ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 915, 2018-12-17 11:00

אלי אלאלוף: בוקר טוב, כמעט צוהריים טובים לכולם, חברי הכנסת המכובדים, באמת יש ייצוג מאוד מרשים.

אלי אלאלוף: היום 17 בדצמבר 2018, ט' בטבת התשע"ט, והשעה: 11:02.

אלי אלאלוף: נתבקשנו על ידי הנשיאות לקיים דיון מהיר בנושא הסטאז'רים שלומדים בחוץ לארץ.

אלי אלאלוף: רק אזהרה לפני הדיון: יש חקירה, ולכן אני מבקש להיות מאוד זהיר ולא להשתמש במושגים שיכולים, חס וחלילה, לפגוע באנשים.

טלב אבו עראר: ולא לציין בשמות.

אלי אלאלוף: בוודאי.

אלי אלאלוף: לא בשמות, כמובן.

אלי אלאלוף: ולכן, אני מציע שנהיה זהירים.

אלי אלאלוף: נמצאת איתנו היועצת המשפטית שהזמנתי אותה – אני מודה באשמה – בדקה ה-90, אבל הסכימה לבוא ומיד הזהירה אותי מהנקודה הזאת.

אלי אלאלוף: אז אני בטוח שנדע כולנו ביחד להיות זהירים.

אלי אלאלוף: בדרך כלל, דיון מהיר מתחיל במי שמציע.

אלי אלאלוף: אז יש פה ארבעה חברי כנסת שהציעו.

אלי אלאלוף: להגיד לכם את האמת, אני מתלבט אם ללכת לפי הנוהל, או לבקש מפרופ' שאול יציב להציג את הממצאים שלו, כי הוא נסע למקום, פגש מאות – ולכן אני מבקש את הסכמתכם.

אלי אלאלוף: המלצה שלי היא שהוא יתחיל.

לאה פדידה: אנחנו איתך, היושב-ראש.

אלי אלאלוף: כן?

אלי אלאלוף: תודה על האמון.

אלי אלאלוף: אז בבקשה, פרופ' יציב.

אלי אלאלוף: תציג את עצמך לפרוטוקול, תפקידך והכול.

שאול יציב: אני מנהל את האגף לרישוי מקצועות רפואיים במשרד הבריאות.

שאול יציב: אני גם חבר בנשיאות המועצה המדעית.

שאול יציב: אני רוצה לנצל את הזדמנות הזאת שבאמת חברי כנסת מכובדים ואורחים חשובים – אני רוצה לנצל את ההזדמנות קצת לתאר בפניכם נושא שמטריד באמת את מנוחתי כבר תקופה יחסית ארוכה.

שאול יציב: אני חושב שהוא צריך, לדעתי, גם להטריד את מנוחת כולנו, מכיוון שלפתחנו נוצרה בעיה שמשמעותה עלולה להיות ירידה ברמת הרפואה במדינת ישראל במהלך השנים הקרובות.

שאול יציב: יש היום מספר אלפי סטודנטים ישראלים לרפואה שלומדים בבתי ספר לרפואה בחו"ל שרמתם נמוכה מאוד.

אלי אלאלוף: בתי ספר.

שאול יציב: בתי ספר לרפואה, שרמתם נמוכה מאוד.

שאול יציב: אני אומר את זה לא רק מידע תאורטי, אני נסעתי לשם כי אני מאמין בללמוד דברים מגורם ראשון.

שאול יציב: הייתי בארמניה, לאחרונה הייתי במולדובה, ביאשי ברומניה.

שאול יציב: נפגשת שם עם שרים, עם שר הבריאות, שר החינוך, עם דיקנים ורקטורים ועם הסטודנטים עצמם.

שאול יציב: והסתובבתי בכיתות, בבתי חולים, בכל מקום ששם הסטודנטים לומדים.

שאול יציב: אגב, הייתי יחד עם אחת היועצות המשפטיות של המשרד, ובאמת הדברים נבדקו לעומק.

שאול יציב: הייתי שם שבוע ימים, מהבוקר עד הערב התעסקתי רק בזה.

שאול יציב: אני רוצה שתבינו שיש לנו בעיה אסטרטגית ממדרגה ראשונה לגבי העתיד של רמת הרפואה במדינת ישראל.

שאול יציב: כך אני רואה את הדברים, משום שבתי הספר לרפואה האלה נותנים הוראה ברמה מאוד נמוכה.

שאול יציב: בעיקר מה שמדאיג אותי זה ששיעור החשיפה הקלינית היא מזערית, אם לומר בלשון המעטה.

שאול יציב: אני אתן לכם דוגמה.

שאול יציב: למשל, בביקור האחרון במולדובה שעשיתי, יש במולדובה 1,300 סטודנטים ישראלים לרפואה; 1,300 – שימו לב למספר – בבית ספר לרפואה אחד.

שאול יציב: 1,300 פלוס 200 סטודנטים לרפואת שיניים ועוד סטודנטים לרוקחות מישראל, ישראלים, שלומדים שם בבית ספר לרפואה אחד, עם בית חולים של 300 מיטות, שנותן הוראה לכל הסטודנטים האלה; בנוסף לסטודנטים מקומיים וסטודנטים מהודו ומכל מיני מקומות אחרים.

שאול יציב: זאת אומרת, לפחות לסדר גודל של 2,000 יש מקום אחד, בית חולים אחד שנותן הוראה.

שאול יציב: זה בלתי אפשרי.

שאול יציב: אני חושב שיש לנו פה חבר כנסת שמכיר טוב את המערכת הרפואית.

שאול יציב: הוא יודע שזה פשוט בלתי אפשרי שכל כך הרבה סטודנטים ילמדו קליניקה עם כל כך מעט שדות קליניים.

שאול יציב: צריך להבין, בבית ספר לרפואה היום יש שש שנות לימוד, מתוכן שלוש שנות לימוד – שנה רביעית, חמישי ושישית – אלה שנים קליניות לחלוטין.

שאול יציב: זאת אומרת, מהבוקר עד הערב הסטודנטים נמצאים בתוך מחלקות קליניות.

שאול יציב: שלא לדבר על הסטאז' אחר כך, שהוא גם מעין לימוד קליני, לפני שמקבלים דיפלומה.

שאול יציב: זאת אומרת, החשיפה בבית ספר לרפואה – עכשיו במקומות שיש בתי ספר ארבע-שנתיים, כל ארבעת השנים, ארבעת השנים הראשונות זה לימוד של תואר ראשון באחד המקצועות פלוס השלמות רלוונטיות לרפואה.

שאול יציב: אחר כך לארבע שנים קליניות, ארבע שנים לומדים קליניקה.

שאול יציב: לצערי הרב, אני אומר לכם את זה באמת בכאב לב, הסטודנטים האלה בקושי רואים חולים.

שאול יציב: הם מסתובבים לצד בובות, ראיתי בובות, הם בודקים, כי אין חולים ואין אפשרות לזה.

שאול יציב: אז יש שם בובות, הם לא לומדים רפואה כמו שצריך.

מאיר כהן: הוא בודק בובות.

שאול יציב: זה לא שהם לא מסוגלים ללמוד רפואה טוב.

שאול יציב: זה בגלל התנאים שם, בתוך בתי הספר האלה.

שאול יציב: צריך להבין, המצב הוא הרבה יותר גרוע בארמניה, כי שם זה ממש – אני כבר לא מדבר, כמו שאתה אמרת, אני לא רוצה להיכנס לצדדים שהמשטרה קשורה בהם וכולי, אבל אין לי צל של ספק, מתוך לימוד של המקום, שהם לומדים מעט מדי, פחות מדי, ללא חשיפה לדברים החשובים ביותר.

עיסאווי פריג': אבל אתה סוטה מהדיון.

אלי אלאלוף: לא, לא.

אלי אלאלוף: אני ביקשתי ממנו לפתוח.

אחמד טיבי: הוא ביקש.

עיסאווי פריג': אה, ביקשת.

שאול יציב: עכשיו השאלה היא, כמובן, מה אנחנו - - -

אלי אלאלוף: מה המספרים בארמניה?

שאול יציב: בארמניה, לאורך השנים היו שם מאות רבות.

שאול יציב: יש שם בעיקר בית ספר לרפואה אחד, שרוב הסטודנטים – תראו, יש שם איזה ארבעה בתי ספר לרפואה.

שאול יציב: יש שניים שאפילו הארמנים עצמם לא מכירים בהם, שבהם למדו הישראלים.

קריאה: שניים?

שאול יציב: כן, יש שם שניים שהם לא מכירים בהם.

אחמד טיבי: שני בתי ספר.

אלי אלאלוף: שניים מתוך ארבעה.

שאול יציב: יש אחד שרובם הולכים אליו, שנקרא הייבוסק, ששם הרמה, כפי שתיארתי אותה, היא נמוכה, ויש ספקות לא מעטים אם הם באמת למדו את מלוא השנים.

אלי אלאלוף: וזה בית חולים, בארמניה יש בית חולים, כולם מסביב לבית חולים אחד.

שאול יציב: יש מעט מאוד חשיפה קלינית, אם בכלל.

שאול יציב: כדי להדגים לכם את זה, אני אגיד לכם עובדה.

שאול יציב: למשל, ב-10 השנים האחרונות בארמניה היו מאות רבות של סטודנטים.

שאול יציב: יש לפחות 40-30 מקצועות רפואה בלימודים הפרה-קליניים והקליניים.

