יש קשיים שהאישה הערבית בכפרים הבלתי מוכרים כן מתמודדת איתם, בכמה רמות.

חנאן אלסאנע: אבל אני כן רוצה להציע את הפתרון.

חנאן אלסאנע: החסם הראשי, אני חושבת, עאידה, ואני מאוד מסכימה איתך, שזה עניין ההכרה.

חנאן אלסאנע: זה נכון, אבל בעיניי זה לא החסם הראשי כי את החסם הזה כבר עברנו אותו כשהכירו ביישובים של מועצות אלקסום ונווה מדבר ועדיין הנשים באותם היישובים האלה, ההכרה היא רק על הנייר, עדיין הן מתמודדות עם קשיים רבים במתן זכויות בסיסיות.

חנאן אלסאנע: אנחנו מדברים על הזכות הבסיסית לבריאות ושירותי רווחה.

חנאן אלסאנע: למרות שאני יודעת טוב מאוד, מתוך הרווחה של אלקסום ושל נווה מדבר, שהם משתדלים והם מתאמצים, עם כל המשאבים שיש להם, כן לתת מתן ומענה לנשים בתוך היישובים, גם המוכרים, של אלקסום ונווה מדבר, אבל עדיין אחוז גדול של הנשים לא נהנות מהזכות הבסיסית.

חנאן אלסאנע: לדעתי, אם אני מסתכלת שנים אחורה, אני אומרת שהפתרון עדיין רחוק, אבל אם אני מסתכלת מסביב לשולחן אני יודעת שהפתרון מאוד קרוב.

חנאן אלסאנע: אני מאוד מאמינה שהגיע הזמן ש – בדרך כלל זכות לא נותנים, היא נלקחת, לוקחים את הזכות, ויש פה אנשים מסביב לשולחן שהם מקומיים ויש להם את המיומנויות ויש להם את היכולת ליזום, לצאת מפה עם המלצה להקמת ועדה מקצועית, להכין תכנית מקיפה, בדיקה ותכנית מקיפה לתת מענה לקשיים ולשירותים של הנשים בבריאות ובענייני רווחה.

חנאן אלסאנע: אני מאוד מאמינה שיש פה מי שישלים אחד את השני, את המשולש, יש את האנשים בשטח, הקהילה עצמה, הם רוצים להיות חלק, נשים, הגברים שנמצאים פה, לעמותות וארגונים, הם רוצים להיות חלק מהפתרון והם נמצאים פה, הממשלה וה - - -

עאידה תומא סלימאן: אל תעשי ככה 'ממשלה', אנחנו לא ממשלה.

עאידה תומא סלימאן: שם.

אמל אלנססרה: חנאן, סליחה, ברשותך, לא חסר תכניות, לא חסר ועדות.

חנאן אלסאנע: לא, אני אומרת שהממשלה לא רוצה להכיר, אבל יש לנו נציגות מכובדת, מתחילה ויש לה את היכולת, מר סעיד הוא מקומי ויודע לתעדף תכנית כזו.

חנאן אלסאנע: אני מאוד מאמינה ביכולת, עאידה, איימן, דב חנין.

חנאן אלסאנע: יש אנשים שממש - - -

אמל אלנססרה: מדהימים.

חנאן אלסאנע: מדהימים שכן יכולים לתמוך.

חנאן אלסאנע: אני כן ממליצה להקים את הוועדה, לבנות תכנית ולהתקדם, ואני לא רוצה רק המלצות, אנחנו באמת רוצים לתת את המענה הזה.

חנאן אלסאנע: החסם שאני רואה זה יותר הכרה באדם, באזרח הערבי הבדואי ולא ביישוב, ואני מאוד מקווה שתהיה תכנית כן להכיר באדם, באזרח הערבי הבדואי וגם באישה בתוך היישובים הלא מוכרים ולתת להם את השירותים הבסיסיים גם והזכויות האזרחיות של מדינת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: תודה, חנאן.

עאידה תומא סלימאן: בכל העניין של תכנית אני מבינה שאת מדברת על תכנית שיותר באה מהשטח, יותר באה מהצרכים והרצונות של התושבים והתושבות, יותר מאשר תכנית שפקידי ממשלה ישבו וכתבו.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שיש הרבה תכניות כאלה ואני במעקב אחרי חלק גדול מהן ולהגיד לך את האמת, אני יוצאת מדעתי בניסיון להבין באמת איך התכניות מיושמות.

עאידה תומא סלימאן: יריב מן נמצא פה והוא יודע כמה אני מנסה לעקוב אחרי התכניות שלא כל כך, לדעתי, יוצאות ליישום.

יריב מן: לא ציינת שגם סייעת לנו להביא תקציב למשרד הכלכלה, של עשרה מיליון שקל לטובת תכנית מיוחדת לעידוד תעסוקה של נשים מהחברה הבדואית בנגב.

עאידה תומא סלימאן: טוב שאתה מזכיר את זה.

עאידה תומא סלימאן: עוד יתחילו להאמין שאני ממשלה באמת, אני מצליחה להביא תקציבים וזה.

יריב מן: למה לא?

עאידה תומא סלימאן: יש כמה שנרשמו לדיון הזה, אבל אני עדיין רוצה לשמוע את הרשויות, את המשרדים, את נציגי המשרדים, כדי להבין במה התקדמנו מהדיונים הקודמים.

עאידה תומא סלימאן: כולכם כמעט הייתם אצלי בדיונים, שעקבו אחרי שירותי רווחה ושירותי הבריאות וגם שירותי התעסוקה.

עאידה תומא סלימאן: אבל אני רוצה לשמוע עוד שניים-שלושה נציגי ציבור ואז אני אעבור אליכם, אבל חבר הכנסת איימן עודה, רצית להגיד משהו.

איימן עודה: תודה, חברתי, היושבת ראש עאידה תומא.

איימן עודה: אני רוצה לברך את חברי טלב אבו עראר על יום חשוב זה.

איימן עודה: אני אדבר בערבית, אבל אשחיל כמה מילים בעברית בשביל הפרוטוקול, אז גם וגם.

איימן עודה: האמת, אני מאמין בתורת היחסות של איינשטיין, אבל יש דברים מוחלטים בחיים, אחד הדברים המוחלטים במדינה זה שהאזור המוזנח ביותר בכל המדינה זה הכפרים הבלתי מוכרים.

איימן עודה: זה מוחלט.

איימן עודה: זה לא עניין של יחס ויחסית, אלא מוחלט ממש שהאזור המוזנח ביותר, העני ביותר, בכל המדינה זה הכפרים הבלתי מוכרים בנגב.

איימן עודה: מוסכם?

איימן עודה: מוסכם.

איימן עודה: יש עוד דבר מוחלט, דרך אגב, אין נציג מהממשלה פה, וזה לא יחסי, זה אפס נציגים מהממשלה, מממשלת הליכוד יש אפס אנשים פה.

איימן עודה: זה גם דבר מוחלט.

עאידה תומא סלימאן: אתה מתכוון לחברי הכנסת.

איימן עודה: כן, חברי הכנסת בוודאי.

עאידה תומא סלימאן: אתם לא מייצגים את הממשלה, אתם מייצגים את המשרדים.

איימן עודה: וזה גם דבר מוחלט.

איימן עודה: רציתי להגיד כמה דברים.

איימן עודה: (מדבר בערבית).

איימן עודה: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: שוקראן.

עאידה תומא סלימאן: נסר אבו סריחאן, מנהל מחלקת רווחה כסייפה.

נסר אבו סריחאן: שלום לכולם.

נסר אבו סריחאן: היום אני מנהל מחלקת הרווחה בכסייפה, אבל עבדתי גם ביישובים הלא מוכרים כעובד סוציאלי שנים רבות ואני רוצה לבקש, אי אפשר להאשים את העובדים הסוציאליים ואת משרד הרווחה בכפרים הלא מוכרים, מדברים על הזנחה רבת שנים, זאת לא הזנחה רבת שנים, אני חושב שזאת המדיניות הברורה ביותר כי היא נקבעת על סמך אותן תכניות שנקבעו בשנות ה-60, בקשר לכפרים הלא מוכרים.

נסר אבו סריחאן: לאחרונה גם שמעתי ממג'יד שמאשימים אותו גם בפוסט טראומה שהילד מפתח כתוצאה מהריסת בתים, או איזה טיפול נפשי אתם עושים, חברים, העובדים שלנו חסרי אונים, כל אלה שמטפלים בכפרים הלא מוכרים.

עאידה תומא סלימאן: כשאתה אומר מאשימים, למי הכוונה שלך?

נסר אבו סריחאן: האוכלוסייה שמאשימה את העובדים הסוציאליים במשרד הרווחה בטיפול - - -

קריאה: יש ציפיות מהרווחה.

נסר אבו סריחאן: ציפיות מהרווחה בכפרים הלא מוכרים.

נסר אבו סריחאן: בכל אופן זאת הערה, יש לי גם עוד שתי הערות.

נסר אבו סריחאן: לאחרונה האישה הבדואית שותפה לקידום ושינוי רציני במעמד, ממסורת למודרנה.

נסר אבו סריחאן: יש עדיין את הבעיה של הרודנות של הגבר הבדואי, של חוסר השוויון, של השליטה, של המסורת הקשה מאוד של החברה הבדואית ובזה אנחנו דנים בחדרי חדרים בתוך הטיפול בעבודה הסוציאלית.

נסר אבו סריחאן: לאחרונה גם משרד הרווחה הנחה את העובדים הסוציאליים ועשה תכניות ברורות לגמרי לטיפול באלימות במשפחה, לטיפול בנשים מוכות, כולל הגנה וטיפול המשך.

נסר אבו סריחאן: אם אני אדבר על כסייפה, לצערי אותה עובדת סוציאלית שהוכשרה עזבה, לי בכסייפה חסרים ארבעה עובדים סוציאליים, יש תקנים, אני לא יכול לאייש כי אין לי עובדים סוציאליים ואני, ברשותכם, רוצה לקשור את זה למאבק העובדים הסוציאליים ואני רוצה את תמיכת אנשי הציבור, נציגי הציבור וחברי הכנסת.

נסר אבו סריחאן: לא ייתכן שהעובדים הסוציאליים נלחמים ובפחות תמיכה, מבחינת שכר ותנאי עבודה.

נסר אבו סריחאן: אני לא מצליח לגייס עובדים סוציאליים שיטפלו באישה המוכה, שיטפלו במשפחה שסובלת מאלימות במשפחה ואני מקווה שזה ייפתר תוך סיום המאבק של העובדים הסוציאליים.

נסר אבו סריחאן: האלימות בחברה הבדואית היא אלימות פושעת שרק מתרחבת וראינו לאחרונה את הרצח גם של הגבר והאישה, שלושה בלוד וביפיע.

נסר אבו סריחאן: בחברה הערבית זה צריך להיות טיפול מערכתי של כל מוסדות המדינה, כל המשרדים, זה לא טיפול שעובד סוציאלי בחדר טיפולים יכול לעשות.

נסר אבו סריחאן: יש גם את תופעת הנשק הבלתי חוקי, שלכל ילד בן 16 יש שני רובים בחצר.

נסר אבו סריחאן: זה גם צריך להיגמר.

נסר אבו סריחאן: אני מאמין שתוך תהליך ממושך נתחיל בחינוך, טיפול וכן למגר את תופעת האלימות, כולל שיתוף פעולה עם כל המשרדים.

עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה להגיד שאני התעכבתי בתחילת הדיון כי בדיוק הייתי בדיון בוועדת הפנים ואני מבינה מחברת הכנסת חנין שהייתה שם, עכשיו סיימתם?

