ועדת הכלכלה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 900, 2018-12-25 12:00

איתן כבל: חבריי חברי הכנסת, גברתי מנהלת הוועדה, היועצת המשפטית, רשמת פרלמנטרית, דובר, ערוץ הכנסת, שלום לכם, אנחנו מתכנסים כאן לבקשתו של חברי חבר הכנסת נחמן שי לדיון מהיר בנושא: כישלון תאגיד השידור הציבורי בתהליך ההעברה לירושלים.

איתן כבל: אאפשר כמובן לאדוני לפתוח את הדיון.

איתן כבל: בבקשה, נחמן.

נחמן שי: תודה רבה, חברות וחברים, תודה רבה לך איתן שנתת העדפה לדיון הזה, מתוך העובדה שהוועדה הזאת השקיעה סדרי גודל של חודשים ארוכים בנושא השידור בכלל, והתאגיד בפרט.

נחמן שי: אחד הנושאים שעסקנו בהם היה התאגיד בירושלים.

נחמן שי: זה לא היה דבר נתון מראש.

נחמן שי: דיברנו על כך, והקפדנו שירושלים תמשיך להיות מקום הפעילות העיקרי של התאגיד, בידיעה שתהיה לו, וצריכה להיות גם פריסה ארצית והוא צריך לשדר מכל פינות הארץ.

נחמן שי: להיפך, גם את זה עודדנו מאוד.

נחמן שי: הבנו שבשלב הראשון צריך לפעול במקום אחר, כי אי אפשר אחרת.

נחמן שי: קיבלנו גם דיווח שנשכר מקום בירושלים, בכנפי נשרים 35.

קריאה: נקנה, לא נשכר.

נחמן שי: סליחה, נקנה בירושלים, ויפה הדבר.

איתן כבל: עסקנו בעניין הזה מספיק.

נחמן שי: נכון.

נחמן שי: הבנתי, ולשם כך זימנתי את חבריי, שהתהליך הזה מתנהל באטיות רבה, בעלויות גבוהות, ושהוגש דוח של מבקרת התאגיד.

נחמן שי: לכן כינסנו את הדיון, כי אני חושב שהאינטרס שלנו נשאר כפי שהיה, לראות את תאגיד השידור בעיקר בירושלים.

נחמן שי: אני שמח שמתנהל על כך דיון.

נחמן שי: אחרי שהדברים יישמעו אני אביע את דעתי.

נחמן שי: אני רק רוצה לומר עוד דבר אחד, כי חלפה מחשבה בראשי כאשר ביקשתי את הדיון הדחוף שיהיו טרמפיסטים שיבקשו בהזדמנות זאת לנגח את התאגיד, לפגוע בו.

נחמן שי: אנחנו יודעים שהכנסת יש בה גם אוכלוסייה כזאת – אלה שלא רצו בו בכלל ואלה שחושבים שבכל יום צריך לסגור את שידוריו.

נחמן שי: אז זאת לא הכוונה שלי.

נחמן שי: אנחנו רוצים בתאגיד, אנחנו מעריכים את התאגיד יותר אפילו מאשר כשהוא יצא לדרך.

נחמן שי: אני חושב שיש לו מקום חשוב בזירה הציבורית במדינת ישראל וטוב שהוא קיים, אבל אם יש דברים שאינם מתנהלים כהלכה, הכנסת היא המקום לדון בהם.

נחמן שי: שמחתי לשמוע כבר במהדורות החדשות ב-48 השעות האחרונות שיש - - -

קריאה: זה לא קשור.

נחמן שי: לא קשור, אבל זה יצא טוב, שפתאום בת קול יצאה משמיים, אז כבר הרווחנו דבר קטן.

נחמן שי: אבל אני רוצה לשמוע דברים.

קריאה: יכולים מתל אביב להגיד שמדברים מירושלים: "כי מציון תצא תורה".

נחמן שי: לא יגידו אף פעם.

נחמן שי: יש אמינות בשידורים.

נחמן שי: אז עד כאן.

איתן כבל: ברשות

איתן כבל: כם אני רוצה לומר רק שניים–שלושה משפטים ואאפשר כמובן לחברים לומר את דבריהם.

איתן כבל: קודם כול, אין זה סוד שאני האיש שכתב את החוק הראשון, שישב וכתב בעט כזה, לא במקלדת, ביחד עם המשנה ליועץ המשפטי לממשלה דאז, דידי לחמני-מסר, כאשר העוזרת שלה הייתה דנה נויפלד.

איתן כבל: אנחנו השלישייה שישבה לכתוב – אני אומר את זה ממש, לא ליד ולא כאילו, בעט.

איתן כבל: אני זוכר: הקראתי להן ואמרתי מה אני מבקש.

איתן כבל: תדלג על הכול.

איתן כבל: הגענו לאחר כל המלחמות עד לכאן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גם רבין חתם על הסכמי השלום בעט כזה.

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: ברשותכם אני רוצה לומר רק משפט נוסף.

איתן כבל: בכל פעם שאני קורא על התאגיד או מתייחס לתאגיד אני מרגיש כמו בלידה, באופן אמיתי.

איתן כבל: אני מרגיש שזה חלק בלתי נפרד ממני, וכל הצלחת

איתן כבל: כם אני מרגיש אותה כהצלחתי, כל התקפה עליכם אני מרגיש כאילו אני מותקף באופן אישי, למרות שלא צריך להיות דבר כזה.

איתן כבל: למה אני אומר את זה?

איתן כבל: כי באמת הציפייה האישית שלי היא שאתם תהיו הכי טובים.

איתן כבל: אני אומר את זה בשמי, ואני בטוח שגם בשם נחמן שי, שלאורך כל השנים היה חלק בלתי נפרד מן העניין הזה.

איתן כבל: היית שותף, כן – זה לא שאני עושה לך מערוף ואומר את הדברים.

נחמן שי: בשידור הציבורי.

איתן כבל: כאשר אני קורא כתבה על פעולות שנשמעות לא מתאימות, המחשבה שחס וחלילה התאגיד עלול להיות דומה לכל מה שנלחמתי בו מעוררת בי חלחלה ממש.

איתן כבל: עכשיו אתם עושים עבודה נהדרת, יש לכם תוכניות מצוינות.

איתן כבל: הן עדיין לא הגיעו לכל בית בישראל, ודרך אגב אני ממליץ לכם למצוא דרך – אני אומר לנציגת משרד האוצר, לחברתי רעיה עדני – אם תוכלו להשקיע גם קצת בספורט בעולם, להוסיף כסף, לא שהם יצטרכו להוציא מכיסם, דעו לכם, אני לא אומר את זה בצחוק, נושא הספורט הוא בעל משקל ומביא איתו ציבורים שיכולים להישאר שם.

איתן כבל: זאת תהיה פעולת השיווק הכי גדולה שאתם יכולים לעשות.

איתן כבל: אני אומר את זה באופן אמיתי, לא ליד, לא בצחוק.

איתן כבל: אני יודע שתמיד קל יותר להגיד: תורידו מזה ומזה.

איתן כבל: לא, אני לא מתכוון להוריד.

איתן כבל: אנחנו נמצאים בנקודת איזון מסוימת, אבל פה ספורט יכול לקחת את התאגיד לעולמות תוכן – אני אומר את זה באמת, את יודעת את זה – כי זה משאיר אנשים.

איתן כבל: אתה בא לצפות בספורט וזה משאיר אותך אחרי כן לצפות בעוד תוכניות.

איתן כבל: הייתי אצלכם לראשונה בשבוע שעבר, באתי לתת סינק בעניין העישון ובענייני ספורט.

איתן כבל: וואו, קודם כול המקום מדהים, חבל לכם על הזמן.

איתן כבל: נחמן, אני לא יודע אם יצא לך להיות שם במודיעין.

נחמן שי: הייתי שם הרבה פעמים, נמצא שם ערוץ 9.

איתן כבל: אני זוכר שהייתי שם פעם אחת ואז הבנתי שלערוץ 9 אין סיכוי לשרוד.

איתן כבל: לא היה צריך להגיד מלים כדי להבין לאן זה הולך.

איתן כבל: אני לא רק מצפה, אנחנו תובעים, ונחמן שי גם אמר את זה בדיון הזה, אנחנו בעדכם, וגם הבקשה לדיון מהיר באה לא מתוך רצון לנגח אלא ממקום של להעיר את האנשים הנמרצים.

איתן כבל: זה מה שרציתי לומר, ואני לא מתכוון להוסיף אף מילה מעבר.

איתן כבל: בבקשה, חבר הכנסת בן צור.

יואב בן צור: תודה.

יואב בן צור: אין ספק שלירושלים יש חשיבות, אבל יש לנו איזו תקלה פה, תקלה מאוד מאוד בעייתית: זה המיקום של התאגיד ומקום המשרדים שבו הם צריכים להיות, בכניסה לשכונה חרדית.

יואב בן צור: אני רוצה לומר לכם שבירת ישראל לא חסרה משרדים בשכונות לא חרדיות.

יואב בן צור: הרצון להביא סוג של משרד ממשלתי או תאגיד שידור ממשלתי כדי להעצים את בירת ישראל, פוגע בה.

יואב בן צור: קודם כול, ירושלים היא עיר קדושה.

יואב בן צור: למה אנחנו צריכים להגיע למציאות שבה תיתכן מחאה תמידית וקבועה מול משרדי התאגיד שעובד בשבת?