שאול יציב: תכפילו את זה במספר השנים שהם היו שם, ותראו שמגיעים לכמה אלפים טובים.

שאול יציב: בכל התקופה הזאת לא היה סטודנט אחד שנכשל במקצוע אחד באיזושהי בחינה אי פעם.

שאול יציב: אין דבר כזה, לא קיים דבר כזה.

שאול יציב: זו נקודה אחת.

שאול יציב: הנקודה השנייה, אין שם סטודנט אחד שהתחיל בשנה ראשונה וגמר בשנה שישית.

שאול יציב: רוב הסטודנטים באים לשם ממדינות אחרות, מבתי ספר לרפואה אחרים ששם הם נכשלו, או שהיה להם יקר מדי, או שהיה להם קשה מדי.

שאול יציב: ואז הם הגיעו להייבוסק לקבל את הדיפלומה.

שאול יציב: אלה שתי דוגמאות, אבל יש עוד הרבה.

שאול יציב: אני רוצה לתת לכם אפשרות לדבר.

מאיר כהן: אדוני, למה הלכת לשלושת המדינות אלה?

שאול יציב: אני אגיד לך למה.

שאול יציב: קודם כול, אתחיל עם מולדובה.

שאול יציב: במולדובה היה הציבור הגדול ביותר של סטודנטים.

שאול יציב: הלוואי שהייתי יכול ללכת לכל אחד מבתי הספר שלומדים בהם.

שאול יציב: אבל הלכתי למולדובה, למשל, בגלל שיש 1,500 סטודנטים שלנו שלומדים שם.

שאול יציב: היה לי חשוב מאוד, זה ציבור ענק.

מאיר כהן: לומדים באנגלית?

טלב אבו עראר: יש כאלה באנגלית, ויש ברוסית גם.

שאול יציב: לומדים באנגלית, כן.

שאול יציב: זה איזשהו קורס מקביל כביכול לבית ספר לרפואה.

שאול יציב: צריך להבין, הייבוסק בארמניה זה בית ספר פרטי לרפואה שכל עניינו זה – אני לא רוצה להגיד שמות – אבל החלק הכלכלי, נגיד כך בצורה עדינה, הוא פקטור חשוב מאוד ביותר.

מסעוד גנאים: אבל למה הוא מוכר בישראל, במשרד הבריאות?

מסעוד גנאים: השאלה למה הוא מוכר, למרות כל זה?

אלי אלאלוף: בואו נאפשר לו לסיים ונעבור לשאלות.

שאול יציב: יש שם בית ספר אחד בארמניה – ואני ספרתי לך – יש שם בית ספר אחד שהוא State University, שבדקנו אותו, והוא ברמה טובה יחסית.

שאול יציב: כמה סטודנטים אתם חושב שמצאתי שם?

שאול יציב: שלוש סטודנטיות נחמדות, גם כן מהמגזר, חכמות, נחמדות.

שאול יציב: היו שם רק שלוש.

עיסאווי פריג': רק ממשלתי אחד, רק ממשלתי אחד?

שאול יציב: כן.

שאול יציב: אז שאלתי למה יש שלוש סטודנטיות בבית ספר כל כך טוב?

שאול יציב: והתשובה שלהם הייתה כי הן למדו שם משנה הראשונה עד השנה השישית.

שאול יציב: שאלתי למה יש כל כך מעט אם בית הספר לרפואה יחסית טוב?

שאול יציב: אז אמרו לי: שם זה לא 2,000 דולר בשנה, אלא 6,500 דולר בשנה; שם יש תנאי קבלה יותר קשים; שם צריך ללומד משנה הראשונה עד שנה השישית; שם הרמה היא יותר גבוהה.

שאול יציב: והיו רק שלוש סטודנטיות.

שאול יציב: הסטודנטיות האלה חזרו לארץ, ושלושתן עברו את בחינת הרישוי.

שאול יציב: שלושתן עברו את בחינת הרישוי.

שאול יציב: כך שאני רוצה שתבינו שאין פה איזושהי כוונה, חס וחלילה – ואני יושב עם חברי הכנסת המכובדים כאן, יושב איתם ומדבר איתם, אני בידידות איתם, ואני מסביר להם שבעצם אנחנו, כולנו אחראים לדבר שהוא מעל לכל פוליטיקה, לכל דבר אחר; אנחנו אחראים לבריאות העם במדינת ישראל.

שאול יציב: אנחנו רוצים שהרפואה במדינת ישראל תהיה ברמה שבכל העולם יודעים שהיא ברמה גבוהה, ברמה יחסית גבוהה.

שאול יציב: אם אנחנו לא ננקוט באמצעים מתאימים היום, בעוד 10 שנים המצב של רמת הרפואה במדינת ישראל יהיה הרבה-הרבה יותר גרוע.

שאול יציב: ויקימו גם ועדת חקירה שתצטרך לבדוק את זה.

לאה פדידה: אלי, אין להם מבחן בארץ?

שאול יציב: לכן אני באמת בא מתוך רצון טוב.

שאול יציב: אני בא מתוך כאב עמוק, מתוך דאגה גדולה מאוד לרמת הרפואה במדינת ישראל.

שאול יציב: אני חושב שכולנו צריכים להתייחס לעניין הזה לא כמעין מלחמה.

שאול יציב: לא צריך להיות ניגוד אינטרסים ביני וביניכם, משום שאני חושב שכולכם רוצים שהנכדים שלכם והילדים שלכם יקבלו רפואה בכל מקום שהם יסתובבו במדינת ישראל.

שאול יציב: אני לא חושב שיש בינינו חילוקי דעות.

לאה פדידה: יש לי שאלה, האם כשהם מגיעים לארץ הם לא אמורים לעבור מבחנים בארץ, למרות שהם למדו בארמניה?

שאול יציב: אוקיי.

שאול יציב: לא הגעתי לזה.

שאול יציב: מה שמשרד הבריאות מנסה כרגע – קודם כול, יש בעיה אקוטית ויש בעיה לטווח רחוק.

שאול יציב: מה אנחנו עושים עם הבעיה האקוטית, החריפה כרגע?

שאול יציב: אז קודם כול, בזמן הקרוב יהיו בארץ שבעה קורסי הכנה.

שאול יציב: למה שבעה?

אלי אלאלוף: ברשותך, פרופ' יציב, היות ואני קצת הכנתי את עצמי בזכותו, אני מציע שנתחיל עכשיו לפי הסדר.

שאול יציב: לא, כי היא שאלה לגבי - - -

אלי אלאלוף: אני יודע, אבל יש לנו סדר.

שאול יציב: מאה אחוז.

אלי אלאלוף: יש פה מציעים, יש להם זכויות יתר.

אלי אלאלוף: אז הראשונה היא סופה לנדבר, שאני לא רואה כרגע.

אלי אלאלוף: הבאה בתור היא באמת לאה פדידה, חברת הכנסת.

אלי אלאלוף: אז בבקשה, זכות הדיבור שלך.

אלי אלאלוף: אחר כך נחזור.

אלי אלאלוף: תרשמו את הבקשות של המציעים, ואחר כך נעבור גם לדוברים חברי הכנסת עיסאווי פריג' וכן הלאה.

לאה פדידה: לפתוח את העיתון ולראות את הכותרת, שהתקבלו רופאים ורוקחים למערכת הבריאות שלא סיימו את הלימודים וללא רישיון, זה קשה, זה מזעזע.

לאה פדידה: כשאתה בא למרפאה, כשאתה בא לבית חולים, כשאתה בא לקנות איזשהו מרשם של תרופה, אתה רוצה להאמין שהאדם שמולך הוא איש מקצוע אמין ואתה מפקיד את היקר לך מכול, את חייך, זה יכול לעלות בחיים.

לאה פדידה: ולכן, הרצון העז שלי היה להעלות את זה כהצעה לסדר.

לאה פדידה: כשקראתי, וכשאני גם שומעת את דברייך, פרופ' שאול יציב, נראה לי ששוב אנחנו נתקלים במדיניות של פשרנות.

לאה פדידה: יכול להיות שבגלל שאין מספיק רופאים – ואנחנו כולנו עדים למערכת הבריאות שקורסת, כמעט כל שבוע חבר כנסת מגיש הצעה לסדר על מערכת בריאות מדממת וקורסת – יש מחשבה שזה מידה של פשרנות.

לאה פדידה: אין מספיק רופאים – בואו נעלים עין.

לאה פדידה: אין מספיק רוקחים – בואו נעלים עין.

לאה פדידה: ואני לא רוצה לחשוב רק שאולי בפריפריה הרבה יותר קל להעלים עין ולשים שם את הרופאים שלא סיימו.

לאה פדידה: עכשיו ממילא סיימו את הלימודים בארמניה, אבל אנחנו עדים בכתבה, כבוד היושב-ראש, גם אנשים שלא סיימו את לימודיהם התקבלו כרופאים וכרוקחים.

לאה פדידה: אז איפה אנחנו כמדינה?

לאה פדידה: מה המנגנון?

לאה פדידה: האם הם לא עוברים מבחנים בארץ?

לאה פדידה: מי מזהה אותם?

לאה פדידה: אם לא היה מתקבל מכתב אנונימי מרופא היינו עכשיו עדים לתופעה כזאת הולכת ומתרחבת?

לאה פדידה: אף אחד לא היה מתעורר.

לאה פדידה: עולים מכאן מספר שאלות.