עאידה תומא סלימאן: הדיון היה בנושא של פשיעה באוכלוסייה הערבית וזה חלק מהמאבק שאנחנו מובילים.

עאידה תומא סלימאן: כך שאני מבינה אותך, חוץ מזה שבוועדה הזו, בשיתוף פעולה עם ועדת הרווחה היו לנו שני דיונים בעניין תנאי ההעסקה של העובדים הסוציאליים והשביתה של העובדים הסוציאליים.

נסר אבו סריחאן: אני רק אסכם במשפט אחד, שבעצם המצוקה של נשים שסובלות מאלימות, כשהיא מגיעה למחלקת הרווחה ונפגשת עם העובדים הסוציאליים, הבעיה שלי עם נשים שלא מגיעות, בגלל מסורת, בגלל פחד, בגלל טרור, בגלל אלף ואחד הסברים - - -

עאידה תומא סלימאן: בגלל שלא קיימים הרווחה בכפר שלה או ב - - -

נסר אבו סריחאן: אבל כשהיא יוצרת קשר עם מחלקת הרווחה כן מגיעים אליה לביקורים.

עאידה תומא סלימאן: כן, אבל עד שהיא תוכל.

נסר אבו סריחאן: אז תודה על הדיון.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאתם נמצאים בחזית, את זה אמרתי כמה פעמים, אני לא חושבת שהחברה מאשימה אתכם במצב, אבל החברה, ככל חברה מוחלשת, יש לה ציפיות ויש לה ציפיות במיוחד ממי שהיא רואה אצלם את הכוח.

עאידה תומא סלימאן: אתם גם המשכילים, אתם גם נמצאים בעמדות של ניהול הרווחה, וזה טבעי שתהיה להם ציפייה.

עאידה תומא סלימאן: לא טבעי ששולחים אתכם להיות בפרונט, בקדימה, מבלי לתת לכם את הכלים המתאימים, וזה מה שקורה עם העובדים הסוציאליים, שאתם בעימות הראשוני עם הציבור, אבל אין לכם את המכלול הכלים שיכולים לענות על הצרכים שעולים ומתגברים שוב ושוב.

עאידה תומא סלימאן: אני לא חושבת שהחברה מאשימה אתכם במצב, אבל לחברה יש ציפייה לפתרונות.

עאידה תומא סלימאן: זה בדיוק כמו שבאים אלינו כח"כים ואומרים לנו: מה אתם עושים?

עאידה תומא סלימאן: אתם אשמים, אתם לא מצליחים לעשות.

עאידה תומא סלימאן: זה כמעט אותו דבר.

עאידה תומא סלימאן: עאישה זואדנה, מאג'יק.

עאידה תומא סלימאן: עאישה תדבר בערבית.

עאידה תומא סלימאן: עאישה זואדנה היא מכפר בלתי מוכר ליד רהט וזו אחת הבעיות, כל פעם שהיא רוצה להסביר לאנשים איפה היא נמצאת היא מתקשה להסביר והם מתקשים להבין.

עאידה תומא סלימאן: היא לא מקבלת מכתבים והדואר לא מגיע לכפר והשירותים לא מגיעים לכפר.

עאישה זואדנה: (מדברת בערבית).

עאידה תומא סלימאן: (מתרגמת את הדברים): אני בחרתי לדבר בערבית לא בגלל שאני לא יודעת לדבר בעברית, אלא כי אני חושבת שהדיבור בערבית פה יש בו אמירה שהייתי רוצה להביא אותה.

עאידה תומא סלימאן: אם אמא שלי צריכה להגיע לביטוח לאומי אני צריכה לקחת יום חופש מהעבודה כדי להתלוות אליה, כדי להסביר לה על מה היא בדיוק חותמת ועל איזה מסמכים מחתימים אותה, כי היא לא יודעת את השפה.

עאידה תומא סלימאן: השפה כאחד המכשולים שהיא מדברת עליהם.

עאידה תומא סלימאן: המקרה של אמא שלי זה לא מקרה יחיד וזה לא המקרה הפרטי שלה, אלא יש הרבה נשים.

עאידה תומא סלימאן: היא בגיל 59 ויש הרבה נשים, גם בגיל שלה וגם צעירות יותר, שלא ממשיכות את הלימודים שלהם ולא יודעות את השפה העברית.

עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה להגיד שהתקיים מאבק די עיקש בתקופה האחרונה של כמה חברי כנסת כדי להחזיר את התקציב של שני מיליון שקל שמשרד החינוך לא יכול היה לשלם באותו שלב - - -

סעיד אלחרומי: מתוך 60 מיליארד.

עאישה זואדנה: (מדברת בערבית).

עאידה תומא סלימאן: (מתרגמת את הדברים): מתוך 60 מיליארד לא מצאו שני מיליון לכיתות ללימודי מבוגרים והצלחנו לאחרונה להשיג את הסכום הזה, רק צריך להבין שבמקום להגדיל את הסכום הזה אנחנו צריכים להיאבק שהסכום יישאר.

עאישה זואדנה: (מדברת בערבית).

עאישה זואדנה: את רוצה שאני אתרגם?

עאידה תומא סלימאן: היית עושה את זה מהתחלה, אני בקושי מדברת.

עאידה תומא סלימאן: את ראית שאני בקושי מדברת.

עאישה זואדנה: תרגישי טוב, קודם כל.

עאישה זואדנה: זה בדיוק מביא אותי למקום הזה שאמא שלי מרגישה שהיא בלתי נראית וזה גם מביא אותי למקום הזה שאנחנו בכפרים הבלתי מוכרים.

עאישה זואדנה: אם אני פותחת שיחה עם אמא בנושא הזה אז היא אומרת לי: תגידי, עאישה, את רצינית?

עאישה זואדנה: אני הולכת לממשלה הזאת שהורסת לי את הבית, היא באמת תיקח אחריות על הרגשות שלי שאני הולכת לרופאה שלי ולא מצליחה להסביר את עצמי ואני נראית כמו מטומטמת שם?

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאישה זואדנה: זה מה שהיא מרגישה.

עאישה זואדנה: לי מאוד חשוב להגיד שזה לא מתקבל על הדעת שמתייחסים לנשים בדואיות, שיש להן גם מגבלה של שפה, כאילו שהן לא נמצאות, הם יותר הופכים - - -

עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה להגיד משהו.

עאידה תומא סלימאן: ניתנה לך הזדמנות, ולא כל יום זה ניתן לך, להגיע לכנסת ולהביע את הבעיות.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שעניין השפה הובן.

עאישה זואדנה: הובן?

עאישה זואדנה: מעולה.

עאישה זואדנה: עכשיו, עוד משהו.

עאידה תומא סלימאן: יש לך דקה להעלות עוד בעיה באופן מרוכז.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

עאישה זואדנה: לנשים הבדואיות אין באמת מסגרות שהן של תרבות ופנאי.

עאישה זואדנה: מה שזה אומר, שלאמא שלי אין תעסוקה משעה שמונה עד שאני מגיעה והיא מתעסקת בי.

עאישה זואדנה: צריך שיהיה שם משהו שאמא שלי באמת תלך ומשהו שהוא מותאם תרבותית לאמא שלי ולכל הנשים שנמצאות כאן בלי כלום.

עאישה זואדנה: ועוד בעיה שאני מעלה, אנחנו הופכים ליותר טכנולוגיים, אבל עד שאמא וכל הנשים בגיל הזה יבינו איך מבחינה טכנולוגית הן יכולות ללכת למשרד הפנים ולרשום את המספר ולקבל את התור שלהן, אז יש לנו זמן לזה.

עאישה זואדנה: אז מה שאני מבקשת, שבאמת יהיו תקציבים כדי ללכת איתם קצת קדימה עם הנשים שנמצאות במקום הזה ולא שאנחנו נהיה המקום הזה של מתרגם ומלווה.

עאישה זואדנה: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: מרואן אבו בריח'.

עאידה תומא סלימאן: סניף עדאללה בנגב.

מרואן אבו בריח': כן, שוקראן, עאידה, בוקר טוב.

מרואן אבו בריח': סבח אל ח'יר לכולם, סבח אל ח'יר, פאנל נכבד, בוקר טוב.

מרואן אבו בריח': אני רוצה לעמוד על שתי נקודות מרכזיות בקצרה, אני לא רוצה להרחיב יותר מדי.

מרואן אבו בריח': אני אתחיל בנתון שכולנו יודעים, שעל פי נתוני משרד הבריאות שיעור תמותת הילדים בכפרים בנגב, במיוחד הלא מוכרים, הם הגבוהים בישראל.

מרואן אבו בריח': זה דבר שכולנו יודעים, דבר שמשרד הבריאות - - -

עאידה תומא סלימאן: זה כפול שלוש, עד כמה שזכור לי.

מרואן אבו בריח': נכון מאוד, עם זאת אנחנו מוצאים עד היום, 2018, כ-30 כפרים לא מוכרים שבהם מתגוררים אלפי תושבים בנגב ואי אפשר לקבל שירותי רפואה בסיסיים.

מרואן אבו בריח': על מנת לקבל טיפול במרפאות לאם וילד למשל, או בטיפות חלב, נאלצות נשים רבות לצאת מהיישוב שבו הן מתגוררות ולחפש אמצעי בכדי להגיע ליישוב הקרוב.

מרואן אבו בריח': לפעמים זה לוקח 40 דקות, אין תחבורה ציבורית, אין כבישי גישה, והדבר הופך לסיוט.

מרואן אבו בריח': אז מכאן אני יכול להגיד שמשרד הבריאות מפר את חוק יסוד כבוד האדם וחירותו, המגן על זכותו של כל אדם לחיים כיוון ששירותי רפואה מונעת מיועדים לא רק להבטיח תנאי חיים טובים יותר, אלא גם לספק תנאי מינימום ולהגן על חייהם של נשים וילדים.

מרואן אבו בריח': נקודה שנייה זו בעיה שאנחנו צריכים לחשוב עליה ולנסות למצוא פתרון איך אנחנו יכולים להוביל לפתרון.

מרואן אבו בריח': אחת הבעיות זה האוכלוסייה של הכפרים הלא מוכרים בנגב, משפחות רבות עם ילדים עם צרכים מיוחדים.

מרואן אבו בריח': הילדים עם הצרכים המיוחדים, חלק מהם, באחת הפניות שקיבלתי לאחרונה, בבית אחד יש ארבעה ילדים עם מחלת CP.

מרואן אבו בריח': מחלת CP, אם לא מכירים, זה ילדים עם צרכים מיוחדים שצריך להאכיל אותם דרך צינור.

מרואן אבו בריח': כדי להאכיל ילד דרך צינור נדרש חיבור קבוע לחשמל.

מרואן אבו בריח': בימים שאין חיבור קבוע לחשמל והלוחות הסולריים לא תקינים צריכים למצוא דרך כדי להגיע לכפר קרוב או ליישוב קרוב ולקבל שירות במרפאה הכי קרובה.

מרואן אבו בריח': לדוגמה, המשפחה הזאת צריכה לפחות 40 דקות.

מרואן אבו בריח': אני הייתי אצלם בכפר, לקח לי 40 דקות מהכביש הראשי להגיע אליהם הביתה.

מרואן אבו בריח': 40 דקות נסיעה.

מרואן אבו בריח': האמא בבית, אין גבר בבית, אין רכב בבית שיוביל אותה, אין לה דרך, זה הופך סיוט וטראומה של ממש להוביל את הילד ברגע שאין חשמל ליישוב הקרוב.

עאידה תומא סלימאן: גם צריך לזכור, כאמא אני עכשיו אולי אשים לב לדברים נוספים, ואני טיפלתי במקרים כאלה, שאם חס וחלילה אחד הילדים צריך להיות בבית חולים האמא צריכה להיות איתו ואז שלושה הילדים שבבית, אין מי שיטפל בהם.