יואב בן צור: האם לא יכלו למצוא מקומות אחרים שהם לא רגישים, שלא פוגעים ברגשות של ציבור שלם?

יואב בן צור: שכונת הר נוף מונה כ-30,000 תושבים חרדים, זה עיר שלמה שנמצאת בפתחה של העיר, ועכשיו מביאים תאגיד שידור לאותו מקום.

יואב בן צור: אני לא רוצה להיכנס לנושאים הטכניים כי אני מבין משיחות שיש לי עם כל מיני אנשי מקצוע בתוך התאגיד שהם עדיין לא מוכנים למעבר.

יואב בן צור: אבל מעבר לזה אני רוצה למחות בתוקף ולומר שאנחנו לא בזמנים שכדאי לנו עכשיו להחריף אווירה ולעשות פעולה מן הסוג הזה.

יואב בן צור: אני אומר לכם עכשיו על השולחן, הנכס הנדל"ני שנקנה הוא נכס יקר ערך.

יואב בן צור: אין שום סיבה לשים תאגיד שידור במשרד כזה מפואר.

יואב בן צור: אם מישהו מחר יוציא את הנכס הזה למכירה יוכלו להקים במקומו בניין שלם, שיהיה כולו שייך לתאגיד, במקום אחר שלא יפגע ברגשותיהם של אנשים.

קריאה: בתל אביב לא נפגעים.

יואב בן צור: אני רוצה לומר שאנחנו נעמוד ונמחה ונעשה כל שלאל ידינו בתוקף רב כדי למנוע את המעבר הזה.

יואב בן צור: לא ניתן שבפתח ביתנו יהיה מקום עבודה שכל המשרדים באותו מקום, כל העסקים באותו מקום סגורים ופתאום יהיה פה – דיברנו על כך לפני כן, גם בזמן שקנו את המקום דיברנו על זה וניסינו לבדוק שזה לא יקרה.

יואב בן צור: לא ניתן שזה יקרה, וחבל שנצטרך לשבש את עבודת הרדיו ואת עבודת התאגיד.

יואב בן צור: אני לא אומר את זה כאיום.

יואב בן צור: אני אומר את זה כמחאה.

איתן כבל: אולי זה יביא רייטינג.

יואב בן צור: אני אומר את זה כמחאה בשמם של 30,000 תושבים.

יואב בן צור: אני חייב לציין שאני גם תושב שכונת הר נוף וגם לי הדבר הזה קשה.

יואב בן צור: לבי שותת דם לראות את האנשים מחללים שבת בפרהסיה, מה שלא היה בכל הרחוב הזה, בכל השכונה הזאת במשך עשרות שנים.

נחמן שי: סליחה, וברוממה?

נחמן שי: רשות השידור הייתה בשכונה סופר חרדית.

יואב בן צור: מה שהיה – היה.

יואב בן צור: כאן מקימים משהו חדש.

יואב בן צור: כאשר אתה בא להקים משהו חדש, עם כל הכבוד, אתה יכול למצוא מקומות לא רגישים, עם כל הכבוד.

יואב בן צור: למה לשים לנו אצבע בעין?

יואב בן צור: בשביל מה הדבר הזה טוב?

יואב בן צור: לשם מה?

איתן כבל: תודה חברי.

איתן כבל: חבר הכנסת חאג' יחיא, בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כשאני מדבר על רשות השידור ועל תאגיד השידור, מה שחשוב לי הוא לא איפה המשרדים אלא השיפור בתוכניות, במיוחד ברדיו ובטלוויזיה בשפה הערבית.

איתן כבל: יש שם שיפור גדול.

עבד אל חכים חאג' יחיא: את זה אנחנו רואים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני פה כדי להעיד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מבחינתי הם יכולים להישאר במודיעין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: העיקר שיתנו את השירות שאנחנו צריכים, זה העיקר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל לבוא עכשיו ולשאול אם זה פה, אם זה שם – אני אומר לכם, העניין הזה, של ללכת לזה כפוליטיקה, ומתי, ועם סטופר, וכן עברו או לא עברו – בואו נראה מה שיפרנו ומה לא שיפרנו ואם האזרחים קיבלו תמורה – למרות שעכשיו אין אגרה – אבל בעד האגרה, שנראה שיש לו רייטינג גדול יותר ושאנשים מתחילים להגיע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר לכם בוודאות, את הטלוויזיה בשפה הערבית אנשים לא ראו לפני הקמת התאגיד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרדיו בשפה הערבית – כשדיברו איתי לפעמים, עשו ראיון, אמרו לי: שמענו אותך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שאלתי: ממתי מישהו שומע את הרדיו הזה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום כן שומעים אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה העיקר וזה מה שמעניין אותי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מבחינתי – התעכבו, נכנסו לשם, נכנסו לפה – אם יש מקום שרחוק מכל האנשים ואין מחלוקת עליו והתאגיד יכול להיות שם ולתת לנו את השירות, אנחנו מבקשים את השירות ולא את הסמנטיקה שאנשים מחפשים.

יואב בן צור: אין שום ערך מוסף לזה שבניין התאגיד נמצא בירושלים במקום שיכול לגרום למחלוקות.

יואב בן צור: שום ערך מוסף אין לדבר הזה.

איתן כבל: ברשותכם, יש לנו אורחים כאן, אסף ואלמה ורבין, הילדים של חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

איתן כבל: תעמדו ונראה אתכם.

עיסאווי פריג': זה הייחודי בישיבה, שסוף סוף ראינו את דור ההמשך בביתך.

עיסאווי פריג': אנצל את הזמן שאני כאן ואגיד את דעתי.

עיסאווי פריג': חברים, החקיקה שהייתה בעניין רשות השידור והמשך החקיקה שהייתה גם בחוקים אחרים, יש פער בין מה שאנחנו רואים כאן בכנסת ומה שאנחנו חושבים לבין רמת המציאות ותרגום החקיקה לרמת השטח.

עיסאווי פריג': אנחנו מדברים ברמת התיאוריה, אבל ברמת השטח דברים נתקלים במציאות שהיא לפעמים כואבת.

עיסאווי פריג': אכן קיבלנו החלטה שמרכז תאגיד השידור הציבורי יהיה בירושלים, זה נכון.

איילת נחמיאס ורבין: התעקשנו על זה.

עיסאווי פריג': התעקשנו על זה, ובצדק.

עיסאווי פריג': אני לקחתי חלק בכל תהליך.

עיסאווי פריג': עקבתי אחרי זה והייתי כל הזמן בקשר עם החברים שאני מכיר ושאני רגיל לשאול אותם.

עיסאווי פריג': נכון שהיו קשיים אבל אני רוצה לקרוא לילד בשמו.

עיסאווי פריג': המציאות המורכבת שעוברת ועברה על התאגיד היא לא פשוטה, אבל אני שמח שלאחרונה התאגיד, אם אני לא טועה, התחיל לשדר חדשות מן המתחם בירושלים.

איילת נחמיאס ורבין: רק ברדיו.

איילת נחמיאס ורבין: בטלוויזיה עוד לא.

איילת נחמיאס ורבין: כולם שמו לב.

איילת נחמיאס ורבין: "כאן החדשות מירושלים" במקום "כאן בהרצה".

עיסאווי פריג': שמתי לב והבנתי.

עיסאווי פריג': זאת בשורה משמחת.

עיסאווי פריג': אני מבין את מורכבות התהליך, המורכבות הטכנולוגית, הן ברמת המחשוב והן ברמת המורכבות האנושית, שמתורגמת לכל מיני מאבקי כוח פנימיים.

עיסאווי פריג': אני מבין את כל זה, אבל בכל זאת, אלדד קובלנץ, הציפייה היא אכן שהמהלך יושלם.

עיסאווי פריג': התחלתם תהליך.

עיסאווי פריג': בואו נהיה אמיתיים ועקביים: נתקבל חוק, נשתדל ונעשה.

גיל עומר: יושלם בקרוב.

עיסאווי פריג': בדיוק.

עיסאווי פריג': זה הכי חשוב.

עיסאווי פריג': נקודה נוספת שרציתי לנצל את ההזדמנות ולהעלות אותה - - -

יואב בן צור: עיסאווי, לא אכפת לך שהמיקום שלהם פוגע ברגשות של כל כך הרבה אנשים, גם אם בירושלים?

יואב בן צור: זה לא מפריע לך?

עיסאווי פריג': מפריע לי, אכפת לי וחשוב.

עיסאווי פריג': אני סמוך ובטוח שהחברים לוקחים את זה בחשבון.

עיסאווי פריג': זה מה שאני יכול להגיד.

יואב בן צור: אם אתם רוצים לא לשדר משם בשבת – זה בסדר גמור.

יואב בן צור: להטריח את כולם מתל אביב – רוב השדרים גרים בתל אביב.

נחמן שי: אתה רוצה בכוח להפוך את ירושלים למבצר?

יואב בן צור: לא מבצר.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, חבר הכנסת בן צור, אזכיר לך משהו: אילצו אותם למכור את השטח של רשות השידור בתל אביב רק כדי שבסופו של דבר יתברר שיש שם איזו פיקציה של נכס נדל"ני מטורף, שעכשיו אנשים שקנו שם זכויות על הנייר לא מצליחים להיפרע וליהנות מהן.

איילת נחמיאס ורבין: בוא, עשו פה הרבה דברים משוגעים.

יואב בן צור: מצוין, אז למה לשים אותם דווקא בפתחה של שכונה חרדית כל כך גדולה ולפגוע ברגשות של האנשים?