לאה פדידה: מה מנגנון הבקרה?

לאה פדידה: מי בודק בארץ את הרישיונות?

לאה פדידה: מה פתאום לא עושים מבחן גם בארץ, אם אנחנו יודעים מראש שזאת אוניברסיטה שמועדת לפורענות?

לאה פדידה: למה היינו צריכים לחכות למכתב האנונימי?

אלי אלאלוף: הביקור של פרופ' יציב היה לפני הכתבה, בחודשים.

אלי אלאלוף: והוא יחסית חדש, למרות הוותק והידע שלו.

לאה פדידה: לא, בסדר.

לאה פדידה: השאלה הנוספת, כבוד היושב-ראש, בואו נשים יד על הלב, האם אנחנו לא רואים פה מדיניות פשרנות מול חוסר ואוזלת יד שאי אפשר לטפל באמת במצב הרפואי היום במערכת הבריאות?

לאה פדידה: אני קוראת לך, אדוני היושב-ראש, לבדוק את הנושא, לתת פה מנגנונים וסעד, הגנה על האזרח.

לאה פדידה: האזרח חייב להיות מוגן, לדעת שיש פה מערכת ביקורת, לדעת שיש פה מישהו שדואג לו, לדעת שהוא מפקיד את חייו בידי רופא ורוקח שבאמת אמור לעשות את זה.

לאה פדידה: תודה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: בבקשה, מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: תודה.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: אני גם מברך את חבריי חברי הכנסת שנוכחים, שראו בדיון מאוד חשוב בעניין מאוד חשוב, משום שאנחנו מדברים, בהתחלה, על כשל ערכי.

מסעוד גנאים: משום שאנחנו מדברים בכל העניין של הרפואה שקשור לבריאות בני האדם.

מסעוד גנאים: מדובר בהצלת חיי אדם, מדובר בעבודת קודש.

מסעוד גנאים: מבחינה מסורית מה שקרה, כפי שאמרתי, הוא חמור ומסוכן מאוד.

מסעוד גנאים: אני גם מעלה את השאלות שהעלתה חברת הכנסת פדידה.

מסעוד גנאים: אני לא אתייחס לעניין המשפטי.

מסעוד גנאים: אין ספק שכל אחד מחזיק בחפותו עד שיוכח אחרת ועד שיהיה כתב אישום, ואנחנו לא מכלילים, אבל מדברים על התופעה כתופעה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם בכלל יהיה כתב אישום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יכול להיות שלא יהיה.

מסעוד גנאים: אם כלל, בטח.

מסעוד גנאים: המשטרה לא נוכחת פה, אבל אני גם מעלה ביקורת - - -

אלי אלאלוף: אנחנו הזמנו.

לאה פדידה: הוא הסביר, הוא הסביר.

אלי אלאלוף: מנהלת הוועדה, ענת, מזכירה לי שהזמנו את המשטרה, והמשטרה סירבה לבוא כי היא באמצע החקירה.

אלי אלאלוף: היא מבקשת לא לקיים דיון סביב זה.

מסעוד גנאים: לא, בסדר.

מסעוד גנאים: אנחנו לא נדון לא בגוף החקירה ולא בכל הדברים האלה.

לאה פדידה: ולא בתופעה.

מסעוד גנאים: אבל הביקורת הייתה על האופן, על השיטה.

מסעוד גנאים: אלה לא פושעים שבאים בלילה, או על הבוקר, כדי לתפוס אותם ולגרור אותם.

מסעוד גנאים: היו יכולים להזמין אותם לחקירה והם היו באים לבד.

מסעוד גנאים: אני מדבר על האופן, על השיטה שבה נהגה המשטרה, ולא על החקירה.

מסעוד גנאים: החקירה צריכה להתקיים, אין ספק.

מסעוד גנאים: אין ספק, משום שאני הקדמתי ואמרתי כבר שזה כשל ערכי שאף אחד לא רוצה שרופא שמתעסק בעבודת קודש, בהצלת חיי אדם, שהתעודה שלו וכל הלימודים שלו יהיו מזיופים, שהוא השיג את התעודה שלו דרך שוחד ודרך מרמה.

מסעוד גנאים: עכשיו בקשר לשאלות, שאלה ראשונה, ד"ר יציב, משרד הבריאות היה שם.

אלי אלאלוף: פרופ'.

אלי אלאלוף: אל תוריד אותו בתואר.

אחמד טיבי: הוא המורה שלי.

אחמד טיבי: הוא המורה שלי במחלקת ילדים.

אלי אלאלוף: המורה של אחמד.

מסעוד גנאים: בסדר.

מסעוד גנאים: אז פרופ' יציב, השאלה הראשונה, אם המצב של מוסדות לימוד אלה בארמניה, ואפילו במולדובה, היה ידוע, למה הוא נשאר כמוסד מוכר בישראל?

מסעוד גנאים: ואנשים עדיין נרשמים לשם.

מסעוד גנאים: זה אחד.

מסעוד גנאים: שניים, איך זה שאנשים או רופאים, או רוקחים, שקיבלו תעודות מזויפות דרך שוחד, ואחר כך הם עוברים את המבחן של משרד הבריאות, אחר כך הם משתלבים במערכת הבריאות?

מסעוד גנאים: לשתי השאלות האלה אנחנו רוצים לשמוע תשובות.

מסעוד גנאים: וגם מה המסקנות שלכם מכל הפרשה הזו כמשרד הבריאות?

מסעוד גנאים: תודה.

מסעוד גנאים: אני לא הארכתי בדבריי.

אלי אלאלוף: לא, לא.

אלי אלאלוף: בסדר גמור.

אלי אלאלוף: רק שתדעו, הנושא הוא כל כך כבד שאני התחייבתי מראש לשני דיונים לפחות.

לאה פדידה: כל הכבוד לך, כבוד היושב-ראש.

אלי אלאלוף: זאת אומרת, אנחנו נביא את הנתונים ואת הידע ואת ההתלבטויות של כל אחד, ונחזור לדיון נוסף, אני מקווה, עם הצעות קונקרטיות בחודש הקרוב.

אלי אלאלוף: זו ההתחייבות.

אלי אלאלוף: עיסאווי פריג', בבקשה, חבר כנסת.

עיסאווי פריג': ברכות ליוזמי הדיון המקוריים, אני הצטרפתי.

עיסאווי פריג': התעוררנו לפני כשלושה שבועות לכותרת בידיעות: "רישיון להרוג", "פצצה מתקתקת".

עיסאווי פריג': ואז היה מבצע קומנדו לילי לתפוס 40 טרוריסטים שהיה להם רישיון להרוג, חלקם רופאים, חלקם בתפקידים.

עיסאווי פריג': הייתה דרמה שכיסתה את כל אתרי החדשות.

עיסאווי פריג': תפסו 40 רופאים עם רישיון הריגה.

עיסאווי פריג': קמנו בבוקר, היינו נבוכים.

עיסאווי פריג': זה מה שהיה.

עיסאווי פריג': ואני מודה שמזה שנים אני מטפל בנושאים מהסוג הזה, כמו שאר חבריי חברי הכנסת הערבים, כי זה אחד הנושאים שאנחנו סובלים ממנו בתוך החברה שלנו.

עיסאווי פריג': ואני מודה שהרושם והריח שאני מקבל הם שישנם סטודנטים, חלק, אצלנו שניצלו פרצה – שאני לא יודע מה היא – בארמניה, שגרמה להם להקלה מסוימת, ועברו.

עיסאווי פריג': כן, אני מודה.

עיסאווי פריג': אני רואה את הדברים ואין לי את העניינים ברמות – אני כאבא, יש לי סטודנטית שלומדת רפואה בטכניון.

שאול יציב: איפה?

עיסאווי פריג': בטכניון, בארץ.

שאול יציב: מצוין.

עיסאווי פריג': היא רצתה לנסוע לחו"ל.

עיסאווי פריג': היא רצתה יחד עם חברה שלה לנסוע למולדובה ולמדינות האלו.

עיסאווי פריג': שלחו מכתב למשרד הבריאות שנתקבלו לאוניברסיטה ספציפית.

אלי אלאלוף: שם?

עיסאווי פריג': כן.

עיסאווי פריג': וקיבלו מכתב ממשרד הבריאות שזאת אוניברסיטה כשרה ומאושרת.

עיסאווי פריג': נסעו ללמוד – חברות של הבת שלי – נסעו ללמוד, וחזרו מואשמים ברישיון להרוג.

עיסאווי פריג': מי אשם?

עיסאווי פריג': מי ששלח ונתן את האישור, שנתן את הנשק להרוג?

עיסאווי פריג': או הסטודנט שנסע בתום לבו לאוניברסיטה ללמוד וחזר?

עיסאווי פריג': א', אדוני היושב-ראש, צריך להקים ועדת חקירה.

עיסאווי פריג': וצריך להקים ועדת חקירה שתחקור התנהלות משרד הבריאות ואגף הרישיונות, לפי התנהלותם מול הסטודנטים, שחלקם בהתכתבויות פנו ואני ראיתי – צריך לחקור את זה.

עיסאווי פריג': זה אחד.

עיסאווי פריג': שניים, אדוני היושב-ראש, מאחר שיש לנו אחריות, אחריות חברתית, אחריות כלפי המשפחות, האימהות – כל אימא חולמת שהבן שלה יהיה רופא.