עאידה תומא סלימאן: אני מכירה מקרים שבהם האישה בחורף, בגלל שאין לה חשמל מהלוחות הסולריים, היא עוברת לסורוקה ומתאשפזת בעל כורחה, היא והילד, כדי להתחבר לחשמל ולהצליח להמשיך את הטיפול לילד.

מרואן אבו בריח': נכון מאוד.

עאידה תומא סלימאן: זה אחד המקרים שאני במעקב.

מרואן אבו בריח': באמת זה אחד המקרים במשפחה הזאת, אלה מספר בתים, ארבע משפחות, קרובי משפחה, שגרים אחד ליד השני ואם משפחה אחת צריכה לצאת עם הילד צריך לדאוג שמישהו יישאר באמת עם שאר הילדים בבית.

מרואן אבו בריח': זו נקודה שצריך לשים דגש עליה, צריך לשים לב יותר, לראות באמת איך אנחנו יכולים, אוכלוסייה עם אלפי אנשים, איך אנחנו יכולים למצוא פתרון לילדים עם הצרכים המיוחדים.

מרואן אבו בריח': זה אל"ף.

מרואן אבו בריח': בי"ת, יש מספר מרפאות בנגב, מספר מרפאות של טיפות חלב והן מספקות שירותי בריאות, לא רק טיפות חלב, הבעיה זה כמו לסמן וי.

מרואן אבו בריח': יש מרפאה, יש מרפאה בוואדי נעם, המרפאה הזאת עובדת כמה שעות, היא עובדת שעתיים ויום אחד בשבוע.

צביה ירדן: סליחה, המרפאה הזאת עובדת יומיים בשבוע על מספר מאוד נמוך של תינוקות.

מרואן אבו בריח': היא עובדת פעמיים בשבוע.

צביה ירדן: אני מבקשת לדייק.

מרואן אבו בריח': אם עכשיו תפתחי את האתר שלכם בכללית - - -

צביה ירדן: אני לא מכללית, אני משרד הבריאות.

מרואן אבו בריח': אז משרד הבריאות, אני יכול לענות לך.

מרואן אבו בריח': אם תפתחי את אתר כללית הוא יציג שזה עובד יום אחד בשעתיים - - -

צביה ירדן: ממש לא.

צביה ירדן: אני ביקרתי שם, אני יודעת בדיוק - - -

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת, תהיה לך הזדמנות לענות.

צביה ירדן: לא, צריך לדייק בפרטים.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת לא לקיים דיאלוג בתוך הדיון, תרשמו את כל ההערות שיש לכם על הדברים שעולים, שאתם חושבים שהם לא מדויקים, ותענו להם.

עאידה תומא סלימאן: אני שומרת לכם את חצי השעה האחרונה.

מרואן אבו בריח': אני נמצא בשטח באופן יומיומי ובקשר עם התושבים באופן יומיומי ואתמול ביקרתי ושלשום ביקרתי ואני נמצא באופן שבועי ואני אומר, לדוגמה ואדי נעם, המרפאה הזאת עובדת יום בשבוע שעתיים באותו יום.

מרואן אבו בריח': צריך לדעת ולהקים צוות שיפקח על פעילות המרפאות בכפרים האלה, כמה שעות הן עובדות וכמה ימים והאם הצוות הזה מספק את השירות לכלל התושבים שנמצאים בתוך הכפר.

מרואן אבו בריח': זה אחת.

מרואן אבו בריח': שתיים, האם למשרד הבריאות יש לוח זמנים או תכנית מפורטת למצוא פתרון לסוגיה הזאת של המרפאות ושירותי הבריאות בכפרים הלא מוכרים בנגב.

מרואן אבו בריח': אנחנו מדברים על אלפי אנשים.

מרואן אבו בריח': לפי דעתי צריך להקים ועדה, לפקח - - -

קריאה: עוד ועדה?

מרואן אבו בריח': עוד ועדה שתפקח על הנושא הזה.

קריאה: אולי במקום הכסף של הוועדה נשלם לעוד אחות.

מרואן אבו בריח': אני רוצה לסיים ולומר שהרבה נשים בכפרים הלא מוכרים שאני פוגש באופן שבועי, באופן קבוע, אומרות לי רק דבר אחד, אף אחד לא סופר אותנו ואף אחד לא רואה אותנו.

מרואן אבו בריח': אני חושב שזה דבר שצריך לעמוד עליו היטב ולהתמקד בו להרבה זמן.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שימים כאלה גם נותנים לנשים הנפלאות שנמצאות פה לראות שיש מי שסופר אותן ויש מי שדואג להן.

עאידה תומא סלימאן: נכון שלא תמיד מצליח להביא בדיוק את מה שהן חושבות, אבל יש מי שדואג.

סעיד אלחרומי: אין ספק.

עאידה תומא סלימאן: כמה מילים לפני שאתה עוזב אותנו.

סעיד אלחרומי: כן.

סעיד אלחרומי: תודה, גברתי היושבת ראש.

סעיד אלחרומי: אני הקשבתי בקשב רב לכל האנשים שהעלו סוגיות מאוד חשובות, אבל אנחנו קיימנו את הוועדה היום לטפל בשתי סוגיות ממוקדות, נושא הרווחה ונושא הבריאות, ולכן אני אתמקד בהן.

סעיד אלחרומי: אני הייתי ממליץ, גברתי היושבת ראש, שמסקנות מישיבת היום, אחת בנושא הרווחה, אנחנו צריכים למפות את זה כמה שיותר מהר, בתוך שבועיים מקסימום.

סעיד אלחרומי: האם אלקסום ונווה מדבר מתוקצבים לפי מספר התושבים שהם באמת בפועל נותנים להם שירות?

סעיד אלחרומי: וזאת בעיה רצינית.

עאידה תומא סלימאן: אני כבר יכולה לענות לך, לא.

סעיד אלחרומי: אני רוצה לקבל את זה באופן רשמי בכדי שאנחנו נתקדם הלאה בנושא הזה.

סעיד אלחרומי: אני מכיר את זה מעבודתי הקודמת, מהגלגול הקודם שלי כראש רשות וכמי שטיפל בנווה מדבר.

סעיד אלחרומי: הנושא השני בנושא הרווחה זה הנגשת השירות.

סעיד אלחרומי: עבד אלחמיד, אני אומר לך, כראש רשות אני מכיר איך עושים את זה, אפשר לעשות מוקד שירות באלסייד, אפשר לעשות בתראבין אל-צנאע, אפשר לעשות מוקד שירות בכל יישוב ותתאמצו ואם צריך שנעשה את זה מול ראש המועצה אנחנו נלחץ על הדוושה שם בכיוון הזה.

סעיד אלחרומי: אותו דבר בקשר לנווה מדבר.

סעיד אלחרומי: הסוגיה השנייה זה קופות חולים.

סעיד אלחרומי: גברתי היושבת ראש, שמעתי נציגה של לאומית כאן, אני מציע לך ממש ללכת לכיוון של אל פורעה עכשיו.

סעיד אלחרומי: באל פורעה אין קופת חולים בכלל, יושבים פה גם נציגי המשרדים הממשלתיים, אם יש בירוקרטיה מסוימת בואו נשים את זה על השולחן כמה שיותר מהר לסיים את זה ולהשתמש במוסדות ציבור שכבר נמצאים שם בכפרים האלה.

סעיד אלחרומי: יש מוסדות ציבור שכבר נמצאים ואפשר לעשות שילוב של החדרון הזה והחדר הזה של הרווחה ושל הבריאות, ביחד.

סעיד אלחרומי: אנחנו במצב חירום.

סעיד אלחרומי: רבותיי, אנחנו לא במצב רגיל נורמלי, אנחנו במצב חירום, בואו נתקדם עם זה.

סעיד אלחרומי: ואני אומר לכם, גברתי היושבת ראש, כשאנחנו נפתח את בתי הספר אחר הצהריים לפעילות בלתי פורמלית, וזה כבר עבר את האישור הראשוני, אנחנו כבר נהיה במקום אחר כי גם רווחה וגם בריאות אפשר לשלב שם.

סעיד אלחרומי: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה, לפני שאתה יוצא, בסיור שהתקיים ב-2016 וביקרתי בו בנווה מדבר, נאמר לי שלשכת הרווחה נותנת שירותים, או המועצה נותנת שירותים לכ-40,000 תושבים, 23,000 מהם מכפרים מוכרים והשאר מהכפרים הבלתי מוכרים, אבל מקבלת תקצוב רק על כ-6,000 איש.

עאידה תומא סלימאן: ואז אני פניתי, יש בעיה בכל העניין של הרישום, אבל מצד שני אני גם פניתי לשר הרווחה וביקשתי קודם כל תקצוב דיפרנציאלי בעניין, במיוחד שרוב הרשויות המקומיות או התושבים בנגב הם במצב סוציואקונומי נמוך וכל העניין של גם מצ'ינג וגם תקצוב הוא בעייתי ביותר.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן, אם יש תכניות במשרד החקלאות שקשורות, ואני דיברתי על זה גם בעניין גני ילדים, שבמקום להגיד שמעונות היום ריקים ואני הסברתי למה הם יכולים להיות ריקים, לסבסד את העלות של השהייה של הילדים כך שלאמא יהיה לה טעם אמיתי בלצאת לעבוד, ואני חושבת שהגיע הזמן לקחת צעדים בלתי רגילים כדי לפתור את הנושא.

עבד אלחמיד אבו רביעה: אני חייב להגיד משהו לסעיד, ברשותך.

עאידה תומא סלימאן: סעיד יוצא.

עאידה תומא סלימאן: אני קודם כל רוצה להסביר, יש יום מלא ועמוס בדיונים בכל מיני ועדות וחלק מחברי הכנסת, אנחנו חילקנו את עצמנו בכל הוועדות.

עאידה תומא סלימאן: אבל כל מה שתגידו יועבר הלאה.

עבד אלחמיד אבו רביעה: רק בעניין המלצות אני אבקש דבר אחד.

עאידה תומא סלימאן: המלצות לקראת הסוף.

עבד אלחמיד אבו רביעה: כי אני חייב גם לצאת לוועדה שנייה.

עאידה תומא סלימאן: אז מה?

עאידה תומא סלימאן: אני בסוף אמליץ לבד?

עאידה תומא סלימאן: יאללה, בבקשה.

עבד אלחמיד אבו רביעה: אני אומר, כשדיברו, והוא במיוחד דיבר על תקציב ומשאבים, אני אומר לכם שזה ממש טיפה בים, מה שאנחנו מקבלים היום לאור המצב.

עבד אלחמיד אבו רביעה: אני אומר את זה בכנות, שמישהו מסביב לשולחן יעמוד ויגיד לי תכניות, תכניות אצלי.

עבד אלחמיד אבו רביעה: תכניות מגרה לא חסר לי, רק תנו לי תקציבים ומשאבים ויראו.

עבד אלחמיד אבו רביעה: ואני לא רוצה מטעמי מקצוע לדבר על התכניות הכי סודיות שאנחנו עושים במחלקה שלנו, שפיתחנו אותן, שנמצאות.

עבד אלחמיד אבו רביעה: ממש אני לא רוצה לדבר - - -

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, הבנתי.

עבד אלחמיד אבו רביעה: אני רק רוצה משפט אחד להגיד.

עבד אלחמיד אבו רביעה: יריב, אתה היית אצלי בביקור ביום חמישי, אתה ומרים בן עטר.

עבד אלחמיד אבו רביעה: התרגשנו כשאישה בת 52, חד הורית, אומרת שבזכות הטיול פעם ראשונה היא רואה את הים.