יואב בן צור: למה?

עיסאווי פריג': חבר הכנסת בן צור, שמענו את הדעה.

עיסאווי פריג': אני בטוח שזה הגיע לאוזניים הנכונות.

עיסאווי פריג': לא צריך לעשות שום דבר בכפייה, זה תפיסת עולמי.

עיסאווי פריג': הנקודה השנייה, לפני שאני מעביר את זכות הדיבור לחברתי איילת נחמיאס ורבין, בוועדת המשנה של ועדת הכלכלה שהוקמה להסרת חסמים בתקשורת הערבית רציתי לקיים דיון לגבי המחלקה הערבית והשידורים בערבית בטלוויזיה וברדיו.

עיסאווי פריג': לא התאפשר לנו בגלל כל ההתפתחות המהירה וכל התהליכים.

עיסאווי פריג': אבל זו הזדמנות, אלדד קובלנץ וגיל עומר.

עיסאווי פריג': אנחנו זקוקים לתקשורת בועטת בערבית שתיתן מענה לכלי תקשורת אחרים שבאים מבחוץ.

עיסאווי פריג': הרדיו פחות או יותר בכיוון הנכון.

עיסאווי פריג': הטלוויזיה עדיין לא שם.

עיסאווי פריג': אנחנו חייבים.

עיסאווי פריג': זה לא רק מהלך תקשורתי אלא הרבה מעבר, בשביל הציבוריות של המדינה.

עיסאווי פריג': קחו את זה בחשבון.

עיסאווי פריג': זאת נקודה חשובה מאוד.

עיסאווי פריג': אל תפחדו לקחת טלנטים ערבים למערכת, אל תפחדו, ויש כאלה.

עיסאווי פריג': אני מקווה שרק דברים טובים ייצאו.

עיסאווי פריג': איילת נחמיאס ורבין, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: יש פה מעין סגירת מעגל, חבר הכנסת פריג'.

איילת נחמיאס ורבין: למעשה התחלנו את הכנסת הזאת בסיטואציה שבה סגירת רשות השידור והקמת התאגיד רק החלו, ועכשיו אנחנו באנו לדיון שבו מנסים עוד פעם למשוך את השטיח מתחת לרגלי התאגיד שכבר הוקם.

איילת נחמיאס ורבין: צריך להגיד: במאמץ גדול מאוד, לא בלי תקלות, לא חף מטעויות, צריך להגיד את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אני באה מניהול ואני לא מכירה ארגונים שהם חפים מטעויות.

יואב בן צור: מי שלא עושה – לא טועה.

איילת נחמיאס ורבין: בוודאי.

איילת נחמיאס ורבין: יש לי קשר עם עובדים שיש להם מידי פעם תלונות.

איילת נחמיאס ורבין: זה בסדר.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מכירה מקום שבו כולם מרוצים כל זמן, מאה אחוז מן הזמן, בכל סיטואציה, בכל אירוע.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להחמיא לכם, למרות שאני מוכרחה להגיד שאני מרגישה נגועה, כי אנחנו בעיצומן של בחירות ולא נוח להחמיא לכלי תקשורת במדינת ישראל, שלא יגררו אותי גם בטעות לחקירות ב-433.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לכם: אתם עושים עבודה תוכנית מרתקת.

איילת נחמיאס ורבין: אתמול הייתה תוכנית בנושא הקלסרים, בנושא ארכיון הגרעין.

עיסאווי פריג': אז לשם מה היה צריך את הדיון המהיר?

עיסאווי פריג': אני לא מבין.

איילת נחמיאס ורבין: לא אני יזמתי אותו.

נחמן שי: הדיון המהיר היה בנושא המעבר לירושלים.

עיסאווי פריג': גם יש לנו דעות אחרות, חברי נחמן, מה לעשות.

עיסאווי פריג': אנחנו רואים את זה מזווית אחרת.

נחמן שי: זה לא דיון על התאגיד.

נחמן שי: בכוונה נזהרתי מלכתחילה.

נחמן שי: לא אהבתי את הדיונים האלה בעבר וגם עכשיו אני סבור שאנחנו לא צריכים להתערב.

עיסאווי פריג': תן לאיילת לסיים.

עיסאווי פריג': בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: אני שמחה שתיקנת את הטעות כי הכותרת לדיון הייתה "כישלון תאגיד השידור הציבורי", או משהו כזה, זאת הייתה הכותרת.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד: התאגיד הוא לא כישלון.

איילת נחמיאס ורבין: הוא עושה טעויות.

איילת נחמיאס ורבין: התאגיד עכשיו צריך להתמודד עם האירוויזיון, זה יהיה כבר בכנסת הבאה, וצריך לומר משהו, אני חושבת שאתם צריכים להיות מוכנים נפשית: אם זאת תהיה ממשלה דומה באיזו צורה לממשלה הזאת, אחרי האירוויזיון לדעתי הם ינסו שוב לפגוע בתאגיד.

ליאור תמם: כבר האירוויזיון פוגע בתאגיד.

ליאור תמם: אדבר על זה בתורי.

איילת נחמיאס ורבין: תדבר על זה בתורך, זה יעזור מאוד.

איילת נחמיאס ורבין: מה שאנחנו צריכים לעשות, מכיוון שבסוף התאגיד, למרות כל מיני כשלים, גם למשל הטלוויזיה החינוכית – אני מקווה מאוד שנתחיל לראות פירות מכך שהפעילות של הטלוויזיה החינוכית הועברה ל"כאן", אבל בסך הכול בתור ארגון, מי היה מאמין – היועצת המשפטית שלנו, עו"ד בנדלר, כאשר את ואני ישבנו פה בדיונים ביחד עם נחמן שי ועם עיסאווי פריג' וכמובן בראשות איתן כבל, אף אחד מאיתנו לא האמין שנראה מסך מעניין שאכפת לנו מה משדרים בו.

איילת נחמיאס ורבין: זה עניין אותי כאשר התחלתי לשמוע השבוע שמשדרים מירושלים, זה שימח אותי, זה ריגש אותי.

איילת נחמיאס ורבין: אני מצטערת, חבר הכנסת בן צור, ואני מקווה שיימצא פתרון לאלה שהרגשות שלהם נפגעים כתוצאה מן העבודה בשבת.

איילת נחמיאס ורבין: שמעתי את הדברים שלך.

איילת נחמיאס ורבין: בשורה התחתונה, לקרוא לתאגיד כישלון זה פשוט דבר מעוות מאין כמוהו.

נחמן שי: הכותרת הייתה "כישלון תאגיד השידור הציבורי בתהליך ההעברה לירושלים.

נחמן שי: " לא נאמר "כישלון".

איילת נחמיאס ורבין: כבר נשאתי את כל הנאום.

איילת נחמיאס ורבין: אז לא צריך את הנאום הזה.

איילת נחמיאס ורבין: התאגיד – תעברו כבר לירושלים, תעברו למקום שלא רבים בו.

איילת נחמיאס ורבין: רצינו שתהיו בירושלים.

איילת נחמיאס ורבין: שמחתי השבוע שנשמעו שידורי הרדיו מירושלים.

איילת נחמיאס ורבין: זהו.

איילת נחמיאס ורבין: בקיצור, נחמן שי צדק.

איילת נחמיאס ורבין: אצלנו במפלגה עכשיו כל הכותרות הן: גבאי צדק, נחמן צדק.

איילת נחמיאס ורבין: רק עוד אין איילת צדקה ...

עיסאווי פריג': תודה לאיילת.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת בן צור, בקצרה.

יואב בן צור: קודם כול, אני מצטרף לשבחים על תאגיד השידור.

יואב בן צור: יש לי ביקורת קצת על הנושא של - - -

איילת נחמיאס ורבין: על גואטה בטח ...

יואב בן צור: גואטה – זה חידוש מרענן מאוד.

יואב בן צור: אני חושב שהם נהנים ממנו לא פחות מאשר אנחנו נהנים.

איילת נחמיאס ורבין: חד-משמעית.

אלדד קובלנץ: בקיץ הקרוב תהיה תוכנית תחקיר שלו בטלוויזיה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו יודעים.

איילת נחמיאס ורבין: הוא שיגע אותנו פה.

יואב בן צור: באשר ל"כאן מורשת" – אני חושב שאין ביטוי מספיק.

איילת נחמיאס ורבין: הבוקר התראיינת אליהם.

יואב בן צור: זו תוכנית מאוזנת מאוד.

יואב בן צור: אפילו אחיותיי שנמצאות ביהודה ושומרון, שלא קולטות שום דבר פרט ל"כאן", מספרות לי מידי פעם.

יואב בן צור: זה נתן לי מוטיבציה להתראיין שם, כדי שלפחות האחיות שלי ישמעו אותי.

יואב בן צור: אתם עושים באמת עבודה נהדרת.

יואב בן צור: אני יודע שבחירת הבניין בכלל לא הייתה בשיקול דעתכם.

יואב בן צור: אמרו לכם: כזה ראה וקדש.

יואב בן צור: אני רוצה לצטט פה את מה שאמר רב שכונת הר נוף, הרב הגאון דוד יוסף.

יואב בן צור: הוא אמר: "הבאת מקום עבודה בשבת לאזור מגורים חרדי היא שבירת הסטטוס קוו ופגיעה בקדושתה של ירושלים.