עיסאווי פריג': פרופ' יציב, אתה יודע את המספרים של הסטודנטים שלמדו בארמניה, במדינות בסימני שאלה.

עיסאווי פריג': בינינו, אנחנו יודעים איך הדברים מתנהלים שם, וזה לא המקום לפרט.

עיסאווי פריג': צריך לקחת את כל הסטודנטים האלו, שנסעו באישור וביודעין של מחלקת הרישיונות שהם יכולים ללמוד שם, ולאגד אותם, את כולם, כתקופת מעבר; להכין להם תוכנית לימודים מיוחדת, שתכשיר אותם, כדי שיעלו את הרמה איך שאתה אומר.

עיסאווי פריג': אבל חייבים לקבל טיפול מיוחד, כי חלקם נכנסו לשם באחריות המחלקה שלכם.

עיסאווי פריג': זו חובתנו.

עיסאווי פריג': זו חובתנו.

עיסאווי פריג': דבר שלישי, סטודנט שקיבל אישור מכם וסיים בארמניה – אדוני – הלך, סיים סטאז', ועבר בחינות, וסיים את הסטאז', סיים את כל חובותיו באישור שלהם, ואחרי שסיים את הסטאז' ועבר בחינה, אמרו לו: אתה לא יכול לקבל רישיון.

עיסאווי פריג': מונחות אצלי על השולחן שתי בקשות כאלו.

עיסאווי פריג': מה האימא והאבא, והסטודנט, וההורים צריכים לחשוב כשאתם משלים אותם?

עיסאווי פריג': נותנים להם אישור לעשות סטאז', אישור לעשות את הבחינה, הם עוברים את הכול, ואתם אומרים להם אחרי זה: לא, טעינו; לא מגיע לך.

עיסאווי פריג': איך?

עיסאווי פריג': באיזו זכות אתם משחקים ברגשות ומשלים הורים ומשפחות שלמות בצורה כזו?

עיסאווי פריג': והם צריכים להיות הקורבן ומשלים המחיר.

עיסאווי פריג': אי-אפשר.

עיסאווי פריג': אסור להוציא אתכם מהאחריות.

עיסאווי פריג': אתם שותפים למחדל.

עיסאווי פריג': והיה מחדל, אני מודה.

עיסאווי פריג': אני מודה שהיה מחדל.

עיסאווי פריג': אבל אתם שותפים; אתם, בהתנהלות שלכם בשנים האחרונות, אדוני, כלפי ההורים והסטודנטים, שותפים.

עיסאווי פריג': ואסור שתצאו החוצה.

עיסאווי פריג': יש תקופת מעבר של סטודנטים, חייבים כולנו לגלות אחריות איך יוצאים יחד עם קבוצת המעבר הזו קדימה.

עיסאווי פריג': וזה חלק מרבים, אני לא רוצה לקחת את כל הדיון, אדוני.

עיסאווי פריג': תודה לך.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: בקשה, איימן עודה.

אלי אלאלוף: אחר כך – אחמד טיבי.

איימן עודה: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, פרופ' יציב, כולנו רוצים רופאים מוכשרים, כולנו רוצים להפקיד את חיינו, חיי הילדים שלנו בידי רופאים טובים וטובים מאוד.

איימן עודה: אבל הבעיה היא אחרת.

איימן עודה: הבעיה היא, פרופ' יציב, שאתם החלטתם לשנות את כללי המשחק באמצע המשחק.

איימן עודה: וזה דבר גם לא מוסרי וגם לא נכון מבחינה מעשית, וגם אתם מנצלים את המעמד שלכם להגיד: מעכשיו אנחנו משנים את כללי המשחק באמצע.

איימן עודה: מה זאת אומרת?

איימן עודה: יש אוניברסיטאות שהן חוקיות במימד הבין-הלאומי, כולל מדינת ישראל, ואלה הן גם האוניברסיטאות בארמניה, והסטודנטים הגיעו לשם לפי הסכמה מובנת שזו אוניברסיטה חוקית.

איימן עודה: הם עברו את המבחנים שם בצורה רשמית, הגיעו למדינה כשסיימו, עברו את המבחן בהצלחה, ואתם אמרתם: סליחה, מעכשיו זה לא מספיק.

איימן עודה: אני בטוח שבשיטה הזו נגרם עוול גם לסטודנטים, גם לרופאים וגם למשפחותיהם, ששילמו הון עתק בשביל שהילדים שלהם ילמדו שם.

איימן עודה: אתה טוען שלא לומדים שם מספיק.

איימן עודה: אז צריך להחליט מה עושים.

איימן עודה: או שלא מכירים באוניברסיטה מלכתחילה – וזה fair enough – אומרים להם מלכתחילה: לא להגיע לשם, או שאומרים: סליחה, הבחינה הזו לא מספקת, והם צריכים לעבור קורס מסוים, קורס קליני, למשל, עם מבחן אחר כך, כי אני מבין שהחיים של אנשים חשובים מכול.

איימן עודה: אבל גם זה לא נעשה.

איימן עודה: מה נעשה בעצם?

איימן עודה: נעשו גם חקירות, גם משטרה, גם מעצרים באישון לילה, גם רעש תקשורתי כאילו מדובר על אני לא יודע מה, אנשים ביצעו אני לא יודע מה.

איימן עודה: פגעתם בהם, בשמם הטוב וגם בקריירה שלהם.

איימן עודה: כלומר, בכל יישוב אנשים יודעים - - -

אלי אלאלוף: למה?

אלי אלאלוף: לדעתך, זו תלונה של משרד הבריאות?

לאה פדידה: לא הבנתי.

לאה פדידה: אני לא הצלחתי להבין.

איימן עודה: כן, כן.

איימן עודה: אבל אלה אנשים שגם אפשר להזמין אותם, ולא צריך לבוא אליהם.

אלי אלאלוף: אבל מי הגיש את התלונה?

לאה פדידה: אבל חלקם גם לא סיימו את הלימודים.

אלי אלאלוף: לא, רגע.

אלי אלאלוף: לא קשור.

אלי אלאלוף: הייתה תלונה של משרד הבריאות שהזמינה את חקירת המשטרה?

איימן עודה: כן.

איימן עודה: הייתה תלונה.

עיסאווי פריג': מ-2009.

אלי אלאלוף: ועכשיו התעוררו.

עיסאווי פריג': זה מדהים מה שקורה.

איימן עודה: גם עם הכותרות הרעשניות: "רישיון להרוג", ו"המגזר הערבי"; אני חושב שכולם מרוויחים מהרופאים המצוינים בקרב האוכלוסייה הערבית.

איימן עודה: למרות הקושי בקבלה לאוניברסיטאות, מבחן המו"ר המכשיל, הגבלת הגיל – זה בעצם נגד הערבים, כי היהודים מגיעים לצבא.

איימן עודה: שלא לדבר על בחינת הפסיכומטרי והבעיות הייחודיות של האוכלוסייה הערבית.

איימן עודה: גם קושי של הערבים להתקבל למקומות העבודה, גם במקומות שממילא סגורים, כמו הביטחון, וגם תחומים אחרים.

איימן עודה: מי כמו היהודים מבין את הסיטואציה הזו של מיעוט שמגיע למקומות העבודה ספציפיים, כי הוא מבין שמקומות אחרים הם נעולים, סגורים.

לאה פדידה: אני לא הבנתי.

לאה פדידה: כל אלה הם ערבים?

לאה פדידה: לא ידעתי שזה המגזר הערבי.

איימן עודה: גם שלא לדבר על בעיית הבריאות בעיקר באוכלוסייה הערבית.

איימן עודה: יש 33 בתי חולים רשמיים במדינת ישראל, אפס בתי חולים בקרב האוכלוסייה הערבית.

איימן עודה: ועם כל קושי כלפי האוכלוסייה שלנו, יוצאים בכותרת הרעשנית: "המגזר הערבי", ומטילים דופי בקבוצה לאומית שלמה.

איימן עודה: לכן, אני רוצה לחזור על הנקודה הקונקרטית.

איימן עודה: פרופ' יציב, קודם כול, צריך להתחיל את המשחק בצורה הוגנת.

איימן עודה: פה אי-אפשר ללמוד, נקודה.

איימן עודה: זה אחד.

איימן עודה: לא לתת להם להיכנס לפי ההסכמה מראש ואחר כך להגיד להם: לא.

איימן עודה: הדבר השני, אחרי שלמדו, אם יש לך טענה ספציפית פה ושם, אז הכן מבחן קליני, קורס קליני.

איימן עודה: אני בעד.

איימן עודה: אנחנו, בסופו של דבר, רוצים רופאים טובים ומצוינים לטובת כולנו.

איימן עודה: לכן, אני חושב שהמשרד צריך לחזור בו מהתלונה ולעשות את הכול בשביל להכשיר אותם שיהיו רופאים טובים פה בישראל.

איימן עודה: תודה.

אלי אלאלוף: תרשו לי, לפני אחמד, שהוא המומחה בתחום, אני רוצה רק להעיר הערה.

אלי אלאלוף: פרופ' יציב נכנס לתפקידו בשנה האחרונה.

מסעוד גנאים: מאחלים לו הצלחה.

אחמד טיבי: תכננתי לומר את זה, כן.

אלי אלאלוף: ואני מעז להגיד, כי אני - - -

עיסאווי פריג': אני יודע, הוא שנה בתפקיד.

עיסאווי פריג': אני לא מדבר עלייך, אישית, אדוני.