עבד אלחמיד אבו רביעה: זה משדר כבר את כל הכאב.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לאחרונה מהתושבים לדבר, כי אני חייבת לקבל תשובות מהמשרדים.

עאידה תומא סלימאן: תריאק אבו זייד מכפר קסום.

עאידה תומא סלימאן: אני אבקש, תנסו לאתגר ולהעלות את הסוגיות, אל תדברו בכללי, תעלו סוגיות שאפשר לספק להן פתרונות.

עאידה תומא סלימאן: תפאדללי, תריאק.

תריאק אבו זייד: סבח אל ח'יר לכולם.

תריאק אבו זייד: אני תריאק אבו זייד, אני לא מהתושבים הלא מוכרים, אני מכפר קאסם, מהמשולש.

תריאק אבו זייד: באמת התלבטתי אם לדבר בערבית או בעברית, אבל החלטתי בסוף לקצר את הדרך ולדבר בעברית.

תריאק אבו זייד: אני בדואית, פליטה, הסבים שלי מהנגב.

תריאק אבו זייד: היום הזדהיתי איתם, אני באה משלושה כובעים, אני אישה, בגלל זה אני פה, בדואית וגם מורה לאזרחות ומדריכה לאזרחות בכל המרכז.

תריאק אבו זייד: אני מתחברת למה שנאמר פה על ידי חבר הכנסת איימן, העניין הזה הוא לא רק העניין של הנשים הבדואיות או רק הכפרים הלא מוכרים, או הנגב.

תריאק אבו זייד: בשנה שעברה יזמתי סיור כזה עם כל מורי אזרחות מהצפון והמרכז ומהשולחן הזה אני פונה לכל החברה הערבית, שמה שעבר עליי באותו יום עם המורים, הם שומעים על הכפרים הלא מוכרים, אבל לא יודעים מה זה כפר לא מוכר.

תריאק אבו זייד: בגלל זה אני חושבת שכל מי שנמצא פה, שיפיצו וידרשו, שידרשו עם כל האנשים שמחוץ לחברה הערבית.

תריאק אבו זייד: זה לא עניין (מדברת בערבית).

עאידה תומא סלימאן: את אומרת שהציבור צריך לבקר כדי להבין מה הבעיות ולדעת מקרוב.

תריאק אבו זייד: כן.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להתחיל לקבל תשובות.

עאידה תומא סלימאן: מרים בן עטר, מנהלת נפה במשרד הרווחה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שעלו פה טענות גם של מנהלי הלשכות ואת יודעת שאני טיפלתי באופן ישיר בנושא הזה כבר תקופה.

עאידה תומא סלימאן: את יכולה לחדש לנו משהו בגישה או במדיניות של המשרד, שהשתנה?

עאידה תומא סלימאן: מה הקשיים העיקריים ואיך אתם מנסים לפתור אותם?

מרים בן עטר: קודם כל אני אתחיל בנימה אישית.

מרים בן עטר: אני לא הייתי אמורה להיות פה היום, אמור היה להיות מפקח בדואי במשרד, חאלד אזברגה, הוא לא נמצא פה בגלל טרגדיה אישית שקשורה למה שדיברתם, לתופעות של אלימות.

עאידה תומא סלימאן: בלוד?

מרים בן עטר: כן.

מרים בן עטר: אני מוכרחה להגיד שהאירוע הזה, כשהוא נוגע מאוד קרוב למישהו שמאוד מעריכים אותו ומאוד אוהבים אותו, הוא השותף שלי לעבודה כבר כמעט חמש שנים, מאוד קשה להתמודד עם המציאות הזאת.

מרים בן עטר: אבל אני שמה את זה בסוגריים.

מרים בן עטר: מה התחדש אצלנו?

מרים בן עטר: אני חושבת שבשנים האחרונות מאז מתן החלטות הממשלה ותקציבים מיוחדים לרשויות הבדואיות אנחנו התחלנו מסע משותף, ואני אומרת משותף כי משרד הרווחה לא מכתיב אותו, אלא עובד ביחד ובשיתוף פעולה עם מנהלי המחלקות ויש לנו תשעה מנהלי מחלקות שעוסקים פה ונותנים כל מה שהם מסוגלים לתת, שקובעים לנו מה הן התכניות המתאימות הרצויות להם כדי לקדם את האוכלוסייה שבאחריותם.

מרים בן עטר: אני רוצה להגיד משהו, בשולי הדברים קודם כל, כי נאמר פה הרבה על התקצוב הלא מתאים או לא הולם, אז במשרד הרווחה לא חיכינו לדיונים האלה, התקציבים שמגיעים לרשויות, לשתי המועצות האזוריות, הם בהתחשב ב-50,000 תושבים בכל אחת מהן.

מרים בן עטר: גם בתקינה שהמועצות האזוריות מקבלות יש תוספות, יש את המפתח הרגיל ויש תוספת קטנה ובעזרת תכניות ייחודיות אנחנו מצליחים להגדיל בצורה משמעותית את התקינה של אותן רשויות כדי שיהיה יותר כוח אדם.

מרים בן עטר: סוגיה של כוח אדם היא סוגיה כואבת, נורא נכון להגיד שחשוב שתבוא רופאה או אחות מהחברה לטפל, לסייע, אבל אנחנו מתקשים למצוא גם את העובדות הסוציאליות או את העובדים הסוציאליים של החברה שיהיו.

מרים בן עטר: יש לנו הרבה סיוע מהצפון, אני מוכרחה להגיד, וזה סיוע שהוא טוב, כי הוא בשפה, אבל הוא לא טוב בהקשר של לא מכירים ולא נשארים.

עאידה תומא סלימאן: סליחה, אני בזמנו העליתי את הרעיון של להכין ולהכשיר צוותים, גם כעובדים סוציאליים, אפשר לקחת - - -

מרים בן עטר: אז אני אגע בזה.

עאידה תומא סלימאן: שנייה.

עאידה תומא סלימאן: גם כעובדים סוציאליים, אבל גם בתפקיד מגשרות.

עאידה תומא סלימאן: מגשרות, דבר שעשה המשרד בזמנו עם האזרחים שהגיעו מאתיופיה.

עאידה תומא סלימאן: היו מגשרות חברתיות, כלומר שהן יותר קהילתיות, שיש להן את היסודות העיקריים, הכשרה של שנה ואז הן יוצאות לשטח.

עאידה תומא סלימאן: זה גם מתגבר את הכוחות שאתם לא מצליחים להגיע לכפרים הבלתי מוכרים, כל העובדים הסוציאליים להגיע לשם.

עאידה תומא סלימאן: אז מגשרות יכולות להיות שם.

עאידה תומא סלימאן: נעשה משהו בזה?

מרים בן עטר: יש תכניות של הרשויות, לפחות שמכשירות ומעצימות נשים בציפייה ובתקווה שהן גם יהיו מגשרות.

עאידה תומא סלימאן: לא, סליחה, שנייה.

עאידה תומא סלימאן: כדי שלא נשב בעוד שנתיים אני רוצה תשובות יותר קונקרטיות.

עאידה תומא סלימאן: יש תכנית שיש בה תקציבים לעידוד תעסוקת נשים ערביות בדואיות, שאני יודעת שחלק מהדברים שנעשים זה הכשרת אחיות.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, יש את התכנית של האחיות, יש לנו בעיה של מחסור בעובדות סוציאליות, יש מחסור במגשרות.

מרים בן עטר: נכון.

עאידה תומא סלימאן: אני לא מדברת על זה שאיזה לשכה עושה העצמה בתקווה שאולי יהיו מגשרות, אני מדברת על תכנית סדורה של המשרד, תכנית בנויה מהתחלה שמגייסים לה ומקבלים את הכסף עבור תעסוקת נשים, לוקחים אותו לתכנית הזו, עושים שתי ציפורים באבן אחת, גם תעסוקה וגם שירותי רווחה.

עאידה תומא סלימאן: אני דיברתי על זה כמגשרות ברווחה, מגשרות בבריאות, מה קורה עם זה?

צביה ירדן: מגשרות בבריאות יש.

מג'יד אלעטאונה: אני יכול להתייחס לזה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה תשובה רשמית של המשרד.

מרים בן עטר: אני אתן תשובה.

מרים בן עטר: קודם כל בהקשר לעובדים הסוציאליים, התחילו מגעים עם ספיר, עם האוניברסיטה בבן גוריון ועם עמותת ריאן כדי לאתר נשים וגברים מהחברה שמעוניינים ורוצים ללמוד עבודה סוציאלית ולבנות להם מסלול הכשרה ייחודי כי יש לנו איזה שהיא בעיה - - -

עאידה תומא סלימאן: כשאת אומרת 'התחילו קשרים', מתי?

עאידה תומא סלימאן: מה?

יריב מן: סליחה, זה לא בתחום של משרד הרווחה, הנושא הזה, כבוד ראש הוועדה.

יריב מן: אנחנו מקדמים תכנית שנקראת 'שער לאקדמיה' עם המל"ג שבראשה עומדת פרופ' מונא, שכחתי את שמה, יש 200 מיליון שקל לעידוד צעירים מהחברה הבדואית להיכנס למוסדות הלימוד בדרום, לחמישה מוסדות לימוד.

יריב מן: התחום של עבודה סוציאלית הוא התחום עם התעדוף הראשון כולל נושאים שקשורים לפסיכולוגיה רגישת תרבות, כולל קלינאות תקשורת, כל מקצועות הטיפול מקבלים קדימות ראשונה.

יריב מן: מכללת אחווה פותחת עכשיו מסלול לנושא של פסיכולוגיה רגישת תרבות כי אין לנו פסיכולוגים דוברי ערבית בכלל בדרום.

יריב מן: משרד הרווחה יכול להעלות את הצורך, אבל הוא לא אחראי על הנושא של הכשרת העובדים הסוציאליים.

יריב מן: אני מקווה שיותר ויותר תלמידים ותלמידות יילכו ללמוד עבודה סוציאלית ויחזרו לעבוד ביישובים.

עאידה תומא סלימאן: יריב מן, אם אתה לא יודע, פעם כשפירקו את לשכות הרווחה והיו צריכים פעם עובדים סוציאליים, המשרד בעצמו יזם.

עאידה תומא סלימאן: לי לא אכפת איך אתם מחלקים את העבודה בממשלה, לא אכפת לי מי אחראי כל עוד אתם עושים את העבודה.

מרים בן עטר: נכון, זה מה שקורה.

יריב מן: זו יוזמה ממשלתית, זה לא ריאן, זה לא - - - זה יוזמה ממשלתית, אפשר להגיד שזה קיים ועובד מטעם הממשלה.

מרים בן עטר: נכון.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אבל אני מבינה שזה רק עכשיו מתחיל, כלומר עוד לא נבנתה התכנית עד הסוף, עוד לא איתרתם סטודנטים, זה בתהליך.

יריב מן: לא, יש 400 סטודנטים שהתחילו את התכנית כרגע, בבן גוריון, ספיר, אחווה, סמי שמעון, האוניברסיטה הפתוחה ומכללת אשקלון, מתוכם אני יכול להביא מספר, אין לי אותו פה, אני אדבר עם ות"ת-מל"ג לגבי מספר הסטודנטים והסטודנטיות לעבודה סוציאלית.

יריב מן: לגבי נושא הגישור, שוב, כמו שיש במשרד הבריאות פרויקט למגשרות זו שאלה מקצועית של משרד הרווחה, אבל לגבי הלימודים של עבודה סוציאלית, זה נכון, זאת בעיה שייקח שנים לסגור את הפער, אבל היא התחילה להיכנס לאפיק של פעולה.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: אני אבקש אחר כך שתדווחו לי מה בדיוק המציאות בלימודים האקדמיים היום, איזה תכניות קיימות מבחינת עובדים סוציאליים, כמה יש בתכניות האלה מהסטודנטים מהנגב והסטודנטיות.