יואב בן צור: בירת ישראל לא חסרה משרדים בשכונות לא חרדיות, והרצון להביא משרדי ממשלה כדי להעצים את בירת ישראל רק פוגע בה, כי ירושלים היא קודם כול עיר קדושה שחשובה לכלל עם ישראל ועומדת מכוח התורה ושמירת השבת".

עיסאווי פריג': את הדברים האלה אני מתאר לעצמי שידעו גם בזמן חקיקת החוק.

יואב בן צור: לא ידעו איפה יהיו המשרדים.

יואב בן צור: לא מתנגדים שהתאגיד יעבור לירושלים.

יואב בן צור: הרי לא באנו עכשיו לשנות סדרי עולם ולהגיד: אין, לא יהיו שידורים בשבת.

יואב בן צור: הלוואי ויכולנו.

יואב בן צור: מי יודע, אולי בקדנציה הבאה יהיה לנו כוח לומר את זה.

יואב בן צור: אבל במציאות הנוכחית, אנחנו לא באים עכשיו לשנות סדרי עולם.

יואב בן צור: אנחנו אומרים דבר פשוט מאוד: גם אם עכשיו בלית ברירה, שלא ברצונו של התאגיד, שמו אותם באותם משרדים מפוארים לדעתי, אני חושב שאפשר למצוא איזשהו פתרון, שלפחות בשבת לא יהיו שידורים משם אלא ממקום אחר.

יואב בן צור: יש להם עוד אולפנים ועוד מקומות.

עיסאווי פריג': תודה לחבר הכנסת בן צור.

עיסאווי פריג': רק להבהרה: הכותרת של הדיון – לא הוועדה קובעת אותה אלא נשיאות הכנסת היא שמאשרת את הכותרת בהתאם לבקשת המגיש.

עיסאווי פריג': את הכותרת הקיימת, שמתחילה במילה "כישלון", לא הוועדה בחרה אלא כך אושר בנשיאות הכנסת.

עיסאווי פריג': נשמע את יושב-ראש תאגיד השידור, בבקשה.

גיל עומר: קודם כול, למרות הכותרת שעסקה במעבר לירושלים, גם נעים לשמוע דברים אחרים.

גיל עומר: אז קודם כול תודה על הדברים האחרים שנאמרו, זה באמת משמח.

גיל עומר: אני רוצה לומר שאנחנו בהחלט גאים בהישגים, ומודעים לבעיות, ותיכף אגע בהן.

גיל עומר: אנחנו גאים מאוד במוצרים שלנו משום שאנו חושבים שבהחלט יש במה להתגאות, ועדיין מאמינים שאנחנו רק באמת בתחילתה של דרך.

גיל עומר: כפי שרבים מכם שיושבים פה יודעים, תוכן זה דבר שלוקח זמן לייצר, ואנחנו באמת בתחילתה של דרך.

גיל עומר: אני מאמין שעוד שנתיים–שלוש כל מי שיושב פה בחדר וכל אזרחי מדינת ישראל יוכלו להתברך בתאגיד או בבית תוכן מדהים.

גיל עומר: באשר לדברים הספציפיים לגבי ירושלים – אחד, אני רוצה להבהיר בצורה הכי ברורה שיש: מועצת התאגיד והנהלת התאגיד נחושות, היו תמיד ונותרו נחושות כרגע לשדר מירושלים ולקיים את מצוות החוק, כלומר שמרבית שידוריו יתקיימו מירושלים.

גיל עומר: ההחלטה הראשונה אי פעם של מועצת תאגיד השידור הייתה על ירושלים.

גיל עומר: גם כשישבנו פה ואמרנו "ירושלים" התכוונו לכל מילה שאמרנו.

גיל עומר: לא ניסינו ולא רצינו ואין לנו שום כוונה "לסבן" אף אחד או להגיד דברים שאנחנו לא מאמינים בהם.

גיל עומר: אבל נוצר מצב מסוים, בחדר הזה או בחדר דומה, בשלב מסוים באו אלינו – ואני צריך לומר את זה בצורה הכי ברורה – עמדו מולנו עם אקדח מול הרקה ואמרו: עכשיו תחליטו מהר ככה וככה וככה ותגידו תאריך.

גיל עומר: באיזשהו שלב אפילו לקחו אותנו לאיזה חדר צדדי ואמרו לנו: תגידו ככה וככה וככה.

גיל עומר: אני אומר לכם בצורה הכי כנה, כל מה שאמרנו, לפחות אני מדבר עליי ואני בטוח שאני מדבר גם בשמו של המנכ"ל, האמנו בו, גם לתאריכים שהתחייבנו לגביהם.

גיל עומר: בסופו של דבר לקחנו בניין שהקומות בו כבר היו בנויות, שלא רצינו בזה, כי זה הרבה יותר מורכב, ועשינו שינויים על מנת לעמוד בחוק.

גיל עומר: אבל כל מי ששיפץ פה אי פעם חדר אמבטיה יודע שאנחנו חיים במדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: תרד אחר כך לקומה אפס, תראה את אולפן ערוץ הכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: כל חודש צריך לשפץ.

גיל עומר: כל מי ששיפץ יודע שכאשר אתה קובע משהו עם קבלן – יום זה לא יום ושעה זה לא שעה.

גיל עומר: אני לא בא פה להציג אשמים אחרים.

גיל עומר: תיכף אגע בדברים שאנחנו מסבירים אותם.

עיסאווי פריג': למרות שעל פי חוק הוא חייב לעמוד בנהלים.

גיל עומר: אני אומר לכם בצורה הכנה ביותר, התכוונו לכל מילה, ואנחנו עדיין מתכוונים לכל מילה ואנחנו בתהליכים.

איילת נחמיאס ורבין: מה זה אומר מבחינת לוחות הזמנים?

גיל עומר: אהיה ספציפי מאוד.

גיל עומר: נחמן שי הזכיר, ואת הזכרת, הזכירו פה עוד לגבי האמירה "מבית כאן בירושלים".

גיל עומר: אני רוצה לומר – נחמן שי אמר את זה בחצי חיוך – זה לא נעשה לכבוד הדיון פה.

גיל עומר: התאריך הזה היה צבוע כבר מזמן.

גיל עומר: דרך אגב, רק כדי להוריד קצת מן החגיגות של הדבר הזה, גם לפני זה שידרנו מירושלים, רק לא מבית התאגיד בירושלים.

איילת נחמיאס ורבין: מאיפה שידרתם?

גיל עומר: מהר חוצבים.

גיל עומר: ה-24 בחודש נקבע כבר מזמן, הוא לא נקבע לקראת הדיון הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אריה גולן וקלמן ליברמן וקרן נויבך משדרים ממודיעין.

גיל עומר: נכון.

גיל עומר: אני מדבר על מהדורות החדשות מירושלים.

נחמן שי: החדשות שודרו כל הזמן מירושלים, ועכשיו הם העבירו את זה לבית "כאן".

גיל עומר: מדובר על בית השידור הציבורי או הישראלי שנבנה לשנים.

גיל עומר: רוב הקומות שלו, למעט קומה אחת שהיא קומת ההנהלה, מדובר בתהליך מורכב מאוד הנדסית, מורכב מאוד, וגם בדרך גילינו הרבה מאוד דברים.

גיל עומר: מאחר ואולצנו להיכנס למקום קיים אז היו דברים מורכבים מאוד.

גיל עומר: למשל, פתאום איזה רעש מבחוץ.

גיל עומר: הדברים השתנו.

גיל עומר: אבל אנחנו פועלים כל הזמן כדי לעשות.

גיל עומר: איילת נחמיאס ורבין, שאלת לגבי הדברים האלה.

גיל עומר: קומה אחת מוכנה לכניסה.

נחמן שי: מתוך כמה?

גיל עומר: מתוך ארבע קומות.

גיל עומר: קומה אחת מוכנה כבר לכניסה.

גיל עומר: קומה נוספת תהיה מוכנה בחודשים הבאים, קצת אחרי האירוויזיון יעברו כל החדשות ואולפני הרדיו לירושלים, באמצע השנה הזאת, זה הליבה של הדברים.

גיל עומר: אני מסביר, באמת מדובר בקומות מורכבות, בטכנולוגיה מורכבת.

עיסאווי פריג': אבל את זה ידעתם קודם, זה לא צריך להפתיע אתכם.

גיל עומר: חלק כן וחלק לא.

גיל עומר: השורה התחתונה: אין לנו שום כוונה לא למלא אחר החוק.

גיל עומר: אנחנו קודם כול אזרחים שומרי חוק, ומעבר לזה, אמרנו פה, לא רק בגלל החוק, אנחנו חושבים שנכון שהשידור הציבורי יהיה מירושלים ואין לנו שום כוונה אחרת.

גיל עומר: אני רוצה להתייחס לדברים שנחמן שי אמר על כך שיש איזה דוח.

גיל עומר: אני חייב להגיד שאני קצת תמה וקצת מצטער על כך שלקחו – הרי הדבר נלקח מאיזו כתבה בעיתון, מישהו ציטט כתבה בעיתון, מה שהודלף למישהו, איזה בעל אינטרס העביר דבר, ואתם יודעים מה זה דוחות.

גיל עומר: הדוח הזה אפילו עדיין לא הגיע לדיון בוועדת ביקורת, כל שכן לא הגיע לדיון במועצה.

גיל עומר: כלומר, מישהו לקח משהו שעדיין לא קיבל התייחסות והוציא אותו החוצה.

גיל עומר: לא רק שהוציא אותו החוצה, וצר לי לומר, הייתה כותרת בעיתון, היה כתוב: "המועצה לא פיקחה".