אחמד טיבי: חבל שלא אמרת את זה בנאום שלך.

עיסאווי פריג': לא, לא.

עיסאווי פריג': אמרתי.

עיסאווי פריג': לא הבנת, אני לא מאשים אישית אף אחד.

עיסאווי פריג': אני מדבר על המחלקה.

לאה פדידה: הוא מאשים את המנגנון.

עיסאווי פריג': את המנגנון, אדוני.

עיסאווי פריג': פרופ' יציב - - -

לאה פדידה: עכשיו אני מבינה למה כל - - -

אלי אלאלוף: תרשו לי, אני רוצה להבהיר כמה נקודות חשובות.

אלי אלאלוף: תרשו לי עוד נקודה.

אלי אלאלוף: אני בטוח שלא הסתפקתם בתקשורת ובמאמר זה או אחר.

אלי אלאלוף: אתם חיים את זה, כי רוב הסטודנטים הם מהמגזר הערבי.

אלי אלאלוף: בעיניי, זה כבוד גדול למדינה שיהיו כמה שיותר כאלה.

אלי אלאלוף: שתיים, ברגע שנכס פרופ' יציב כממלא מקום התחיל ללמוד את המצב, כי השמועות היו, זה לא חדש, מי שמכיר את זה.

אלי אלאלוף: כרגע זה דיון ראשוני, אנחנו עוד לא בשלב של הצעות קונקרטיות.

אלי אלאלוף: אנחנו נעבוד במקביל למה שקורה במערכות האחרות, ואני לא רוצה לציין אותם.

אלי אלאלוף: ברור שאני לא מסכים שחוקרים אנשים באמצע הלילה.

אלי אלאלוף: זה נורא.

אלי אלאלוף: הם גם עשו את זה לכמה נבחרי ציבור מסוימים, לא כולם.

אלי אלאלוף: יש כאלה שמקבלים לפי שעה, חצי שעה.

אלי אלאלוף: אז ברור שזו ההתנהגות, אבל זה לא הדיון, חברים.

אלי אלאלוף: היות והמצב הוא כזה, בואו נראה איך אנחנו מצילים את המצב לאלה שהלכו ללמוד.

אלי אלאלוף: אני לא מאמין שכל אחד, שהלך ללמוד במקום שהוא בחר – שהוא בחר – התייעץ עם משרד הבריאות.

אלי אלאלוף: הוא לא קיבל אישור ממשרד הבריאות.

אלי אלאלוף: רוב האנשים שנחתו בחוץ לארץ, והבן שלי הוא אחד מהם – הוא נחת ברומניה ואחרי שישה חודשים אמר: אבא, זה לא בשבילי.

איימן עודה: היושב-ראש, אבל יש רשימה של אוניברסיטאות מאושרות.

אלי אלאלוף: לא, לא.

אלי אלאלוף: אין רשימה מסודרת, למיטב ידיעתי.

איימן עודה: יש.

איימן עודה: ספר שלם של כל האוניברסיטאות.

אלי אלאלוף: אז יכול להיות.

אלי אלאלוף: אז נשמע את זה.

עיסאווי פריג': מסכימים איתך.

עיסאווי פריג': אני מכיר.

איימן עודה: כן.

אלי אלאלוף: אבל אני רוצה להגיד שחלק גדול מאנשים לא שאלו את המשרד.

עיסאווי פריג': ומי ששאל?

אלי אלאלוף: זה אתה צודק.

נעה בן שבת: זה בחקירה.

נעה בן שבת: זה ייבדק בחקירה.

אלי אלאלוף: זה בדיוק.

עיסאווי פריג': מי שקיבל אישור לעשות בחינה - - - מה נעשה איתו?

אלי אלאלוף: אני לא ראיתי.

אלי אלאלוף: ואני אומר לכם – אני רציתי רק לציין שמאז כניסתו – כי אני אמרתי דברים מאוד קשים על מי שמילא את תפקידו לפני כן.

לאה פדידה: לא הבנתי.

לאה פדידה: אין רופאים יהודים שלמדו ברומניה?

אלי אלאלוף: לאה, כדאי שתקשיבי גם למי שיש לו קצת ניסיון בנושא הזה.

לאה פדידה: לא, השאלה היא - - -

אלי אלאלוף: מי שהיה לפני פרופ' יציב, אני ביקשתי פה, במליאה: תפטרו אותו.

אלי אלאלוף: כן.

אלי אלאלוף: אני יודע בגלל הסבל הנורא.

אלי אלאלוף: והדברים שהצלחנו להעביר – ואחמד יודע על מה, כולל רופא השיניים – זה בגלל העבודה המאוד אינטנסיבית והלוחצת של הוועדה.

אלי אלאלוף: ואז שם גם גילינו את הדברים הלא נעימים.

אלי אלאלוף: לכן, אני מציע שלא נהפוך את ספסל הנאשמים מול הטובים.

אלי אלאלוף: לא.

אלי אלאלוף: please, בואו ניתן – ובאמת, אחמד, הפסקתי אותך, אז לא נתתי לך לדבר.

מאיר כהן: התיקון הראשון של משרד הבריאות זה הצבתו של פרופ' יציב כאחד שיעשה הסדרה, ואנחנו מעריכים את זה מאוד.

אלי אלאלוף: בוודאי.

אלי אלאלוף: אתם לא יודעים מה סבל כל אחד.

אלי אלאלוף: ומי שגמר וגמר מצוין, קיבל את זה.

לאה פדידה: אדוני היושב-ראש, אין סטודנטים יהודים?

אחמד טיבי: אני מבטיח שאני אבקש להזכיר את זה שהייתי תלמיד שלו.

עיסאווי פריג': עכשיו הבנתי.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, אחמד היה תלמיד של פרופ' יציב.

עיסאווי פריג': בגלל זה.

עיסאווי פריג': הבנתי.

אלי אלאלוף: עכשיו אתה רואה למה הוא מוצלח.

עיסאווי פריג': הבנתי.

אלי אלאלוף: אחמד, בבקשה.

אחמד טיבי: תודה, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: רבותיי חברי הכנסת, מכובדי ומורי פרופ' יציב, אני הייתי תלמיד שלו במחלקת ילדים.

אחמד טיבי: לכן אני יודע לטפל בילדים.

אחמד טיבי: אני מלווה את הנושא הזה מאז שאני חבר כנסת.

אחמד טיבי: נושא בריאות, רפואה, סטודנטים – אני מציע לערוץ 7 לצלם, כי מה שעשיתם בנושא הזה היה נורא.

אחמד טיבי: ואני אתייחס, מה שאתם עשיתם, מה עשו עיתוני מיינסטרים לאוכלוסייה שלמה ולציבור רופאים שלם.

אחמד טיבי: ומדי פעם, כמו שמגיע אל חבריי, מגיעות גם אליי בקשות, תלונות.

אחמד טיבי: ואז אנחנו באים בדין ודברים עם משרד הבריאות, או דרך הוועדה הזאת, שהיא, בהנהגתו של היושב-ראש, מבקרת, מלווה, קטליזטור של הנושאים האלה וקידומם, גם בחקיקה וגם בפתרון בעיות ספציפיות.

אחמד טיבי: נושא ארמניה עלה לכותרות בגלל הכותרות הבומבסטיות, שמי שעומד מאחוריהם זו המשטרה.

אחמד טיבי: ומי שסייע למשטרה זו העיתונות.

אחמד טיבי: אתם ראיתם כותרות על עצם המבצע, מצבע הלילי, אדוני, לא נגד סוחרי סמים, לא נגד הרוצחים – שאנחנו מבקשים להפקיע מהם את הנשק, שבגללם אנשים נהרגים כל יום – לא נגד מאפיה, לא נגד כנופיות, אלא נגד רופאים, שאת חלקם לקחו מהמחלקות, רופאים.

אחמד טיבי: אני רוצה לומר בשם כל חבריי: אם יש רופא, או בוגר, או סטודנט שזייף, לא עבר בחינה, שעבר על כללי המוסר והחוק, צריך להתמקד בו ולהעניש אותו.

אחמד טיבי: אני לא רוצה שמי שזייף יטפל בילדים שלך, או שלי, או שלו.

אחמד טיבי: נקודה.

אחמד טיבי: שורה חדשה.

עיסאווי פריג': נכון.

עיסאווי פריג': במלוא החומרה.

אחמד טיבי: ברור.

אחמד טיבי: אבל מדובר במקרים ספוראדיים, מעט מקרים, לא עשרות מקרים, לא "הרופאים הערבים", כמו שהיה ברשתות, ברשת החברתית.

אחמד טיבי: כי בדרך כלל, ואתם כולכם יודעים, רופאים ורוקחים ערבים הם מיטב אנשי המקצוע בארץ, גם בבתי חולים, גם בבתי מרקחת, והם מקור של גאווה.

אחמד טיבי: אני גאה בהם.

אחמד טיבי: אפרופו הסטטיסטיקה, אני רק רוצה לומר – ובזה אני אסיים את המסר הזה – שמזה שנים רבות ליותר רופאים יהודים נשלל הרישיון מאשר לרופאים ערבים.

אחמד טיבי: אפשר לעבור על הרשימה במשרד הבריאות ולבדוק את השמות.

אחמד טיבי: אבל אני לא רוצה ללכת למחוז הזה שהכניסו אותנו אליו.

אחמד טיבי: לא כל בוגרי ארמניה הם פושעים.