עאידה תומא סלימאן: עם פילוח מגדרי, אני רוצה לדעת כמה סטודנטים וכמה סטודנטיות בתכנית הזו.

מג'יד אלעטאונה: אני רציתי להגיד ברשותך שתי מילים.

מג'יד אלעטאונה: בזמנו אני הגשתי תחת הכותרת 'קהילה' 1,000 מגשרות עם תכנית שהם ילוו את המשבר הפסיכוסוציאלי ולא קיבלנו והכסף חוזר לאוצר.

מג'יד אלעטאונה: התכנית השנייה, הגשתי מגשרים בכספים ל-100 מגשרות במועצה שלי, היא נדחתה, הגשתי תשע דעות של - - - ומומחה למעמד האישה, גם לא זכיתי לתקציב.

מג'יד אלעטאונה: אז תעבירי את הכסף, אני אעשה את זה גם במעמד האישה.

יריב מן: אני חייב לענות על זה.

יריב מן: ד"ר מג'יד, אני חייב להגיד לכם, המשרד היחידי ש – בתכנית הפיתוח 2397, שאת מכירה, יש 75 מיליון שקלים למשרד הרווחה.

יריב מן: אני אומר פה, לא היה קל מול האוצר להביא תקציב לרווחה כי רווחה זה לא תעסוקה, זה לא מייצר השפעה על המשק בטווח זמן מיידי.

יריב מן: המשרד היחיד שאנחנו לא האמנו, אמר לנו ישראל, מנהל המחוז, אמרנו לו: מה התכניות שאתה מתכוון לעשות?

יריב מן: הוא אמר: התכניות שאני מתכוון לעשות זה מול מנהלי מחלקות הרווחה בדרום.

יריב מן: אמרנו לו: תגיד אתה, כמשרד, מה כוכב הצפון המקצועי של משרד הרווחה, הוא אמר: אני אגדיר את זה יחד עם מנהלי הרווחה, ואתם יודעים את זה.

יריב מן: אני טועה?

מג'יד אלעטאונה: ברור.

מרים בן עטר: זו הדרך.

יריב מן: אתם עיצבתם את התכנית בתקציב התוספתי כי אנחנו מאמינים – סליחה, משרד הרווחה מאמין שאתם יודעים יותר טוב מהמטה בירושלים מה הצרכים של החברה הבדואית.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אני יכולה להוסיף לדרישות שלי ואני יודעת שבדרך כלל אתם עונים לדרישות שלי, אני רוצה לדעת את ה-75 מיליון שקל, הם תוספתיים לתכנית החומש או רק לשנה?

יריב מן: לא, הם חלק מתכנית החומש.

עאידה תומא סלימאן: כן, אבל הם לחמש שנים או לשנה?

יריב מן: לחמש שנים.

עאידה תומא סלימאן: אז אני ארצה לדעת דיווח על 2018-2017, על הניצול של הכסף מתוך ה-75 מיליון שנעשה על ידי משרד הרווחה ולאיזה תכניות.

מרים בן עטר: אפשר לענות לך עכשיו?

מרים בן עטר: נמצאת פה - - -

אורית פלסר: שלום, אני עובדת בתקצוב במחוז.

אורית פלסר: בשנת 2017 סיימו בהחלטת הממשלה, בהחלטת החומש, ב-100% ניצול, כלומר כל הכסף שהועבר לרשויות, הכול נוצל.

אורית פלסר: עכשיו אנחנו עומדים לקראת סיום 2018, עוד אין לנו את הנתונים של סוף שנה, אבל לפי דוח - - -

עאידה תומא סלימאן: לא לזה התכוונתי.

עאידה תומא סלימאן: עם כל הכבוד, אני לא שאלתי האם ניצלו את הכסף או לא, אני רוצה לדעת איך נוצל הכסף, לאיזה תכניות, באיזה כפרים.

עאידה תומא סלימאן: זה מה שאני רוצה לדעת.

מרים בן עטר: אנחנו נגיש את זה.

אורית פלסר: יש לנו את הפילוח.

עאידה תומא סלימאן: אני נותנת לכם ארכה, אתם יכולים לחזור למשרדים שלכם ובעוד שבוע לקבל את החומר, אבל לקבל אותו.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה דיווח, ב-2017, ב-2018, כמה כסף נוצל מתוך ה-75 מיליון שקל שהוקצו למשרד הרווחה לנגב ואני רוצה לדעת לאיזה תכניות בדיוק הם נוצלו.

מג'יד אלעטאונה: אנחנו לא עצמאים בתכניות, שיהיה ברור.

מג'יד אלעטאונה: אני למשל, מומחה לתכניות שיש לי, לא תמיד, יש לי תכניות שנדחו, וחשוב להגיד את זה על השולחן.

מג'יד אלעטאונה: שחור על גבי לבן.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לדעת איזה - - -

מג'יד אלעטאונה: ברשותך, עוד מילה לטובת האישה.

עאידה תומא סלימאן: אדוני - - -

מג'יד אלעטאונה: מילה רק.

עאידה תומא סלימאן: אתה לא קונה אותי, כל פעם 'לטובת האישה', שנייה, אני רוצה לנהל את הדיון.

מג'יד אלעטאונה: לא, יש משהו חמור על מעמד האישה.

מג'יד אלעטאונה: מדברים על מעמד האישה.

עאידה תומא סלימאן: לא, שנייה, אני מבקשת.

עאידה תומא סלימאן: אני מתחילה קצת להגיע לאן שאנחנו צריכים להגיע בדיון הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לקבל את המידע הזה, לדעת לאיזה תכניות הוקצו התקציבים, זה כולל אם היו תקנים חדשים שקיבלתם אותם תוך התכניות האלה ולאן הוקצו.

עאידה תומא סלימאן: את המיקום הגיאוגרפי, את התכנית, את הכסף ומה בוצע ומה לא בוצע.

מג'יד אלעטאונה: יש עוד בעיה במגרשים, ברשותך, לנשים.

עאידה תומא סלימאן: אני נתתי לכם - - -

מג'יד אלעטאונה: מדוע, ברשותך, אישה מגיל 18, כמו הגבר, לא נותנים לה לרכוש מגרש.

מג'יד אלעטאונה: זה הזמן להגיד לו את זה.

מג'יד אלעטאונה: מדוע אישה או נערה מעל 18, הגבר מקבל והיא לא מקבלת.

מג'יד אלעטאונה: למה?

מג'יד אלעטאונה: זה חלק מהשיקום של הרווקוּת, זה חשוב מאוד.

מג'יד אלעטאונה: אתה לא מאפשר לה, היא באה אליי כל יום, רווקה מעל 20, אתה לא מוכר לה.

עאידה תומא סלימאן: תשמעו, אני מבקשת, אני ממש לא יכולה לצעוק.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת מכם, אני נתתי שעה וחצי לדיון הזה, לא ייתכן שעכשיו מתחילים להעלות לי נושאים.

עאידה תומא סלימאן: את הנושא של המגרשים, אני מכירה אותו ודיברנו עליו כבר.

עאידה תומא סלימאן: אני לא יכולה להתחיל לדבר על נושאים ששעה וחצי לא עלו, עם כל הכבוד.

עאידה תומא סלימאן: ואני ממש מתאמצת, כדי להשמיע את הקול שלי, אז תעשו לי טובה.

מרים בן עטר: אז אם אני יכולה להמשיך את הדיווח לגבי אלימות, שאלת לגבי התכנית שפיתחנו אחרי שסגרנו אל אלואחה.

מרים בן עטר: בכל רשות בדואית היום נמצא כוח אדם ייעודי לנושא של האלימות.

מרים בן עטר: עברנו תהליך בשיתוף מנהלי המחלקות והצוותים הבכירים שלהם והעובדים הסוציאליים של המחלקות כדי לפתח איזה שהיא רגישות לתחום האלימות ולמצוא דרכי התמודדות וטיפול בשוטף של המחלקה.

מרים בן עטר: אני מוכרחה להגיד שדווקא המנהל של אלקסום, שהיה פה, פתחנו לפני חודש בצורה חגיגית מרכז ראשון, מרכז לטיפול באלימות במשפחה שפועל בצורה מאוד יפה, מגיעות נשים מהפזורה דווקא ומקבלות טיפול קבוצתי, פרטני ותהליכי העצמה בהתייחסות לכל מיני בעיות.

מרים בן עטר: יש מרכז שני שנמצא ברהט ואני מקווה שאט אט אנחנו נפתח בכל רשות את המרכזים לטיפול באלימות כמו שבכל הרשויות האחרות ואנחנו משווים את הסטנדרטים של הטיפול לפחות.

עאידה תומא סלימאן: הרבה מהדברים שעלו התייחסו להנגשת שירותי הרווחה לכפרים הבלתי מוכרים.

מרים בן עטר: יש ויכוח עם חלק מהמחלקות בהקשר של איזה שירותים מנגישים לפזורה ואיזה שירותים עדיף לקיים במקום נייטרלי, במרכאות, כדי לאפשר דיבור חופשי ומתן התייחסות אמיתית לנושאים.

מרים בן עטר: אני יודעת שהמחלקות מאוד רגישות ומאוד מגיעות לכל קריאה של אישה שזקוקה לעזרה.

מרים בן עטר: אין לנו כרגע יותר ג'יפים ויותר כבישים ו - - -

עאידה תומא סלימאן: כמה ג'יפים יש?

מרים בן עטר: אצל ד"ר מג'יד יש שני ג'יפים ויש שני ג'יפים אצל - - -

עאידה תומא סלימאן: אז אתם עדיין עם ארבעה הג'יפים.

מרים בן עטר: עדיין עם ארבעה הג'יפים, גברתי.

עאידה תומא סלימאן: הם לא התקלקלו ביניים?

מרים בן עטר: התקלקלו וחידשו אותם.

עאידה תומא סלימאן: והמשאיות?

מרים בן עטר: המשאית.

מרים בן עטר: המשאית האחת.

עאידה תומא סלימאן: ההיא, שהורידו אותה באותו יום לשטח.

מרים בן עטר: היא ממשיכה וד"ר מג'יד קצת סיפר עליה דווקא.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: אני זוכרת את הדיון - - -

מרים בן עטר: אני רוצה להגיד עוד משהו, ברשותך, אם אפשר.

עאידה תומא סלימאן: אם אפשר בקיצור, כדי לתת ליריב מן.

מרים בן עטר: משרד הרווחה עושה כל מה שביכולתו במסגרת התקציבים שהוא מקבל לסייע ולפתח כל מה שניתן לסייע, אבל יש בעיות, וגם אם אנחנו נצא ונפתח קורסים לעובדים סוציאליים יש משהו בחברה.

מרים בן עטר: החברה גם צריכה לעשות איזה שהוא תהליך של שינוי וצריך לדבר עם בנות צעירות, לעודד אותן להגיע למקומות שלא כל כך נוח להגיע.

מרים בן עטר: אחד הקשיים של נסר פה זה שכסייפה נחשבת למועצה רחוקה, אף אחד לא מגיע.

מרים בן עטר: חודשים על חודשים על חודשים יש תקנים ריקים ואף עובדת סוציאלית לא רוצה להישאר שם, כי זה רחוק וכי אין לה אישור - - -

יריב מן: גם צוערים של שלטון מקומי.

צביה ירדן: גם אחיות.

מרים בן עטר: וכי אין אישור משפחתי להתרחק ולצאת מהיישוב.