גיל עומר: כלומר אם מישהו כבר הדליף, לפחות היה מדליף את האמת.

גיל עומר: דוח הביקורת מדבר על זה שהמועצה עשתה פיקוח שוטף לאורך כל התקופה, ומשבחים שם את המועצה על הפיקוח.

גיל עומר: אז הכותרת הייתה "המועצה לא פיקחה".

גיל עומר: אבל בסדר, אני לא מאלה שיגידו שהתקשורת אשמה.

עיסאווי פריג': בואו נתמקד במעבר לירושלים.

גיל עומר: זה קשור כי נחמן שי הזכיר וציטט את הדוח.

נחמן שי: אני ציטטתי את זה קודם.

גיל עומר: אני מציע לשים את הדברים בפרופורציה.

גיל עומר: לקחו איזשהו דוח, שעדיין לא נדון, אפילו לא בוועדת ביקורת, לא כל שכן במועצה, והוציאו משהו.

גיל עומר: השורה התחתונה: אנחנו נעבור.

גיל עומר: אנחנו עושים את כל המאמצים כדי לשמור גם על כספי ציבור.

גיל עומר: אפשר היה להגיד: עכשיו צריך לעשות את זה.

עיסאווי פריג': מה אתה מבקש מאתנו, מנחמן שי ומכל אחד, שקורא דוח ביקורת ורואה שורה כזאת?

עיסאווי פריג': מה אתה מצפה ממנו שיעשו או יחשוב?

גיל עומר: אני מכבד את חברי הכנסת ואני לא בא ללמד את חברי הכנסת איך זה.

גיל עומר: אם למדתי בשנתיים האחרונות משהו על תקשורת זה שכאשר כותבים עליי וכאשר אני יודע את האמת, רואים הרבה פעמים את הפערים.

גיל עומר: כאשר הייתי פעם בצד השני ודאגתי לכיסוי של אחרים, אתה תמיד חושב שכל מה שאתה אומר הוא נכון.

גיל עומר: אנחנו יודעים שבעולם יש דברים.

עיסאווי פריג': אז כל מה שכתוב בדוח לא נכון?

גיל עומר: לא כך אמרתי.

גיל עומר: אמרתי שהדוח אפילו עוד לא הגיע לדיון.

עיסאווי פריג': אז איך הוא פורסם אם לא הגיע לדיון?

גיל עומר: מישהו הוציא משהו.

נחמן שי: עזוב את הדוח.

נחמן שי: לגופו של עניין, איחור בסדר גודל של שנה–שנתיים הוא משהו עצום.

נחמן שי: אני מסתכל על לוח הזמנים.

נחמן שי: ביולי 2017 מחצית מן העובדים היו כבר צריכים להיות בירושלים.

גיל עומר: נכון.

גיל עומר: נחמן, אני לא רוצה להסתתר.

גיל עומר: אתה שואל אותי.

גיל עומר: כפי שאמרתי בהצהרה: התאגיד יהיה בירושלים ואנחנו פועלים כדי שזה יקרה מהר ככל הניתן.

גיל עומר: זה עובדה.

גיל עומר: אנחנו מחויבים לדבר הזה.

גיל עומר: דבר שני, אם אתה שואל אותי האם במהלך הדרך גם נעשו טעויות במהלך בינוי כל כך מורכב – התשובה היא כן, נעשו גם טעויות.

גיל עומר: הן לא נעשו במזיד, אבל גם נעשו טעויות.

גיל עומר: אנחנו פועלים לתקן אותן.

גיל עומר: כן, נעשו גם טעויות.

גיל עומר: נאמר פה: מי שעושה גם טועה.

גיל עומר: בהחלט נעשו גם טעויות.

גיל עומר: אבל השורה התחתונה: אנחנו עושים את המקסימום על מנת שיהיה מעבר מהר ככל שניתן, בעלויות סבירות, בלי לבזבז כספי ציבור, ולעשות את הדברים בצורה הטובה ביותר.

עיסאווי פריג': אתה חושב שהדחייה של המעבר, של שנה וחצי, משהו כזה, מוסיפה עלויות-יתר לתאגיד שהן בגדר חריגות מהתקציב?

אלדד קובלנץ: אני משוכנע שלא.

אלדד קובלנץ: כפי שיושב-ראש התאגיד אמר, אכן נעשו טעויות במעלה או במורד הדרך.

אלדד קובלנץ: הדוח עוד לא עבר את כל השלבים שלו אבל כנראה הייתה לנו הערכת-חסר לגבי העלות של הבניין.

אלדד קובלנץ: לא הייתה אף חריגה ולו של שקל בתקציב של התאגיד שנועד לבניין.

עיסאווי פריג': אמרת עכשיו שהייתה הערכת-חסר.

גיל עומר: אני רוצה לחלוק על דבר אחד שאמר אלדד קובלנץ.

גיל עומר: אני אומר את הדברים ביושר רב.

גיל עומר: התשובה של אלדד נכונה חלקית, לדעתי, כי ברור שנעשתה הערכת-חסר בעלויות של המעבר אבל לא רק זה העניין ואני חושב שזה לא מה שנשאל פה.

גיל עומר: באמת הייתה הערכת-חסר ולכן זה לא בזבוז אלא בסוף זה העלות הריאלית.

גיל עומר: יחד עם זה, צריך לומר, בסופו של דבר ברגע שנשארנו במודיעין עוד תקופה אז הייתה עלות של שכירות נוספת.

גיל עומר: לעיכוב כן יש עלויות נוספות.

איילת נחמיאס ורבין: כמה זה?

גיל עומר: אני לא יודע להגיד כך.

איילת נחמיאס ורבין: אלדד קובלנץ בטח יודע.

איילת נחמיאס ורבין: אני מכירה אותו, הוא מכיר כל מספר.

איילת נחמיאס ורבין: כמה יעלה הבניין יותר מכפי שצפיתם בהערכת-החסר ומה העלויות הנוספות בגין אי-המעבר?

אלדד קובלנץ: הערכת-החסר, כהגדרתה, היא הערכת-חסר.

אלדד קובלנץ: הבניין כשלעצמו עלה כ-120 מיליון שקל, ההתאמות עלו כ-40 מיליון שקל, ועוד 40 מיליון שקל לציוד.

אלדד קובלנץ: אז החריגה היא בסך הכול של 20 מיליון שקל, שזה 10% על בניין של 200 מיליון שקל.

אלדד קובלנץ: לא צריך להקל בזה ראש אבל באמת בכזה פרויקט מורכב – וגם עכשיו כשתיקפנו את זה עם אנשי מקצוע, לא היה ניתן לעשות את זה יותר בזול.

אלדד קובלנץ: העובדה שהיינו במקביל במקום נוסף – זה מיליונים בודדים, שגם הם לא היוו שום חריגה מתקציב התאגיד המאושר.

נחמן שי: אתם מממנים את זה מהתקציב השוטף?

אלדד קובלנץ: כן.

אלדד קובלנץ: קיבלנו גם 350 מיליון שקל לתקציב הקמה ולא חרגנו באלפית אגורה מן התקציב הזה, להיפך, חסכנו ממנו 60 מיליון שקל שהעברנו לתוכן.

יואב בן צור: אני רוצה לשאול את יושב-ראש התאגיד ואת המנכ"ל, האם יש לכם איזשהו פתרון בנוגע לשבת?

גיל עומר: אני מכיר את רחוב כנפי נשרים היטב, עבדתי בו במשך שבע שנים.

גיל עומר: נכון שהוא התפתח מאוד בשנים האחרונות אבל אני מכיר את הרחוב היטב.

גיל עומר: בסופו של דבר יש שכונות חרדיות.

גיל עומר: רחוב כנפי נשרים – אני לא יודע אם הוא נחשב כשכונה חרדית או לא.

גיל עומר: בגדול, אנחנו שם.

גיל עומר: אין שום כוונה לאף אחד לצאת החוצה מן הבניין.

גיל עומר: אבל בסוף הבניין הזה צריך להוציא שידור.

גיל עומר: זה המצב.

גיל עומר: יש חניון למטה ואף אחד לא יבוא להרגיז מישהו בכוונה.

איילת נחמיאס ורבין: זה גם לא איפה שהבניין יהיה בסופו של תהליך.

איילת נחמיאס ורבין: שם יהיו מבני התאגיד בסופו של דבר?

נחמן שי: כן, כל הפעילות תהיה שם.

גיל עומר: התאגיד הוא בכנפי נשרים 23.

גיל עומר: בניגוד למה שאמרת, זה בניין גבוה שנבנה שם.

גיל עומר: כלומר, יזם בנה שם.

יואב בן צור: האמן לי שאני מכיר את הבניין.

יואב בן צור: שתי הקומות הנוספות נמצאות אצל חבר שלי, בן דוד ושות'.

איתן כבל: אי אפשר לייצר כניסה שלא תחייב את העובדים - - -

גיל עומר: הכניסה היא מלמטה.

גיל עומר: הכניסה היא מהרחוב.

גיל עומר: נכנסים למטה לחניון עם הרכב ועולים עם מעליות למעלה.

גיל עומר: כך שבשבת ייכנסו לחניון ויעלו לבניין מתוך החניון.

יואב בן צור: אין לכם אפשרות טכנית, עקרונית, עניינית?

יואב בן צור: הרי יהיה לכם עוד מבנה.

יואב בן צור: זה המקום היחיד שממנו תשדרו?

יואב בן צור: לא יהיו לכם מקומות נוספים?