אחמד טיבי: אני מכיר רופאים בוגרי ארמניה שעובדים כרופאים בבתי חולים והם רופאים מוצלחים.

עיסאווי פריג': ולא כל הפושעים מארמניה.

אחמד טיבי: ומולדובה אותו דבר.

אחמד טיבי: הם עובדים בבתי חולים והם מוצלחים.

אחמד טיבי: אני מסכים שיש בתי ספר לרפואה, מכובדי פרופ' יציב, בארץ שהם יותר טובים מהאוניברסיטאות האלה שהזכרנו, חד משמעית.

אחמד טיבי: אני גאה שאני בוגר בית ספר לרפואה באוניברסיטה העברית, שהוא אחד מבתי הספר לרפואה הטובים שיש.

אחמד טיבי: וגם הבוגרים – אתה רואה בבתי חולים – שולטים יותר טוב בחומר.

לאה פדידה: אני לא מבינה.

לאה פדידה: מה זה משנה ערבי או יהודי, רופא שזייף לא צריך להיות רופא.

אלי אלאלוף: זה מה שנאמר.

אחמד טיבי: זה מה שאני אומר.

עיסאווי פריג': זה מה שהוא אמר, מה?

אחמד טיבי: אבל לייחס שיוך לאומי לקולקטיב שנעצר במבצע לילי, מפחיד, בומבסטי, דרמה, כותרת ראשית, מה?

אחמד טיבי: אי-אפשר היה לשלוח מכתב לרופא או לבוגר ולהגיד לו: סור לתחנת המשטרה בשעה, כמו שעושה - - -

ג'מעה אזברגה: בטלפון אפילו, בלי מכתב.

אחמד טיבי: בטלפון, הוא מגיע.

אחמד טיבי: למה משהו orchestrated?

אחמד טיבי: למה הבומבסטיקה הזאת?

אחמד טיבי: וכולם, אגב, שוחררו בסופו של דבר.

אחמד טיבי: נכון, החקירה נמשכת, אבל שוחררו.

אחמד טיבי: איך הייתה הידיעה על השחרור?

אחמד טיבי: קראת אותה, אדוני היושב-ראש?

אחמד טיבי: לא קראת.

אחמד טיבי: קראת אותה, מאיר, את הידיעה על השחרור?

אחמד טיבי: לא קראתם.

ג'מעה אזברגה: כי הוא כזה "קטן".

אחמד טיבי: ואם יש, קראתם יותר בעיתונות הערבית מאשר בעיתונות העברית.

אחמד טיבי: ואם יש בעיתונות העברית, הידיעה הייתה ליד מודעות האבל, למטה.

אחמד טיבי: נורא.

אחמד טיבי: אני זועק את זעקת הסטראוטיפים שמנסים להדביק לקולקטיב שלם.

אלי אלאלוף: יש לי רק בעיית זמן.

אלי אלאלוף: אז בואו תתחשבו באחרים.

אחמד טיבי: אוקיי.

אחמד טיבי: פרופ' יציב נמצא רק שנה בתפקיד.

אחמד טיבי: אני רוצה להסכים עם מה שאמר חברי מאיר כהן; המינוי שלו זה תיקון טעויות.

אחמד טיבי: ואני אומר את זה מתוך ניסיון אישי, ורבים מחבריי חושבים כך גם לגבי המקצוענות שלו.

אחמד טיבי: אגב, הוא דוחה הרבה בקשות.

אחמד טיבי: הוא דוחה הרבה בקשות.

עיסאווי פריג': הוא לא מקבל כלום.

אחמד טיבי: ואז אנחנו כועסים, אוקיי?

אחמד טיבי: אבל הוא דוחה הרבה בקשות.

אחמד טיבי: אבל אני רוצה לומר לך, אתמול דיבר איתי רופא שנמצא בגרמניה עכשיו.

אחמד טיבי: הוא בוגר ארמניה, סיים.

אחמד טיבי: הוא מרגיש עלבון מהעליהום.

אחמד טיבי: מרגיש נורא.

לאה פדידה: ומה כל העלונים בשפה הערבית שתפסו?

אחמד טיבי: סליחה?

לאה פדידה: בכתבה אמרו גם עלונים בשפה הערבית, שמעודדים - - -

מאיר כהן: שני דברים שונים.

אחמד טיבי: עלונים של מה?

לאה פדידה: שאומרים שכדאי ללמוד בארמניה, כי זה קל.

אחמד טיבי: אוקיי, אני אתייחס לנקודה חשובה שלא התייחסו לאליה.

אלי אלאלוף: אחמד, תעזור לי גם בניהול הישיבה.

אחמד טיבי: מיד, אני מסיים.

אחמד טיבי: יש מה שאני קורא בערבית "סמאסרה", המאכערים.

אחמד טיבי: יש מאכערים.

אחמד טיבי: אני ביקרתי ברומניה, נפגשתי עם סטודנטים.

אחמד טיבי: דמי הרישום לסטודנט און-ליין ברומניה באופן רשמי זה 250 אירו.

אחמד טיבי: המאכערים לוקחים מהסטודנט 2,500 אירו כדי להכניס אותו.

אחמד טיבי: ולפעמים הוא מגלה שהוא לא נרשם, או שלעיתים מזייפים תעודות, המאכערים.

אחמד טיבי: עכשיו ההורים לא יודעים, ההורים משלמים בדמי חייהם, כסף טוב, כדי שהבן שלהם ילמד.

אחמד טיבי: פרופ' יציב, כאשר מישהו לומד, מסיים בהצלחה – תקשיב, אלי – מבקש זכאות לגשת לבחינה, מקבל מכם זכאות.

אחמד טיבי: אחר כך – תקשיב, אלי – מבקש זכאות, דוגמה, מישהו, בוגר מבקש זכאות, מקבל זכאות.

אחמד טיבי: אחר כך הוא עובר את הבחינה; אחר כך מבקש זכאות לסטאז'; עובר את הסטאז' בהצטיינות ומחכה כבר שנה, תשע חודשים, לקבל רישיון רופא ולא נותנים לו.

עיסאווי פריג': תן לנו תשובה.

אחמד טיבי: אני חושב שזה לא הוגן.

אחמד טיבי: לא הוגן.

לאה פדידה: זה עוול.

אחמד טיבי: זה עוול.

אחמד טיבי: אדם שהצליח גם בבחינה שלכם, גם בסטאז'.

אחמד טיבי: אני מכיר מקרה שמישהו שלמד בארמניה, סיים שם בהצלחה; אחר כך הלך ועשה סטאז' בגרמניה, בגרמניה, והצליח שם.

אחמד טיבי: בא ועשה סטאז' נוסף בישראל והצליח, ומחכה עכשיו לרישיון רופא.

אחמד טיבי: למה לא לתת לאדם הזה רישיון שמגיע לו?

אלי אלאלוף: אנחנו נגיע לזה.

אחמד טיבי: ועוד נקודה שקשורה, אמרנו שאנחנו נגד זיופים.

אלי אלאלוף: אמרת כבר פעמים שזה המשפט האחרון שלך.

אחמד טיבי: אנחנו גם נגד ההעתקות בבחינות הבגרות.

אחמד טיבי: שיהיה ברור.

אחמד טיבי: אנחנו נגד בכל – זו מחלה.

עיסאווי פריג': אדוני - - -

אלי אלאלוף: מחפשים אותך אצלי.

עיסאווי פריג': כן, אני מעוניין לרוץ.

אחמד טיבי: לכן, אדוני היושב-ראש – אני גם אלך לפגישת הנשיאות, ברשותך – אני מעריך מאוד את העבודה שלך, ואני מעריך את היענות שלך גם לבקשה שלנו להוסיף קורסי הכנה לבחינות של ה-10 נקודות לפני הבחינה.

אחמד טיבי: זה חשוב ביותר.

אחמד טיבי: אי-אפשר עם שני קורסים, פרופ' יציב.

אחמד טיבי: הרשימות סגורות לעוד שלוש שנים, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: זה בלתי אפשרי.

אחמד טיבי: זה לא הוגן, לא צודק כלפי הבוגרים.

אחמד טיבי: ולכן, אני חושב שאנחנו בדרך הנכונה בקשר להכנות האלה ולקורסים האלה.

אחמד טיבי: זה לא היה רישיון להרוג; זה היה כיסוי תקשורתי כדי לפגוע.

אלי אלאלוף: אוקיי.

אלי אלאלוף: טלב אבו עראר, בבקשה.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש.

טלב אבו עראר: אני לא רוצה לחזור על דברים שאמרו חבריי שדיברו.

ג'מעה אזברגה: אתה רשמת אותי, אלי?

אלי אלאלוף: לא ביקשת, אבל זה תלוי בזמן שהחברים שלך ידברו.

אלי אלאלוף: החברים שלי מאריכים מאוד.

טלב אבו עראר: אפשר להמשיך, בבקשה?

אלי אלאלוף: כן, בבקשה, טלב.

טלב אבו עראר: יש לי רק הערה אחת על מה שדיבר חברי אחמד טיבי לגבי כלי התקשורת בישראל כאן.

טלב אבו עראר: מחפשים רק את הטעויות של החברה הערבית.

טלב אבו עראר: כמעט ציירו את כולנו, את כל הרופאים, שהם, בואו נגיד, רמאים זייפנים וכל מיני.

טלב אבו עראר: אני מזמין את הוועדה הזו לסייר בבתי החולים בארץ.