מרים בן עטר: בבקשה, זה מאמץ שצריך להיות של כולם, לשנות משהו.

מרים בן עטר: כי התקציבים כן נמצאים - - -

עאידה תומא סלימאן: יש משהו שאני קצת מתקשה להבין.

עאידה תומא סלימאן: יש מהפכה שקורית מבחינת ההשכלה לנשים ערביות בדואיות, לצעירות ערביות בדואיות, שמגיעות לבאר שבע, לבן גוריון, ומגיעות לאחווה - -

מרים בן עטר: נכון, ולא יגיעו לכסייפה.

עאידה תומא סלימאן: - - ולחו"ל, לומדות בחו"ל והן מתקשות להגיע לכסייפה?

מרים בן עטר: הן לא מתקשות, הן לא מגיעות.

קריאה: הן לא רוצות.

נסר אבו סריחאן: יש ביקוש אדיר לעובדים סוציאליים בכל המחלקות הבדואיות.

נסר אבו סריחאן: אז כולן מתקבלות, ברהט, בבאר שבע, במיוחד עובדים סוציאליים מהצפון שבאים ושוכרים דירה - - -

מרים בן עטר: אבל הן לא נשארות.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להגיד לכם, מה יותר אמביציוזי מאשר להיות חברת כנסת?

עאידה תומא סלימאן: אם היו אומרים לי: יש לך כנסת ליד הבית בעכו ויש לך אחת בירושלים, איפה את רוצה?

עאידה תומא סלימאן: הייתי בוחרת ליד הבית.

עאידה תומא סלימאן: אז אם לא מצ'פרים יש - - -

מרים בן עטר: ברור שלא, לא זה הסיפור.

מרים בן עטר: זה העניין התרבותי, לא זה הסיפור.

יריב מן: חברת הכנסת, ראש הוועדה, תיכף תדבר הנציגה של משרד הבריאות, אבל אנחנו יודעים שבטיפות חלב יש כבר נשים שיוצאות מהקורסים של האחיות שלמדו בבן גוריון, הן לא רוצות לבוא לעבוד ביישובים הבדואים, הן רוצות לעבוד בסורוקה, באסותא.

מרים בן עטר: הן רוצות להיות בקופות, אבל לא בשטח.

יריב מן: הן רוצות להיות במקומות שהם פחות מפוקחים חברתית או שיש - - -

אמל אלנססרה: לא, לא, לא, תשפרו את התנאים כולם יגיעו.

צביה ירדן: מה זה 'תשפרו התנאים'?

צביה ירדן: אז למה אני נוסעת לשם ואת לא?

אמל אלנססרה: תשפרו את ה - - -

צביה ירדן: סליחה, למה אני יכולה לעבוד שם ואת לא?

צביה ירדן: אני לא הבנתי מה זה שיפור התנאים.

יריב מן: למה שלא תציעי לעשות עבודה משותפת?

אמל אלנססרה: בכיף, אין בעיה.

צביה ירדן: לא הבנתי מה זה שיפור התנאים, עד עכשיו - - -

עאידה תומא סלימאן: עכשיו יש לי דז'ה-וו הדיון הזה, איתך במיוחד, התקיים לפני שנה, נכון?

צביה ירדן: איתי?

עאידה תומא סלימאן: או שנה וחצי.

עאידה תומא סלימאן: את פעם ראשונה פה?

צביה ירדן: לא.

עאידה תומא סלימאן: הייתה מישהי אחראית על הנושא של הכשרת אחיות וזה עלה בדיוק ככה ונאמר לי שהסיבות הן תרבותיות ואני כעסתי אז.

עאידה תומא סלימאן: עכשיו אני יותר רגועה.

צביה ירדן: אני מזמינה אותך באמת לראות את המטבע מהצד שלנו.

עאידה תומא סלימאן: את יודעת למה?

עאידה תומא סלימאן: כי אני מאמינה גדולה שכאשר נותנים אופציות לנשים הן פורחות והן יוצאות והן עובדות.

צביה ירדן: אני איתך.

עאידה תומא סלימאן: אז תני לי להמשיך.

צביה ירדן: אני גם אישה, אני איתך.

צביה ירדן: אבל יש בעיות שצריך להכיר בהן.

עאידה תומא סלימאן: אבל את חושבת שיש משהו בתרבות שלי - -

צביה ירדן: חס ושלום.

עאידה תומא סלימאן: - - שלא מאפשרת.

צביה ירדן: אל"ף, לא שלך - - -

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להגיד דבר אחד.

עאידה תומא סלימאן: אמרתי את זה לפני 14 שנים כאשר אמרו שנשים ערביות לא יוצאות לעבוד בגלל חסמים תרבותיים, אמרתי להם, אם אבא שלי נתן לי ללכת לגור בחיפה חמש שנים כדי לקבל את התואר ולחזור, הוא לא ימנע ממני לעבוד בשום מקום.

עאידה תומא סלימאן: כבר גרתי מחוץ לבית, כבר לא הייתי מפוקחת, כבר כולם יודעים שהם לא רוצים להיות מפוקחים - - -

צביה ירדן: ואת חברת כנסת היום.

עאידה תומא סלימאן: עם כל הכבוד אני אומרת שזה עניין לבדוק ואני מוכנה לשבת איתךְ ולעבור על התנאים ולבדוק איך אפשר לשפר את זה ואם יש צורך בלצאת בקריאה לצעירות שלנו שיעבדו ויתחזקו את מערך השירותים שלנו בתוך הכפרים אנחנו נעשה את זה, אבל לפני זה - - -

צביה ירדן: אני יכולה להגיד משפט שלם?

צביה ירדן: כי כאילו נשאר רק העניין התרבותי.

צביה ירדן: אבל אין מה לעשות, צריך לשים על השולחן את מה שאנחנו מתמודדים איתו, אין מה לעשות.

צביה ירדן: אני כבר 20 שנה באמת עובדת בעניין הזה של הקהילה הבדואית, להנגיש את כל שירותי הבריאות, לעשות אותם יותר טובים, אני אומרת לך את זה בשיא הכנות.

צביה ירדן: לפני 20 שנה היו לנו שתי אחיות בדואיות, אשתו של מג'יד ואחותה, זהו.

צביה ירדן: היום יש לנו המון אחיות, נהדרות, מקסימום, סופר דובר אינטליגנטיות, הרבה אחיות בקהילה הבדואית שעובדות, אבל יש לנו קשיים ואנחנו מתמודדים עם קשיים.

צביה ירדן: אנחנו מתמודדים עם הרבה הרבה קשיים.

צביה ירדן: בעיקרון יש לנו גם מחסור אדיר בכוח אדם, אדיר, ברווחה.

צביה ירדן: אני חושבת שבנגב זו אחת הבעיות הקשות.

צביה ירדן: כשהוא מדבר על פתיחה של טיפות חלב וקופות חולים זה חלק מהעניין, אם היה לנו שפע של כוח אדם, להקים ארבעה קירות זה פחות בעיה, כולם מוכנים לתרום להקים ארבעה קירות - - -

עאידה תומא סלימאן: לפני שלוש שנים, כשהתווכחתי עם משרד הבריאות שהחזיר 13 מיליון שקל שניתנו למשרד הבריאות לעידוד תעסוקת נשים ערביות ואמרתי למה צריך קורס אחד של אחיות בנגב, תעשו שני קורסים, יש לכם את התקציב, אל תחזירו אותו לאוצר.

עאידה תומא סלימאן: שאף אחד לא יגיד לי, אני יודעת שיש בעיות, אבל אני יודעת שיש תכניות שאמורות לעודד ולפתור את הבעיות האלה.

עאידה תומא סלימאן: יריב מן, אני יודעת שאתה צריך לעזוב לעוד דיונים, אבל אני חושבת שהדיון פה הוא לא פחות חשוב ואתה יודע שהרבה מהנושאים שאתה מטפל בהם המפתח העיקרי נמצא בידיים של הנשים.

עאידה תומא סלימאן: אז אני יודעת שיש לכם את הקשיים, אני באה להגיד בואו ניקח את הידע והחוכמה של האוכלוסייה, של הנשים, עם הידע שיש לכם ובואו נתגבר על הבעיות האלה.

צביה ירדן: הלוואי.

צביה ירדן: תראי - - -

מרים בן עטר: זה מה שאנחנו מבקשים.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה בעניין של הבריאות, עם כל הכבוד, אני לא יכולה להבין.

עאידה תומא סלימאן: כמו שמשרד החינוך היה צריך להנגיש את החינוך לכפרים הבלתי מוכרים כי יש חינוך חובה, אני חושבת שהגיע הזמן להתייחס לעניין הבריאות באותה מידה.

צביה ירדן: אני רוצה להגיד לך משהו.

צביה ירדן: יש לנו טיפות חלב בהמון מקומות, בהמון כפרים בלתי מוכרים, הוא דיבר על ואדי אל-נעם, יש לנו טיפת חלב בוואדי אל-נעם.

צביה ירדן: חבל שאין פה תמונה - - -

עאידה תומא סלימאן: הנה הרשימה של טיפות החלב שיש.

צביה ירדן: אני יודעת אותה בעל פה, תאמיני לי.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שאת יודעת, אבל רציתי שתדעי שאני יודעת.

צביה ירדן: אוקיי.

צביה ירדן: חבל שאין פה תמונה של ואדי אל-נעם.

צביה ירדן: אני רוצה להסביר משהו נורא פשוט, האזור של הפזורה הבדואית ענק.

צביה ירדן: מה זה נקרא להנגיש?

צביה ירדן: זה לא ששמו לה טיפת חלב בתוך השכונה והיא לקחה את העגלה ויצאה לטייל.

צביה ירדן: טיפת החלב בוואדי אל-נעם מונחת על ראש הר כשמסביב יש פזורה כשהבית הכי קרוב נמצא במרחק קילומטר וחצי.

צביה ירדן: זה נקרא להנגיש?

צביה ירדן: היא הולכת עם העגלה, איזה עגלה?

צביה ירדן: עם הילד, עם ההיריון, עם הבטן, בטרשים, חבל שאין פה תמונה.

צביה ירדן: תבינו, צריך להבין שזה בעייתי.

צביה ירדן: אל-אטרש, שזה כבר יותר טוב מוואדי אל-נעם, היא צריכה ללכת לפחות ארבעה-חמישה קילומטרים ברגל.

צביה ירדן: מה זה להנגיש?

צביה ירדן: ואני אוסיף עוד דבר ואני אגיד לכם עוד נקודת אור, כל התחנות האלה בפזורה הבדואית, לא עלה מספר התינוקות ב-20-15 השנה האחרונות, למה?

צביה ירדן: כי הנשים מצביעות ברגליים.

צביה ירדן: הנשים רוצות לבוא למרכזים, הן רוצות לבוא לתחנת אבו רביע שליד השוק, לתל שבע הגדולה, שיש שם שוק ויש שם חנויות, הן רוצות ללכת למקומות האלה.

צביה ירדן: תסלחו לי, אבל לא עולה שם מספר התינוקות כבר שנים ואני יכולה לשלוח לך את הנתונים, אם את רוצה.

צביה ירדן: גם אני, תאמיני לי, רוצה לבוא למרכז ואת בעצמך אמרת את זה מקודם.

עאידה תומא סלימאן: לא, אני אמרתי שאני רוצה ליד הבית.

צביה ירדן: אני מוכנה להמשיך את כל השנים שנשארו לי עד הפנסיה במלחמה להנגיש את השירותים ולמען הנשים הבדואיות, זה 20 שנה שזה מה שאני עושה, אבל צריך לדעת את העובדות, כשמדברים על פזורה, פזורה זה קשה, זה מאוד קשה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לשבת איתך אחר כך.