יואב בן צור: אולי אפשר בשבת להעביר את השידור למקום אחר, רק לצורך שבת?

גיל עומר: אני חושב שאני לא יכול לשלוף תשובה.

גיל עומר: להערכתי תהיה חייבת להיות שם עבודה בשבת כי מהדורות החדשות משודרות משם.

גיל עומר: אני לא יודע.

גיל עומר: גם אין לי פתרונות מן השרוול.

נחמן שי: יואב בן צור, אני ממש מכבד שבת, אני אומר לך בכנות, אבל אם תתחיל לומר על מבואות של שכונות חרדיות בירושלים – נגמרה העיר.

נחמן שי: פרט לשכונות החרדיות, הטריטוריה הקרובה להן זה פחות או יותר מכסה את כל העיר.

יואב בן צור: אתה מכיר את המקום?

נחמן שי: אני מקווה שנשמע מהם שהם מכבדים.

יואב בן צור: מה זה "מבואות"?

יואב בן צור: זה מקומות שאלפי אנשים גרים בהם.

נחמן שי: שבע שנים אני עבדתי ברחוב הזה.

יואב בן צור: יש הבדל בין אמצע רחוב כנפי נשרים, שאז לא היינו אומרים כלום, לבין הקצה שנושק לשכונת הר נוף ואלפי אנשים עוברים שם בשבתות הלוך ושוב.

יואב בן צור: כמעט ואין שם תנועה.

נחמן שי: אגיד לך משהו שיאכזב אותך מאוד: הציפיות שלי מהם, שהם יקימו מתקן ל-10, 20, 30 שנים קדימה.

נחמן שי: זה לא ייגמר בפחות מזה.

נחמן שי: לכן אני שותק כשהוא מדבר על הנושאים ההנדסיים כי אני יודע עד כמה מסובך להקים מערכת של אולפנים לרדיו ולטלוויזיה.

נחמן שי: אבל הדיון הסתיים פה באחד החדרים, לחצו עליהם.

נחמן שי: גמרנו, הדיון הסתיים.

נחמן שי: לא היינו מעבירים את החוק אם לא הייתה ההתחייבות הזאת.

נחמן שי: אז עכשיו אתה אומר: רגע, נפתח את זה מחדש?

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, הם רצו להישאר במודיעין.

אתי בנדלר: ההתחייבות הזאת שולבה בתוך החוק.

איילת נחמיאס ורבין: ברור, קבענו להם מועד, והמועד עבר.

יואב בן צור: לא כתבתם "כנפי נשרים".

יואב בן צור: כתבתם "ירושלים".

נחמן שי: עם לוח זמנים.

נחמן שי: בדרך כלל במופע הזה השתתפו גם נציגי עיריית ירושלים, שהגיעו לכאן באוגדות מתוגברות כדי לראות.

איילת נחמיאס ורבין: ובצדק.

דן אילוז: אני חבר מועצת עיריית ירושלים.

איילת נחמיאס ורבין: בסדר, אבל היו כאן חברי מועצה אחרים והם לחצו, ובצדק.

יואב בן צור: אמרתי שאפשר למצוא פתרון טכני כזה או אחר ולשדר ממקום אחר.

נחמן שי: אני רוצה לשמוע האם יש בעיה, כי העברה לירושלים קשורה גם בעובדים.

נחמן שי: הם צריכים לשנות את מקום העבודה שלהם, הם צריכים להיות על הכביש יותר שעות.

נחמן שי: ירושלים לצערי הרב היא לא המקום הכי פופולרי לעבוד בו.

נחמן שי: האם אתם בהידברות עם ועד העובדים?

נחמן שי: מה העמדה?

נחמן שי: האם יהיו לזה עלויות?

נחמן שי: אנחנו יודעים שארגונים שעובדים בירושלים גם צריכים לפצות את העובדים שלהם.

נחמן שי: אם נציגי הוועד פה, אשמח לשמוע את דעתם.

נחמן שי: אנחנו בעד העובדים.

לאה ורון: הם הוזמנו לישיבה.

איילת נחמיאס ורבין: הם פה.

ליאור תמם: גם נציגי היוצרים פה.

נחמן שי: יפה.

נחמן שי: אנחנו רוצים שהמעבר יהיה מתוך הבנה והסכמה, ולא יבואו פתאום סנקציות וכן הלאה.

נחמן שי: אני כבר רואה שחודשיים או חודש לפני הבחירות אם פתאום יתחילו סנקציות בתאגיד – זה הדבר האחרון שאנחנו צריכים.

נחמן שי: אנחנו צריכים מסלול פתוח לקראת החודשים הקרובים.

אלדד קובלנץ: למעשה לפני כמה שבועות קומת ההנהלה הייתה מוכנה והיה כבר תאריך יעד למעבר של כל המטה, בין 80–90 אנשים שאמורים להיות בקומת ההנהלה.

אלדד קובלנץ: הוועד התנגד למעבר.

אלדד קובלנץ: פנינו לבית הדין לעבודה כדי לחייב את העובדים לעבור.

אלדד קובלנץ: אני רוצה לציין שכל העובדים חתמו בהסכמי ההעסקה שלהם שהם יודעים שמתקני התאגיד יהיו בירושלים.

אלדד קובלנץ: בית הדין שלח אותנו ואת העובדים להידברות.

אלדד קובלנץ: כמובן שאנחנו מעדיפים שהדבר ייעשה בהסכמה.

אלדד קובלנץ: דרך אגב, יש גם עובדים שהם ירושלמים, שמבחינתם זה עדיף.

אלדד קובלנץ: אנחנו כן רוצים לעשות את זה בשיח משותף עם הוועד ועם העובדים.

אלדד קובלנץ: התאגיד הזה עבר מספיק טלטלות ל-300 שנים, לא לשנה ורבע שהוא קיים.

אלדד קובלנץ: חלק מן התחושה הזאת – והיא לא תחושה, באמת האקדח על הרקה שמוצמד לנו עם לוח הזמנים למעבר – אנחנו מודעים ללוחות הזמנים אבל יש לנו אחריות לגבי שני דברים.

אלדד קובלנץ: דבר אחד, כפי שנחמן שי אמר, הבניין הוא ל-30, 40, 50 השנים הקרובות.

אלדד קובלנץ: דבר שני, שתפעולית תוך כדי המעבר הזה הפעילות של התאגיד לא תיפגע כי העברה בשלבים, בפעימות, לא טובה תפעולית.

אלדד קובלנץ: היא נעשית אך ורק בגלל האקדח על הרקה.

נחמן שי: בואו נשמע את העובדים.

יואב בן צור: תשמע את מה שאומר לך עכשיו אלדד קובלנץ: העברה בשלבים לא טובה, לא לתאגיד ולא לעובדים.

יואב בן צור: אז צריך לתת לו את המרווח הזה כדי שיוכל לעבור בצורה מסודרת באופן מלא, לא בשלבים-שלבים, אלא להעביר את התאגיד כולו בפעם אחת, לגמור את הסיפור.

נחמן שי: אני מציע שנשמע את העובדים.

איתן כבל: יש פה נציגות של העובדים?

איתן כבל: בבקשה.

תומר שלפניק: אני מוועד העובדים.

תומר שלפניק: אני עובד ברשת ב'.

תומר שלפניק: ועד העובדים מכיר את החוק ויודע שהתאגיד אמור לעבור לירושלים.

תומר שלפניק: אנחנו תומכים בחוק.

תומר שלפניק: אין לנו שום בעיה עם המעבר לירושלים.

תומר שלפניק: כן יש לנו בעיה עם נושא הבטיחות.

תומר שלפניק: מדובר באתר בנייה.

תומר שלפניק: רק עכשיו בונים ארבע קומות למעלה.

תומר שלפניק: הקומה היחידה שקיבלה אישור מרשות הכיבוי, טופס 4 – זה היה לפני כמה שבועות – היא הקומה השלישית.

תומר שלפניק: זאת הסיבה שהודענו לעובדים שאנחנו קוראים להם להתנגד למעבר כל עוד המקום לא יהיה בטוח.

תומר שלפניק: בדיון בבית הדין האזורי לעבודה בתל אביב לפני שבועיים–שלושה הגענו להידברות עם ההנהלה.

תומר שלפניק: היה יועץ בטיחות מטעמנו שסייר במקום והצביע על שורת ליקויים – יש לי כאן את הדוח, אני יכול להעביר אותו אליכם, אם אתם רוצים – שמצביעים על כך שהמקום אכן מסוכן ושיש שורה של תיקונים לבצע לפני שמעבירים לשם את העובדים.

תומר שלפניק: זה העניין, בזה הוועד מתעסק.

איתן כבל: אתייחס לזה.

יואב בן צור: בשבוע שעבר ביקרתי בבניין הזה והקבלן קיבל אישור להוסיף חמש קומות נוספות.

יואב בן צור: הייתי צריך להיכנס שם לאיזה משרד – סכנת נפשות להיכנס לבניין.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להבין: אם העניינים הבטיחותיים יטופלו, והם נשמעים לי בפער ממה שחבר הכנסת בן צור מדבר – אתה מדבר על עניין שדורש שינוי דרמטי של קונסטרוקציה, והם מדברים על דברים שניתן לטפל ולתקן אותם.

איילת נחמיאס ורבין: היה והדברים האלה יטופלו, אין בעיה במעבר מבחינתכם?

תומר שלפניק: מבחינת העובדים, לא.

איילת נחמיאס ורבין: זה פער גדול ממה שיואב בן צור אומר.