טלב אבו עראר: ונראה שמנהלי המחלקות ברוב בתי החולים הם ערבים.

טלב אבו עראר: הם ערבים.

אחמד טיבי: אם לא יהיו רוקחים ערבים, יהודים יתחילו לקחת קורטיזון במקום אקמול.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה ההבדל?

ג'מעה אזברגה: בשביל זה צריך להיות רופא.

אלי אלאלוף: חבר'ה, בואו.

אלי אלאלוף: אני מעריך את ההומור, אבל - - -

טלב אבו עראר: פעם היה לי דוד שהיה מאושפז בבית חולים סורוקה, חטף כדור בעמוד השדרה.

טלב אבו עראר: ישבתי עם פרופ' מהטובים בארץ, ואמרתי: אדוני, אני חייב למוצא טיפול לבן אדם הזה.

טלב אבו עראר: לאן תשלח אותי?

טלב אבו עראר: בחיאת אללה, בכל העולם, לרופא הכי טוב בעולם.

טלב אבו עראר: הוא אמר אדם אחד, שהוא מתמחה בעמוד השדרה, שהוא ירדני, שקוראים איברהים אזבח.

טלב אבו עראר: בדיוק זה מה שהיה.

טלב אבו עראר: הוא אמר: אנחנו שישה בעולם, אני ועוד חמישה, אבל הוא הטוב בין כולם.

טלב אבו עראר: ואני אזכיר לחבר'ה כאן גם לחזור להיסטוריה ולראות את אבן-נאפיס, שגילה את מחזור הדם בגופו של האדם.

טלב אבו עראר: ולכן, אני לא בא להגן או לגבות את החבר'ה, את הרופאים, אבל שכל עניין לגופו ייבדק על ידי המשטרה.

טלב אבו עראר: אנחנו לא יכולים להפוך למשטרת ישראל.

טלב אבו עראר: לא להכליל.

טלב אבו עראר: אנחנו נמתין לחקירות המשטרה.

טלב אבו עראר: אני קראתי חלק מהפרוטוקול של הדיון בבית המשפט.

טלב אבו עראר: השופט נזף במשטרה על אופן המעצר.

טלב אבו עראר: למה?

טלב אבו עראר: מה קרה?

טלב אבו עראר: הם כל כך גנבים, מסוכנים למדינה?

טלב אבו עראר: מה קרה?

טלב אבו עראר: אפשר לשלוח הזמנה ולביא אותם.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, וכולם שוחררו, דרך אגב.

טלב אבו עראר: אבל עם זאת, כל מי שיושב כאן ובכל העולם, אנחנו רוצים כאן רמת רפואה, רמת בריאות גבוהה.

טלב אבו עראר: יצא לי לשבת עם פרופ' יציב, שבאמת עושה עבודה מקצועית – אתה מבין?

טלב אבו עראר: – מיום שהוא התחיל לעבוד בעבודה הזו, כבר שנה.

טלב אבו עראר: והוא מנסה לעשות מהפך כאן.

טלב אבו עראר: חבריי, לסיכום אני פונה לממשלת ישראל ובעיקר למשרד הבריאות: אנחנו מעוניינים שכל הסטודנטים, לא רק ערבים, אלא ערבים ויהודים, ילמדו כאן בארץ; לעזור להם ללמוד.

טלב אבו עראר: למה לשלוח אותם לג'נין, לשלוח אותם למולדובה, לאודסה, לאוקראינה, למה?

טלב אבו עראר: כשיש מקומות כאן לכולם.

טלב אבו עראר: אז תקלו בתנאים.

טלב אבו עראר: תבינו את המצב של כל אוכלוסייה ואוכלוסייה.

טלב אבו עראר: תתאימו את התנאים, תנאי הקבלה.

טלב אבו עראר: ולא נראה עוד יותר זיופים, אם ישנם כאלה.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

אלי אלאלוף: תודה רבה, טלב.

אלי אלאלוף: מאיר כהן, בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אחריו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אלי, אני אחריו?

אלי אלאלוף: אני רוצה לתת לפרופ' לענות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בדקה אחת.

אלי אלאלוף: קודם כול, מאיר.

מאיר כהן: אדוני, יש לי ישיבת נשיאות תכף, ואני מבקש להיות שם.

מאיר כהן: אני רוצה להגיד מספר דברים.

מאיר כהן: אחד, אני מצטרף לברכות לפרופ' שעומד כאן, שמגיע לכאן ומאיר בפרוז'קטור הנכון את הסוגיה.

מאיר כהן: יחד עם זה, אני רוצה להגיד שני דברים.

מאיר כהן: אחד, צריך לעשות הפרדה ברורה.

מאיר כהן: כל מי שקרא את הידיעה, ואין לי שום עניין לריב עם התקשורת.

מאיר כהן: חבריה, עיתונאים לעיתים מוצאים חן בעינינו ולעיתים לא.

מאיר כהן: הם מעירים גם את התחלואים של החברה היהודית, לא רק של הערבים.

מאיר כהן: אבל גם שני דברים.

מאיר כהן: אחד, זה מאכער ומזייפים שבהם צריכים לטפל במשטרה.

מאיר כהן: והדבר השני זה האזהרה מאוד ברורה, אדוני הפרופ'.

מאיר כהן: אני חושב שחטאו של משרד הבריאות הוא שהוא לא ישב בכובד ראש ועשה הסדרה של כל הלימודים בחו"ל.

מאיר כהן: ניהלתי בית ספר הרבה מאוד שנים.

מאיר כהן: כשקיבלתי מורה שהגיע עם תעודה ממזרח אירופה או ממקום אחר, היה ברור שלפניי יש רשימה מאוד ברורה של בתי ספר, אוניברסיטאות שקיבלו הכרה ממשרד החינוך.

מאיר כהן: וגם אז הייתה פרוצדורה מסוימת שבדקה את כשירות התעודות, את כשירות בתי הספר.

מאיר כהן: ודווקא במקצוע כזה, שהוא המקצוע אולי שמגן עלינו יותר מכל דבר, יש כל כך הרבה פרצות שלצערי שקוראות לגנבים למיניהם.

מאיר כהן: עכשיו אני רוצה להגיד בצורה שלא משתמעת לשתי פנים, לחבריי: הרופאים מטפלים בי – גם אני מדי פעם מגיע – חלקם הם בדואים מהדרום.

מאיר כהן: אני מאחל באמת שכל אחד שיזדקק לשירותי רפואה יוכל להיפגש עם האנשים הנפלאים האלה, שעושים את עבודתם נאמנה.

אלי אלאלוף: "חניני", זה בערבית שלנו.

מאיר כהן: כן, כן.

מאיר כהן: עושים את עבודתם נאמנה.

מאיר כהן: אגב, מעולם לא שאלתי אותם: איפה למדתם?

מאיר כהן: ואיפה לא למדתם?

מאיר כהן: עכשיו הסכנה בכל הסיפור הזה היא באמת שזה יותר סטיגמה איומה ונוראה על כל מי שבא מחוץ לארץ.

מאיר כהן: ולכן, צריך מאוד להיות זהירים.

מאיר כהן: אני חושב, אדוני, שהדבר הראשון שאתה צריך לעשות, או אתם צריכים לעשות, הוא לעבוד על הרשימה מאוד ברורה ושתהיה מוצהרת לציבור, שכל אחד ידע, ולהגיד: בבתי ספר האלה והאלה לא לומדים, אנחנו מציעים לכם לא ללמוד.

מאיר כהן: ומצד שני, כשדבר כזה מתגלה, מיד מתחילים - - - שאני לא יודע אם יש לו מקום.

מאיר כהן: אם אכן הסיפורים של אחמד ושל פריג' הם נכונים, שאנשים שלמדו ועברו את כל האישורים, ועברו את בחינות ההסמכה של משרד הבריאות הישראלי, אני לא חושב שבגלל האירוע הזה צריך לייצר להם סף שהם לא יכולים לעמוד בו.

מאיר כהן: תודה רבה.

אלי אלאלוף: תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: נותן לי דקה?

אלי אלאלוף: מילה, מילה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כן, כן.

מאיר כהן: אלי, אנחנו הולכים לנשיאות.

מאיר כהן: תודה לך.

אלי אלאלוף: כן, כן.

אלי אלאלוף: אני יודע.

אלי אלאלוף: בבקשה, עבד אל חכים.

אלי אלאלוף: ואחר כך – ג'מעה, בסדר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא אוסיף הרבה על מה שאמרו חבריי, אבל יש לי נקודה שאני רוצה לשים את הדגש עליה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו לא צריכים לזרוק את התינוק עם הימים.

ג'מעה אזברגה: היית צריך לתת לי.

אלי אלאלוף: הוא חאג', אני חייב לתת לו.

אלי אלאלוף: הוא חאג'.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתם לא נותנים לי להגיד שני משפטים?

אלי אלאלוף: לא.

אלי אלאלוף: יש לי תלונות נגדך.