עאידה תומא סלימאן: אני אארגן פגישת עבודה איתך.

צביה ירדן: בשמחה.

צביה ירדן: אבל לא, את באה אלינו, את באה לראות איך האחיות שלנו - - -

עאידה תומא סלימאן: אל תאתגרי אותי, אני בנגב כל יום ראשון וחמישי.

צביה ירדן: את באה לראות איך האחיות שלנו מתמודדות.

עאידה תומא סלימאן: בסדר, אבל אני מציעה לך - - -

קריאה: חיכינו לך לפני שבוע.

עאידה תומא סלימאן: חיכיתם לפני שבוע, אבל הדבר שהייתי צריכה להגיע לראות אותו היה סגור, המטבח, אז ביטלתי את כל הסיור.

עאידה תומא סלימאן: אני הייתי צריכה להגיע לראות את המטבח כאחת הדוגמאות שאתה יודע טוב מאוד שאני רוצה שתהפוך למקום עבודה שהוא נמצא להרבה מקומות.

עאידה תומא סלימאן: אבל אני רוצה להגיד דבר אחד, אני רוצה להקשיב למה שאת אומרת ואני אגיע לראות, לא שאני לא יודעת, אני יודעת, אבל אני חושבת שהגיע הזמן להקשיב לנשים שנמצאות פה.

צביה ירדן: ברור.

עאידה תומא סלימאן: לא שמעתי אישה שקמה וצעקה לי באמצע הדיון ואמרה לי 'תפסיקי להגיד שאנחנו רוצות את טיפות החלב ליד הבית, אנחנו רוצות לטייל, להגיע לתל שבע, ואנחנו רוצות להגיע לבאר שבע'.

עאידה תומא סלימאן: אני לא שמעתי אף אישה אומרת לי את זה.

צביה ירדן: אבל הן מצביעות ברגליים.

עאידה תומא סלימאן: שנייה.

עאידה תומא סלימאן: צריך לשאול - - -

צביה ירדן: למה - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, את לא תקפצי כל פעם שאני אדבר.

עאידה תומא סלימאן: זו אותה פריבילגיה שלי כחברת כנסת וכיושבת ראש ועדה, להגיד את מה שאני רוצה להגיד ואתם, כנציגי משרדים, תצטרכו להקשיב לפעמים.

צביה ירדן: אין בעיה.

עאידה תומא סלימאן: הציבור אומר את אמרתו והוא רוצה את השירותים.

עאידה תומא סלימאן: ואת יודעת מה?

עאידה תומא סלימאן: זכותו לקבל את השירות כן ליד הבית ואם זה קילומטר וחצי ללכת ברגל, עדיף על 20 קילומטר ללכת ברגל, אז תוקעים בקילומטר וחצי ואחר כך בודקים מה עושים עוד.

עאידה תומא סלימאן: שלא תגידו לי שזה המצב כאילו.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן לצאת מדפוסי החשיבה ולחשוב מה רוצים והציבור אומר, 'אנחנו רוצים', אני לא חושבת שהיא תדע – לחיסון לילד היא תוכל לתכנן לצאת לבאר שבע, כי זה ייתן לה גם הזדמנות לטייל בשוק וזה ייתן לה הזדמנות להתאוורר קצת וזה חלק ממה שצריך ברווחה שיעשו, כן, אבל אם הילד חולה, היא רוצה את הרופא ליד הבית, היא לא רוצה לנסוע 40 קילומטר כדי להגיע לרופא, היא רוצה אותו ליד הבית.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת את זה.

עאידה תומא סלימאן: יש רמות של צרכים וצריך לחשוב על זה.

עאידה תומא סלימאן: יריב מן, מה יש לך לחדש לי?

יריב מן: אני אתייחס לכמה נקודות שעלו פה, שלא קשורות רק ברמת הטיפול, אלא לנושא ההכרה.

יריב מן: קודם כל תודה על הדיון.

יריב מן: לגבי הנושא של ההכרה ביישובים עלה פה, נכון, מי שמקבל את ההחלטות על איזה יישובים נחשבים למוכרים או לא זה הדרג הנבחר, שרי הממשלה.

יריב מן: משרדי הממשלה, יושבים פה נציגי בריאות ורווחה, הם מוגבלים מבחינת היכולות שלהם לפרוס שירותים בין היישובים המוכרים ללא מוכרים, זאת האמת, צריך להגיד את זה.

יריב מן: זאת אומרת הרבה פעמים הטענה היא אליהם, אבל אנחנו עומדים מאחורי איזה שהיא מדיניות ממשלתית.

יריב מן: עכשיו, לשאלה לגבי הזכות של אזרח שגר ויש לנו כיום בהערכה 100,000 תושבים שגרים במה שהממשלה קוראת הפזורה, מה שהקהילה קוראת הכפרים הלא מוכרים, הערכה של 100,000 איש, הם זכאים לכל השירותים שקיימים, אבל אין פריסה של שירותים בצורה קבועה באותן נקודות.

יריב מן: יש חריגים כמו תחנות טיפות חלב, בתי ספר, הנושאים האלה, וכמובן פריסה של שירותי רווחה שונים.

יריב מן: דיברו פה נציגים של אלקסום ונווה מדבר והם צודקים, התושבים שרשומים, למשל, במועצה האזורית אלקסום, מדובר כרגע בערך על 6,000, 7,000 איש, בפועל הוא צודק, הם מטפלים ב-50,000, מה שהם אומרים ואני מאמין להם, הבעיה היא שהתושבים נרשמים עדיין על יסוד השיוך השבטי.

יריב מן: הדרכים שלנו להתמודד עם זה, עכשיו זה בעצם הוקמה ועדה לשיוך תושבים שלא רשומים בשבטים.

יריב מן: על פי מרשם האוכלוסין יש 70,000 איש כאלה ועד היום הם היו לא מקבלים את מענקי האיזון.

יריב מן: אלקסום, נווה מדבר, וגם כסייפה לדוגמה, לא היו מקבלים את מענקי האיזון ממשרד הפנים.

יריב מן: הדבר הזה הולך להשתנות בהובלה של מרדכי כהן, מנכ"ל משרד הפנים.

יריב מן: אבל כל עוד התושבים לא יירשמו באלקסום ונווה מדבר, החלוקה התקציבית, המדינה עובדת על פי מרשם התושבים וקשה למשרדי הממשלה לרשום על פי פרמטר אחר.

עאידה תומא סלימאן: אולי על פי מרשם האזרחים.

יריב מן: לא, במרשם התושבים יש 70,000 איש שרשומים כשבטים ולא רשומים - - -

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת.

עאידה תומא סלימאן: הבעיה היא - - -

יריב מן: אי אפשר לכפות עליהם להזיז כתובת, המדינה לא - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, אי אפשר לכפות עליהם, במיוחד אם יודעים שחלק מלשנות כתובת זה לאבד חזקה על האדמה.

יריב מן: לא, זה לא קשור.

עאידה תומא סלימאן: זה כן קשור.

יריב מן: היום יש לך תושבים, הנה, יושב פה מכסייפה, יש הרבה אנשים, מאבו רביע למשל, שיושבים במזרח הנגב, באזור ערד, הם העבירו את הכתובת שלהם לכסייפה והם יושבים מחוץ לקו הגבול של כסייפה.

יריב מן: זה לא פוגע בהם, זה לא משנה, לגבי הסוגיה הקרקעית אין לזה השפעה.

יריב מן: אף אחד לא יילך לבדוק מה תעודת הזהות של הבן אדם, אנחנו יודעים את זה, אבל הרשויות המקומיות, הן צודקות שהן נפגעות מזה.

יריב מן: דיברנו קודם על התקציב של ה-75 מיליון שקלים של משרד הרווחה במסגרת תכנית הפיתוח, באמת בנווה מדבר יש ניידת לשירותים, על הניידת הזאת, הוא לא ציין, אבל עכשיו מכללת ספיר הוסיפה את ה - - -

מרים בן עטר: סיוע משפטי, מיצוי זכויות.

יריב מן: הסיוע המשפטי, מיצוי זכויות, וזה דבר שגם כן יעזור לאזרחים לקבל שירותים משפטיים כי אנחנו יודעים שהמחלקה לסיוע משפטי של משרד המשפטים נותנת סיוע בערבית לבדואים רק בבאר שבע.

יריב מן: אז זה עוד כלי שיעזור.

יריב מן: האחיות, כל שנה עכשיו יוצא מחזור של בין 60 ל-70 נשים בעיקר שמועמדות לחזור ולעבוד כאחיות.

יריב מן: דיברנו על זה קודם.

יריב מן: תכנית המל"ג של 'שער לאקדמיה' באמת להוציא יותר ויותר צעירים לעולם האקדמיה.

יריב מן: היה ויכוח גדול אם לפתוח מכללה ברהט, אנחנו התנגדנו לזה, כי רצינו שיהודים וערבים ילמדו כתף אל כתף בלימודים שהם איכותיים והיו הרבה גורמים שלא רצו, רצו לפתוח מכללה ברהט, כדי להתמודד עם בעיות אחרות ועמדנו נגד הדבר הזה.

יריב מן: שירותי מד"א.

יריב מן: במסגרת תכנית הפיתוח הנוכחית משרד הבריאות אמר שהוא רוצה בזה ויש חמישה מיליון הקצאה של תקציבים לשירותי מד"א ביישובים הבדואים.

יריב מן: חשוב להגיד, יש ניידת אחת של מד"א עם נהג בשם יאסר, שכחתי את שמו, נדמה לי שהוא יושב בשגב שלום, הוא אדם שמכיר כמעט כל משפחה, גם בכפרים הלא מוכרים, והתפתחה שם, יחד עם ארגון אג'יק, צריך להגיד את זה לזכותם, הם הצליחו ליצור מערכת מאוד מאוד ייעודית שמצליחה להגיע כמעט לכל מקום.

יריב מן: אז זה יחסית מקבל מענה.

יריב מן: זה לא אומר לרגע שיישמע ממני פה משהו שלגור היום ביישוב לא מוכר שווה לגור ביישוב מוכר, עדיין זה לא אותם צרכים, זה לא אותם שירותים, זה ברור ואנחנו לא מתכחשים לדבר הזה.

יריב מן: אני רוצה להגיד משהו לחברתי מארגון סידרה.

יריב מן: יש לנו בעיה כממשלה ואני מודה בזה, אנחנו מדברים בעיקר עם גברים, למה?

יריב מן: כשראשי הרשויות הם גברים נבחרי הציבור בדרך כלל הם גברים, ואני אומר שלממשלה יש קושי אמיתי להבין את הצרכים ואת העולם של הנשים כי אנחנו הרבה פעמים מקבלים מסרים שלא תמיד אנחנו יודעים לפרש אותם.

יריב מן: אני חושב שמוטלת עלינו החובה לעשות יותר כדי להבין את הצרכים של הנשים בחברה הבדואית, אבל שוב אני אומר, הרבה פעמים בדיאלוג שלנו כממשלה שיודעת לעבוד עם נבחרי ציבור, הם אומרים לנו: חבר'ה, אנחנו נבחרנו פה, אני ראש העיר, אני ראש המועצה המקומית, אתה תדבר איתי, אתה לא תדבר עם ארגון מגזר שלישי.

יריב מן: ואני מודה שאנחנו, בדיאלוג עם החברה האזרחית בחברה הבדואית, עדיין צריכים לעשות הרבה מאוד מהלכים - - -

אמל אלנססרה: מי מחליט לדבר ולגשת?

יריב מן: לא, אני רגע אומר שאני רק - - -

אמל אלנססרה: אתם יכולים לפנות אל הנשים, ישירות.

אמל אלנססרה: אין צורך.