יואב בן צור: אמרתי מה אני הבנתי.

יואב בן צור: יש שם יועץ בטיחות.

נחמן שי: אין בעיה של שכר עבודה, של שעות נסיעה?

נחמן שי: כל הדברים האלה מטופלים?

נחמן שי: יש הסכמים?

נחמן שי: זה מקובל עליכם?

אלדד קובלנץ: כמובן שאין הסכמות בכל הדברים אבל יש לנו ועד מעולה והנהלה מצוינת ואנחנו נגיע להסכמות.

נחמן שי: אני בעד שיהיה ועד עובדים ושזה יהיה מעוגן, שלא יחזרו הטראומות של העבר.

איילת נחמיאס ורבין: << דובר >> אינח חשוב שזה יהיה ועד אחד, אחיד ויחיד.

נחמן שי: נכון.

תומר שלפניק: אנחנו יושבים עם ההנהלה במשא ומתן להסכם קיבוצי ואנחנו דנים בכל הנושאים האלה.

אלדד קובלנץ: אנחנו מקווים לסיים כמה שיותר מהר את ההסכם הקיבוצי.

תומר שלפניק: גם בנושאים האלה, וגם לגבי התנאים שבהם העובדים יעבדו שם.

תומר שלפניק: זאת הזדמנות מצוינת להגיד להנהלה להיענות לדרישותינו.

איילת נחמיאס ורבין: ההנהלה – תיענו לדרישות העובדים.

נחמן שי: איתן כבל יגיד את זה בסיכום.

איילת נחמיאס ורבין: יש עוד שאלה: ההנהלה מקבלת את הדוח של יועץ הבטיחות?

רן היילפרן: אני סמנכ"ל הכספים והתפעול.

רן היילפרן: קיבלנו את הדוח שהעביר בודק הבטיחות מטעם ועד העובדים.

רן היילפרן: אנחנו עוברים עליו.

רן היילפרן: נקבע גם מתווה בבית הדין לעבודה, איך בדיוק אנחנו נותנים מענה.

רן היילפרן: עד 6 בינואר אנחנו צריכים לתת מענה איך וכיצד, באיזה לוחות זמנים אנחנו מטפלים בכל הליקויים שעלו בדוח כדי לאפשר מקסימום בטיחות, שכולנו נעבור בשיתוף פעולה.

איילת נחמיאס ורבין: נשמע שיש הידברות טובה.

איילת נחמיאס ורבין: זה משמח.

איתן כבל: רשות הדיבור לדן אילוז, חבר מועצת עיריית ירושלים.

איתן כבל: שיהיה בהצלחה, קודם כול.

דן אילוז: תודה רבה.

דן אילוז: אני מסיעת התעוררות.

איתן כבל: בסוף נכנסתם לקואליציה?

איילת נחמיאס ורבין: לא, עכשיו הוא אמר שלא.

דן אילוז: אנחנו לא כאן כדי לדבר על זה.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע בכמה מקומות בארץ רק עכשיו גומרים להקים קואליציות?

איילת נחמיאס ורבין: לא מצליחים להקים קואליציות.

דן אילוז: גומרים קואליציה בירושלים כרגע.

דן אילוז: באתי לפה כדי למחות בשם תושבי ירושלים.

דן אילוז: כל יום שתאגיד השידור הציבורי משדר מחוץ לירושלים הוא פגיעה לא רק בירושלים אלא גם בשלטון החוק.

דן אילוז: יש חוק מפורש שאומר שהתאגיד צריך לשדר מירושלים.

איתן כבל: גם אם יצטרכו לשדר מן הפיגומים?

דן אילוז: אני לא שומע את תחושת הדחיפות בתשובות שקיבלתי מהנהלת התאגיד.

דן אילוז: קיבלו היתר זמני וקצר לשדר מחוץ לירושלים, וההיתר הזמני והקצר הפך להיות ארוך וכבר לא זמני אלא קבוע.

דן אילוז: הייתי רוצה לשמוע לפחות דחיפות.

דן אילוז: אני לא יודע אם זה כישלון ניהולי, אם זה טעות, אם זה במזיד.

דן אילוז: אני מקווה שלא.

דן אילוז: גם נאמר שלא.

דן אילוז: אני סומך עליכם שלא.

דן אילוז: אבל אני כן רוצה לשמוע איזושהי תחושת דחיפות.

דן אילוז: אם אני לא שומע את תחושת הדחיפות הזאת – חבר הכנסת נחמן שי, דיברת על סנקציות, אמרת שזה לא רלוונטי, אבל אולי זה צריך להיות רלוונטי.

נחמן שי: אנחנו נקבל תאריך.

דן אילוז: אם זה הדבר היחיד שייצור דחיפות אז זה צריך להיות על השולחן.

גיל עומר: אענה לך.

גיל עומר: הדחיפות – כנראה שלא הסברתי את עצמי היטב.

גיל עומר: אמרתי שאנחנו עושים ככל שאנחנו יכולים כדי שהמעבר ייעשה כמה שיותר מהר, בהינתן תקציב ובלי שנבזבז כספי ציבור, וכמובן עם שמירה על ענייני בטיחות.

גיל עומר: אנחנו עושים את זה מהר ככל הניתן.

גיל עומר: לעמוד עכשיו עם סטופר או עם תאריך מדויק – אני חושב שזה טעות.

גיל עומר: אנחנו אומרים פה בצורה הברורה ביותר: אנחנו עושים ככל הניתן כדי להשלים את תהליך המעבר.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אני רוצה לסכם.

איתן כבל: אני רוצה לומר לכם את דעתי.

איתן כבל: התהליך יצא לדרך.

איתן כבל: זה לא מצב שבו עכשיו אנחנו יכולים להגיד, אחרי 120 מיליון שקל, כאשר המקום כבר נקנה וכבר השקיעו עשרות מיליוני שקלים.

איתן כבל: אם אין מעבר, המשמעות היא שגם אין תאגיד בעצם.

איתן כבל: אם חס וחלילה קרה איזה אירוע שאמרו: חברות וחברים, עם כל הכסף ועם כל מה שעשינו אין תאגיד.

איתן כבל: אני אומר את זה מהניסיון רב השנים שלי פה.

איתן כבל: הרצון שלנו תמיד הוא לייצר תהליך שכבר אין ממנו חזרה.

איתן כבל: התאגיד בהתנהלות שלו – אין ממנו חזרה.

איתן כבל: יחד עם זאת, בתוך התהליך הזה, והרצון שלנו לשים את ירושלים על ראש שמחתנו, הסיטואציה הזו לפעמים עלולה לייצר מהלכים שיוצרים יותר נזק מאשר תועלת.

איתן כבל: זה שהעובדים בסוף יגיעו לשם – לי אין ספק.

איתן כבל: אם יהיה פער של חודש בכניסה אבל שעובדים יוכלו להיכנס בניחותא – למען השם, כפי שאמרתי למשרד התחבורה בעניין פרויקט הרב-קו והעלייה מן הדלת האחורית של האוטובוס, אמרתי: מתי פעם אחת אפשר לעשות פרויקט שמתחילתו ועד סופו יהיה כפי שצריך ושכולם יעסקו בלהתפעל?

נחמן שי: הנה, הרכבת לירושלים.

איתן כבל: זו דוגמה מצוינת.

נחמן שי: זו דוגמה לפרויקט מאל"ף ועד תי"ו, ועכשיו מתחת לאל"ף.

איתן כבל: אותו דבר גם כאן.

איתן כבל: אחרי שעברנו את הכול, ובאמת עשינו, ואני אומר את זה גם לדן אילוז, בתקופתך תזכה – לא לביאת המשיח.

דן אילוז: אולי גם ...

איתן כבל: אולי, לך תדע.

נחמן שי: תזכה להיות החבר הכי צעיר במועצה.

דן אילוז: אני יותר מבוגר ממה שאני נראה.

איתן כבל: יש על זה פטנט רשום ...

איתן כבל: אז ניצחתי אותך, כי אני ממש נראה טוב ...

איתן כבל: אבל הפער גדול מאוד.

איילת נחמיאס ורבין: לפני שלוש שנים לא צחקתי כך בדיונים על התאגיד.

איתן כבל: אני מנסה לומר לך, דן יקירי, שאין מזרזים את המזורזים.

איתן כבל: אני אומר את זה גם לנחמן שי, שעושה את עבודתו, הוא צריך לזרז את המזורזים, במובן הזה שהוא מהתומכים ומן האנשים שהלכו לאורך השנים בעד רשות השידור, והיום התאגיד, והוא רוצה שהעסק הזה יגיע לתמונה המלאה.

איתן כבל: יחד עם זאת, צריך למצוא את נקודת האיזון, שלפעמים מרוב הרצון, יותר מאשר של האנשים עצמם, זה עלול לייצר תקלות.

איתן כבל: אילו לרגע הייתי חושב שמאן דהוא אצלם מתרשל בעבודתו – הפחד הגדול שלי, ואני אומר את זה גם לנחמן שי ואומר את זה גם לנו – שמרוב שאנחנו לוחצים אותם לעמוד בלוחות הזמנים כפי שנקבעו - - -

נחמן שי: לא אנחנו אלא זה חוק.

נחמן שי: כעת זה הפרת חוק.

איתן כבל: ברור לי.

איתן כבל: אתה צודק, אני ער לזה.