יריב מן: נכון, אני אומר אמירה כללית שהרבה פעמים בדיאלוג רשמי, כשבאים לעשות תכנית פיתוח, החובה של משרדי הממשלה, אני עכשיו אומר פה משהו כללי, הממשלה מדברת עם דרג נבחר, אבל - - -

עאידה תומא סלימאן: יריב, אתה יודע טוב מאוד, כשאתם רוצים לדבר עם חברה אזרחית וכאלה שיושבים בנגב, אתם עושים את זה.

יריב מן: נכון.

עאידה תומא סלימאן: אז בוא, אוקיי?

יריב מן: חשוב לי להגיד עוד דבר אחד, לגבי סוגיית המצ'ינג, כמו שאת יודעת מצ'ינג רווחה 25-75, כמובן שהמצ'ינג הזה היום, השיטה של משרד הרווחה, ויסלחו לי חבריי ממשרד הרווחה, זה לא נגדם, היא מתעדפת לתת שירותים בהרצליה ורמת השרון - - -

עאידה תומא סלימאן: זה החזקים יקבלו יותר, החלשים יקבלו פחות.

יריב מן: כי נסר, לדוגמה, בכסייפה לא יכול - - -

מרים בן עטר: לא, אין מצ'ינג, בתכניות הממשלה אין מצ'ינג.

יריב מן: רגע, הוא לא יכול לשלם לפעמים את ה-25% ואז הוא לא יכול לבצע את פעילות הרווחה ואז החלוקה היא לא צודקת.

יריב מן: אנחנו מנסים להתמודד עם זה עכשיו דרך התכנית של משרד הפנים והאוצר אפשר לנו, דרך התכנית של משרד הפנים, רק אתם צריכים להיות עם מודעות לזה, לקחת כסף שאתם יכולים לעשות בו, לנטוע עצים, לשפץ כבישים, לעשות חוג דמקה במתנ"ס, ובמקומו לשים מצ'ינג על שירותי רווחה.

יריב מן: צריך להביא את הדבר הזה לידיעה של ראשי הרשויות.

נסר אבו סריחאן: אבל זה בחלק מהתכניות.

צביה ירדן: יריב, זה תמיד נתקע שם.

מרים בן עטר: אני רק אגיד שבשתי המועצות האזוריות אין מצ'ינג, כל התכניות 100% ותוספות ייחודיות שמכסות הוצאות אחרות של ארגון.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להבין, שקלתם את הנושא של – אני יודעת שיש מעונות יום שעומדים ריקים ברשויות המקומיות, נבנו ועומדים ריקים.

יריב מן: נכון.

יריב מן: יש עשרה מעונות יום וחלקם, נגיד בכסייפה, יש תפוסה של 20 ילדים ולא של 80 ילדים.

נסר אבו סריחאן: עכשיו 40.

יריב מן: עולה.

נסר אבו סריחאן: כן.

יריב מן: אחת הבעיות היא, צריך להגיד את האמת, שאין לנו מספיק מקורות תעסוקה.

יריב מן: אני חושב שזאת הבעיה.

יריב מן: שוב, אנחנו לא מטילים את הנושא הזה, לא על התרבות ולא על סיפורים, אם ביישוב כמו כסייפה אין אזור תעשייה איפה האישה יכולה לעבוד?

יריב מן: לנסוע לערד קצת קשה, שוב, כאן יש איזה שהוא חסם מסוים - - -

נסר אבו סריחאן: יריב, היה גם קושי לשלם את השתתפות ההורים ולכן הגשנו בקשה למשרד הפנים לסבסד את המעונות.

יריב מן: וקיבלתם?

נסר אבו סריחאן: לנו יש - - - אבל עוד - - -

עאידה תומא סלימאן: אני מתפלאת עליכם, הצעות שאני מציעה לפני שנה ואתם מקבלים אותן, לא טורחים ליידע אותי אפילו ואתם שמים אותי במקום עכשיו להעלות את זה שוב ושוב.

עאידה תומא סלימאן: לפני כמה זמן ביקשתי את זה?

יריב מן: בדיונים שעשינו אצלך לפני שנה, זה היה הרעיון של ראש הוועדה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: היה רעיון, עכשיו אני יודעת, כאילו אם לא הייתי מתעקשת כי חשבתי שאפשר לדחוף את זה, לא הייתי יודעת שזה מתקיים, תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: אני שמחה שקיבלתם את ההצעה.

יריב מן: זה הולך לקרות בחורה ובכסייפה.

עאידה תומא סלימאן: אני מחכה שתקבלו החלטות על עוד הצעות שהגשתי לכם.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה - - -

עדי בן מרדכי: אני רוצה להתייחס, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: שני משפטים, כי זה כבר עבר - - -

עדי בן מרדכי: שני משפטים.

עדי בן מרדכי: אני ממינהל תכנון אסטרטגי וכלכלי במשרד הבריאות.

עדי בן מרדכי: רק להגיד ממש ברחב, שבשנה האחרונה מתגבשת תכנית ממשלתית לבריאות בחברה הערבית.

עדי בן מרדכי: היא לא מתמקדת בתת אוכלוסייה אלא בכלל האוכלוסיות, אבל כן יש לה פוקוס במזרח ירושלים ובנגב.

עדי בן מרדכי: כשאנחנו אומרים נגב הפוקוס הוא בחברה הבדואית מן הסתם ואני כן אגיד שהתכנית עכשיו – אגב, היא כן פותחה יחד עם נציגי הציבור וארגוני החברה האזרחית - - -

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת ואני יכולה למנות לך מי יושב אצלכם בוועדה הזאת.

עדי בן מרדכי: מעולה, אני רק אגיד - - -

צביה ירדן: שרק יגיע אלינו הכסף והכול יהיה טוב.

עדי בן מרדכי: זהו, אני רוצה להגיד איזה משהו, כרגע זה נמצא בדיוני הערכת תקציב עם האוצר ויש נכונות להקצות את התקציבים.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שהתכנית הושלמה אם אתם כבר בשלב של תקצוב.

עדי בן מרדכי: היא בטיוטה סופית, כן.

עאידה תומא סלימאן: אני אשמח גם לדעת אם יש ראייה מגדרית בבניית התכנית, כי זה אחד הנושאים שיעצתי בזמנו למנכ"ל, שגם יהיו בה ההיבטים המגדריים של בריאות האישה גם כן.

עדי בן מרדכי: מופיע בתכנית, גם בריאות האישה הספציפית וגם, לצורך העניין, נגיד בבריאות הנפש יש התייחסות ספציפית לבריאות האישה.

עאידה תומא סלימאן: זה עוד משהו.

עאידה תומא סלימאן: בעניין בריאות הנפש, לא התייחסנו לזה.

עאידה תומא סלימאן: אחת הבעיות בדיונים קודמים הייתה, בעיה רצינית, בעניין בריאות הנפש, שקופות החולים לא מצליחות לספק, במיוחד בכפרים הלא מוכרים את כל הנושא של בריאות הנפש.

עאידה תומא סלימאן: הדיון שהיה על אנשים עם מוגבלויות, גם כן התקיימו שני דיונים בוועדה הזו על נשים שמטפלות בילדים והנשים עצמן עם מוגבלויות בחברה הערבית הבדואית בנגב והיו שם כל מיני המלצות.

עאידה תומא סלימאן: תודה על העדכון, אני אשמח להתעדכן אם יש צורך בלחץ בעניין התקציבים לתכנית הזו.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להגיד דבר אחד, שכל פעם שאנחנו מעלים את הנושאים הרבה אמוציות עולות בדיונים האלה כי אני חושבת שהמצב הוא בלתי נסבל והמצב מביא הרבה אנשים לרמה של תסכול ושל כעס על איך אפשר להתמודד, מצד אחד.

עאידה תומא סלימאן: ואני יושבת ואני אומרת לכם בכנות, אני הסתכלתי על הבחורה שדיברה על המצב של אמא שלה והיא באה מכפר בלתי מוכר ואני רואה שהצעירה היא צעירה משכילה, היא צעירה שבטח עובדת והיא רוצה לחיות את החיים המודרניים, החיים שמספקים לה את הצרכים שלה והיא צריכה כל יום לחזור לכפר בלתי מוכר עם מחסור אדיר בתשתית הבסיסית של חיים נורמליים, ואני בטוחה שגם חלק מהצעירים והצעירות שנמצאים איתנו.

עאידה תומא סלימאן: הפער ההולך וגדל בין רמת החיים שהצעירים רוצים ומגיע להם לחלום לקבל לבין המציאות הקשה שבה הממשלה, בגלל מדיניות, ואני עכשיו לא פונה לנציגים של המשרדים, זה לא ברמה שלכם, זה ברמת המדיניות הכללית של הממשלה שרוצה לשמר את המצב כדי שהיא תוכל לבצע את המדיניות שלה, הוא הולך ונעשה יותר ויותר גדול והכעסים המצטברים בגלל הפערים האלה נעשים יותר ויותר גדולים.

עאידה תומא סלימאן: מי שמבין יודע שצריך לסגור את הפערים האלה כדי להבטיח באמת עתיד יותר טוב לאוכלוסייה.

עאידה תומא סלימאן: אם אנחנו רואים כל מיני תופעות בחברה שהן גם תופעות האלימות וגם תופעות הנשק וגם תופעות החוליגניזם ובריונות בכבישים, זה חלק מזה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן לדבר על הנושאים האלה ולחשוב על תכניות שבהן הציבור והאוכלוסייה הם החלק העיקרי בבניית התכניות האלה.

עאידה תומא סלימאן: אם התכניות לא יגיעו מהציבור הם לא יידעו לענות על הצרכים.

עאידה תומא סלימאן: אני שמחה לדעת שחלק מההמלצות מהדיונים הקודמים שהיו לוועדה הולכים ומתיישמים לאט לאט.

עאידה תומא סלימאן: הייתי רוצה לראות אותם מיושמים ביתר שאת ואני יודעת שיש המון תקציבים, לפחות במשרד החקלאות ניתן להם התקציב ליישום התכנית הזו שהם אמורים להשקיע, ובגלל זה שאלתי איך בדיוק ה-75 מיליון.

עאידה תומא סלימאן: אני עקבתי אחרי התכנית של – הלא-תכנית לעידוד תעסוקת נשים ערביות, כי לא הייתה תכנית וחלק מהדברים שהתעקשנו עליהם בדיונים, בשבעת הדיונים שקיימתי על תעסוקת נשים ערביות בדואיות, שקודם כל תבנו תכנית, אחר כך תדברו על עידוד תעסוקה.

עאידה תומא סלימאן: בלי לבנות תכנית, ועדיין זה לא מושלם, כי הנשים הנהדרות, ארגוני הנשים שהתחילו את כל הנושא של תעסוקת נשים ערביות עדיין מודרות מהתכניות האלה ולא מקשיבים להן, אז הגיע הזמן להקשיב.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נמשיך לעקוב, אני חושבת שבלי תכנית-על שמשלבת את כל הנושאים ביחד אנחנו לא נצליח.

עאידה תומא סלימאן: בלתי מתקבל על הדעת שכזה הוא המצב ושיבואו לי ממשרד החקלאות ויגידו לי שרוב הכסף יהיה מושקע בחיזוק הרשויות המקומיות והצוותים של הרשויות המקומיות.

עאידה תומא סלימאן: עם כל הכבוד, זה לא הסדר, יש גם נושאים שקשורים בבריאות שצריך להשקיע בהם, יש נושאים שקשורים ברווחה שצריך להשקיע בהם, ואני מבטיחה לכם, אני אמשיך לקיים את פגישות העבודה מול הנציגים של המשרדים, מול משרד החקלאות ומול האוכלוסייה.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה לכולם.