איתן כבל: מרוב שאנחנו כל כך מזרזים אותם, כשחס וחלילה עלולה להיווצר תקלה, אפילו תקלה אל מול העובדים, אם חס וחלילה מחר עלולה להיות תקלה שנובעת מן העובדה שעובדים במקום שהוא אתר בנייה, ואני מכיר את זה, יגידו: לא התרעתם?

איתן כבל: לא אמרתם?

איתן כבל: לא ראיתם?

איתן כבל: תמיד נזכרים אחרי להגיד את כל מה שצריך שייאמר.

איתן כבל: אם היה לי ולו החשש הקל שאמצא את עצמי מול ההנהלה, שמישהו מהם מנסה באמת להתרשל או להתעכב – כל אשר אני רוצה לבקש בשמי ובשם נחמן שי ובשם חברי הכנסת, לדעת שהם באמת עושים, לא מנצלים אפילו לדקה את האפשרות לעכב את התהליך הזה.

איתן כבל: בזה אני רוצה להיות בטוח, שאם אתה תבוא, דן אילוז, שזה יהיה טוב יותר מאשר כשנתנו להנהלת העיר לחפש לנו אתר, כשאמרנו להם: בואו תמצאו אתם מקום בירושלים, ולא מצאו שום מקום.

איתן כבל: שגם אם מחר אומר לך: אתה מנהל הפרויקט, הנה, אתה, מה שתחליט יהיה, כשאתה אומר לי: וואלה, מצאתי פערים, אפשר היה לסיים אתמול.

איתן כבל: אם זה מתקיים אז הם לא עושים את עבודתם נאמנה.

איתן כבל: אני אומר לך שאם תצליח אז זה רק להיות, מה שנקרא, עבודה של דווקן – מצאתי חדר פנוי עם כניסה שאפשר להגיע דרכה.

איתן כבל: זו התחושה האישית שלי, שהמזורזים ממילא עושים את עבודתם בזירוז.

איתן כבל: אני מבקש שנקבל פעם בחודשיים דיווח על כל ההתקדמות בתהליך, ולחילופין, גם אם יש בעיות שצריך להתערב בהן, ויכולות להיות בעיות.

איתן כבל: אני אומר את זה גם לך, נחמן, שגם כאשר כתוב בחקיקה שיש להעביר כסף לא תמיד מעבירים את הכסף למרות שכך כתוב בחוק.

איתן כבל: זה קורה מידי יום.

נחמן שי: אני שמח שערכנו את הדיון.

איתן כבל: בכל מקרה הוא היה נכון.

נחמן שי: הוא כרטיס צהוב להנהלת התאגיד.

נחמן שי: אנחנו העברנו חוק ואנחנו מצפים שתמלאו אותו, לא רק בהיבטים התוכניים וכולי אלא גם בדברים הארגוניים.

נחמן שי: אני יודע שדברים ארגוניים לוקחים זמן ודיברתי על המורכבות ההנדסית, שהיא גדולה מאוד, ואני מבין גם שאין בארץ כמעט – לא תמיד יש אפילו אנשים שיודעים איך לעשות דברים כל כך מורכבים כאלה, ולכן בסדר.

נחמן שי: אבל אנחנו חורגים הרבה ממסגרת הזמן.

נחמן שי: לא הצגת תאריך.

נחמן שי: הייתי שמח מאוד שתיתן לנו תאריך יעד.

נחמן שי: אמרת: אחרי האירוויזיון.

נחמן שי: אני מבין שהאירוויזיון זה בשבילכם גם כן שיא גדול, שאף הוא מסובך.

נחמן שי: אבל אתה צריך להציג תאריך יעד, גם לעצמכם, לא רק לנו, כדי שזה יופיע גם בפרוטוקול.

איתן כבל: נמצא כאן עדיין נציג משרד האוצר?

איתן כבל: אני מבקש שיתייחסו.

איתן כבל: אני רוצה לנצל את ההזדמנות שאנחנו מקיימים את הדיון הזה כדי להעלות עוד נקודה.

נחמן שי: זה דבר אחד.

נחמן שי: חשוב שלא נצא מכאן מבלי לדעת שיש לכם נקודת סיום.

נחמן שי: תמיד יהיו שיירים אבל אתם יודעים שהמאסה עוברת באותו תאריך לירושלים.

נחמן שי: הדאגה שלי היא לא רק לתאגיד אלא גם לירושלים, ידידי, כי גם אם לא היו כאן נציגי עיריית ירושלים, אני לא צריך אותם, אני יודע טוב מאוד שהעיר הזאת זקוקה גם לתאגיד.

איתן כבל: וגם לניקיון.

נחמן שי: להמון דברים.

נחמן שי: נקודה שנייה חשובה בעיניי היא הקשר ביניכם לבין העובדים, כי זה מאות עובדים שצריך לשמור על הזכויות שלהם ולהגן עליהם ולמנוע מצב כפי שהכרנו בהיסטוריה, של מריבות וסכסוכים, שבסוף באים לידי ביטוי בשידור.

נחמן שי: כל עוד התהליך הזה מתנהל מתוך הבנה איתם, גם אם הוא עובר דרך בתי המשפט, בסוף זה צריך להיות בתיאום ובהבנה עם העובדים, מתוך שמחה שמבצעים את התהליך הזה ושהפעולה הזאת מושלמת.

איתן כבל: איילת נחמיאס ורבין, אני מבקש שתחליפי אותי.

איתן כבל: רק מילה אחת אני רוצה לומר לדרור וגשל, שנוגעת לעניין אחד: עניין הקנסות, אגרות רשות השידור.

איתן כבל: בוא הנה, אתם חצופים.

איתן כבל: אתם חלק מן המערכת.

איתן כבל: החוצפה הזאת, שבסוף ההוצאה לפועל היא הסיפור הגדול.

לאה ורון: רשות האכיפה והגבייה.

איתן כבל: זה לא רשות האכיפה והגבייה.

איתן כבל: העבירו אליהם אבל הם רק נקודת הקצה.

איתן כבל: הם מבצעים את ההוראה שניתנה להם על ידי - - -

לאה ורון: הם מכנסים ועדה של פטורים והנחות פעם בשלושה שבועות כדי שאנשים לא יוכלו להגיע ולקבל.

איתן כבל: חבר'ה, זה לא לעניין.

נחמן שי: ביקשתי תשובה עם תאריך יעד למעבר התאגיד לירושלים.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לומר משהו בהתייחס לדברים שאמרת על העובדים.

איילת נחמיאס ורבין: יושב כאן חברי תומר שלפניק.

איילת נחמיאס ורבין: אחד הדברים היפים שקרו בתאגיד, אני מוכרחה להגיד, נחמן, ולא חשבתי בהתחלה שזה יהיה כך, הוא שנהייתה סולידריות בין העובדים שהגיעו מרשות השידור לבין העובדים החדשים שנקלטו.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שזו תופעה – באמת אף אחד מאיתנו לא צפה אותה.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שההתנהלות שלהם והחברות ביניהם מעוררת הערכה רבה מאוד.

איילת נחמיאס ורבין: אני גם רוצה לציין, נחמן, שמהתקופה של ההתחלה, שהיו אליי פניות כל הזמן על כל מיני דברים, אני מרגישה – וזה השתקף גם בדברים של תומר שלפניק – שבאמת יש הידברות עם ההנהלה והתייחסות שוטפת לצרכים של העובדים.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שבמובן הזה עשיתם משהו נכון.

איילת נחמיאס ורבין: יש להם גישה ישירה אלינו כי באמת העבודה המאורגנת חשובה לנו, ומן הבחינה הזאת, נחמן, קרה משהו טוב.

איילת נחמיאס ורבין: מה המענה לשאלתו של חבר הכנסת שי?

גיל עומר: כפי שאמרתי, קומת ההנהלה מוכנה ברובה.

גיל עומר: הקומה הבאה היא קומת החדשות והאולפנים, גם של הטלוויזיה וגם של הרדיו.

גיל עומר: זה יקרה אחרי האירוויזיון, במהלך הקיץ זה יושלם.

נחמן שי: כלומר עד ראש השנה תוכלו לערוך את הטקס?

גיל עומר: התשובה היא כן.

נחמן שי: תעשו את הטקס בראש השנה.

נחמן שי: זו תהיה מתנה יפה לירושלים.

גיל עומר: ברגע שהחדשות יעברו, בעצם זה מרב עובדי התאגיד.

גיל עומר: יש גם את הרדיו וזה יקרה - - -

נחמן שי: תשאירו משהו במודיעין?

אלדד קובלנץ: לא, במודיעין לא יישאר.

אלדד קובלנץ: בעזרת השם, לא.

נחמן שי: אבל יש לכם נציגות בבאר שבע, חיפה ותל אביב, שם ממשיכים לפעול.

נחמן שי: בסדר.

נחמן שי: אתם תאגיד לאומי, אתם צריכים להיות בכל הארץ.

נחמן שי: אז אנחנו מדברים על ראש השנה.

גיל עומר: החדשות והטלוויזיה, שזה מרבית התאגיד.

נחמן שי: זה לב העניין.

נחמן שי: אני מקבל.

נחמן שי: בסדר.

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת שי, אני מודה לך, ואני מודה לכם על ההבהרות שלכם.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מאחלים לכם בהצלחה.

איילת נחמיאס ורבין: יש לכם אתגר גדול.

איילת נחמיאס ורבין: לפחות יהיה לכם שקט מחברי הכנסת בחודשים הקרובים.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה לכם.

איילת נחמיאס ורבין: הישיבה נעולה.