אלי אלאלוף: אז אני שומר עלייך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה מגן לעליי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני יודע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד פרופ' יציב, אנשים מגיעים אליי, ואני גם התקשרתי אליכם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנשים שמגישים את כל הניירת שלהם, אתם מבקשים מהם השלמות של הניירת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ולוקח לכם, אחרי שהשלימו, 12 שבועות לתת להם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה הנוהל שלכם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין לי התנגדות לזה, אבל לבסוף, אם כבר הגיעו ל-12 שבועות, שיקבלו את התשובות אם הם זכאים להיבחן, לא זכאים להיבחן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וב-12 שבועות אני רוצה, אם כבר אתם נתתם את התשובה, זה יהיה אחרי בדיקה מדוקדקת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם לא, אז לאפשר לו, אם אתה לא הגעת לסוף, תגיד לו במכתב: תשמע, אנחנו עדיין בבדיקה, ייקח לנו עוד שבועיים; יש לך אפשרות לערער.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל אחרי 12 שבועות שהוא השלים את הניירת – יש לי שני אנשים, אתן לך גם את הפרטים שלהם, אנחנו נשלח רשמית, ופה אני אתן לך גם ביד את השמות, שעברו – יש לי מתי קיבלו את התשובה: השלמת את הניירת שלך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והם לא מקבלים תשובה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תשובה שמגיע להיבחן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה אחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנקודה השנייה, יש אנשים שנכנסו לאוניברסיטאות מסוימות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ביום שאתם קבעתם שלא ממליצים על האוניברסיטה הזו או שהיא לא מקובלת עליכם, מי שנכנס אחרי התאריך שקבעתם – כי לא יכול להיות שמשנים ומישהו כבר שנה, שנתיים, שלוש, גם ארבע שנים לומד באוניברסיטה בהסתמכות –בהתחלה, כשהוא הלך ללמוד שם, הוא הסתמך על זה שהיא מוכרת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה לא יכול לבוא ולהגיד לו, אחרי שנתיים או כמה שנים שהוא לומד שם, רטרואקטיבית: תשמע, היא לא מוכרת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי ביום שהוא נכנס הוא בדק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והנקודה האחרונה, יש אנשים, שאנחנו יודעים מהרופאים האלה שפנו אלינו אישית, שלמדו במקומות אחרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שאחד הדברים שאתם צריכים להגיד להם הוא: תנו לנו את הציונים שלכם בכל המקצועות, ותנו לנו את האישור שאותה אוניברסיטה קיבלה, פטרה אתכם ממקצועות מסוימים שלמדתם במקום אחר.

אלי אלאלוף: אני מציע שלא נרד לפרטים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: סיימתי.

אלי אלאלוף: תודה, חכים.

אלי אלאלוף: בבקשה, ג'מעה, חבר כנסת.

ג'מעה אזברגה: אני הדובר האחרון?

אלי אלאלוף: לא.

לאה פדידה: חביב, אחרון חביב.

ג'מעה אזברגה: תודה.

אלי אלאלוף: אני אגיד לכם.

אלי אלאלוף: אתם שאלתם שאלות מאוד חשובות.

אלי אלאלוף: כולם שאלו פה.

אלי אלאלוף: אתם לא נשארים לתשובות.

אלי אלאלוף: זה חבל.

ג'מעה אזברגה: בהחלט.

מסעוד גנאים: אני נשאר.

לאה פדידה: אדוני, אמרת שיש דיון נוסף.

אלי אלאלוף: בסדר, אבל תאפשרו לזה.

אלי אלאלוף: בבקשה.

ג'מעה אזברגה: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, על הדיון החשוב הזה.

ג'מעה אזברגה: תודה לחברתי, לאה, והמציעות שהציעו את זה.

ג'מעה אזברגה: ותודה גדולה לפרופ' יציב.

ג'מעה אזברגה: באמת אני רואה שהוא נרתם, להבדיל מהקודמים, פרופ' באמת.

ג'מעה אזברגה: אבל מה שאני רציתי לגבי הנושא של התקשורת, התקשורת והמשטרה, או שתיהן ביחד.

ג'מעה אזברגה: זה היה באמת מזעזע ומתחת לכל ביקורת.

ג'מעה אזברגה: היה באמת אפשר עם SMS או טלפון להזמין את כולם ולחקור.

ג'מעה אזברגה: עצם העובדה, פרופ' יציב, ש-21 מתוך 40 שוחררו מהתחנה של המשטרה, מהחקירה הראשונית שוחררו גם בלי להגיע לבית משפט.

ג'מעה אזברגה: ולמחרת שוחררו כולם, אולי נשאר אחד פה ושם.

ג'מעה אזברגה: זייפנים תמיד יהיו.

ג'מעה אזברגה: המוחות של בני האדם אין סוף, אין גבול לחשיבה.

ג'מעה אזברגה: אבל אני חושב שהבעיה התחילה וגם הסתיימה במאכערים.

ג'מעה אזברגה: המאכערים שלדעתי, ומתוך ידיעה גם אני אומר לך, שהייתה תחרות עם המאכערים.

ג'מעה אזברגה: מאכער אחד התחיל ללכלך על השני, וזה בסופו של דבר.

ג'מעה אזברגה: מה שהיה כבר היה.

ג'מעה אזברגה: אבל, פרופ' יציב, אתה זוכר את הבחור שדיברתי איתך ונתת לו זכאות?

ג'מעה אזברגה: הוא עבר בכמה הראשונה את המבחן ובגדול, גם בלי לעשות את הקורס.

ג'מעה אזברגה: בלי לעשות את הקורס הוא עבר המבחן, לא צריך את הבונוס של 10 הנקודות אפילו.

ג'מעה אזברגה: זה מראה שאנשים לומדים.

ג'מעה אזברגה: מי שרוצה ללמוד – לומד.

ג'מעה אזברגה: זו הזדמנות עכשיו לברך אותך על זה שפותחים את שבעה המקומות לקורסים.

ג'מעה אזברגה: וזה חשוב מאוד.

ג'מעה אזברגה: האם יש לך תאריכים לקורסים האלה שמתחילים אותם?

ג'מעה אזברגה: ואני חושב שאנחנו עובדים יפה מול פרופ' יציב.

ג'מעה אזברגה: ואני יודע, למרות כל הטענות, אבל הוא שינה.

ג'מעה אזברגה: המצב הקודם היה הרבה יותר גרוע.

ג'מעה אזברגה: זה מה שרציתי להגיד ותודה.

ג'מעה אזברגה: רק תגיד לנו את התאריכים, אם אפשר, מתי הקורסים אמורים להתחיל, כי רשום עד 2024.

ג'מעה אזברגה: מי שסיים היום ורוצה להירשם לקורס, הוא צריך עד 2024-2023 בשביל להיכנס לקורס.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אלי אלאלוף: עוד מישהו מהציבור?

מידד גיסין: כן.

אלי אלאלוף: בבקשה, אבל בקיצור.

אלי אלאלוף: אתה תסכם יחד איתו, בסדר?

אלי אלאלוף: מקובל, פרופ'?

גדעון פרת: פרת.

אלי אלאלוף: בבקשה, אדון גיסין.

מידד גיסין: אני מידד גיסין, יושב-ראש צב"י – צרכני בריאות ישראל.

מידד גיסין: אני הייתי מופתע מאוד, בתור נציג הציבור של החולים, לראות את הכתבה.

מידד גיסין: ובשביל זה באתי לדיון הזה.

מידד גיסין: אני חושב שמערכת הבריאות אצלנו במצב קטסטרופלי היום.

מידד גיסין: והדבר הזה לא הוסיף לה שום בריאות.

מידד גיסין: ואני חושב, קודם כול, אני לא רואה פה את נציגי קופות החולים.

מידד גיסין: הבעיה היא גם בקהילה, לא רק בבתי החולים.

מידד גיסין: אני במקרה דירקטור בקופת חולים מאוחדת.

מידד גיסין: ואני יודע שעשינו כמה סיורים בצפון ובדרום, והמרפאות שלנו, לפחות במגזר הערבי, הן במצב מצוין.

מידד גיסין: יש שם רופאים מצוינים, ואני חושב שהדבר הזה צריך להיחקר בצורה רצינית.

מידד גיסין: וכמו שרוב האנשים אמרו כאן, מי שפשע צריך לשלם.

מידד גיסין: אבל אי-אפשר להטיל דופי בכולם באופן כללי.

אלי אלאלוף: בוודאי ובוודאי.

אלי אלאלוף: אתה צודק.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: עוד מישהו רצה?

אלי אלאלוף: אז בבקשה, פרופ' יציב ופרופ' פרת, לפני מה שתחלקו ביניכם.

גדעון פרת: אני רוצה להגיד שתי מילים.

אלי אלאלוף: בבקשה.

גדעון פרת: שמי פרופ' פרת, אני יושב-ראש המועצה המדעית.

גדעון פרת: אני מניח ששמעתם את השם הזה.

גדעון פרת: וביום-יום שלי אני מנהל המחלקה לטיפול נמרץ ילדים בבית חולים שיבא.

גדעון פרת: אני אגיד מילה אישית.

גדעון פרת: אני רואה ילדים ותינוקות שמגיעים במצב מאוד קשה בגלל רפואה לא טובה.

גדעון פרת: וכאזרח ישראלי, כרופא, כמורה של סטודנטים ורופאים בבית ספר לרפואה, וכיושב-ראש המועצה המדעית, אני רוצה להגיד לכם שאנחנו לוקחים את כל העניין הזה ברצינות רבה ביותר.

גדעון פרת: אני מצטרף לפרופ' יציב.

גדעון פרת: אגב, הוא היה גם מורה שלי.

גדעון פרת: אתה זוכר?

שאול יציב: כן.

טלב אבו עראר: גם המורה שלך?

גדעון פרת: כן, הוא היה המורה שלי.

ג'מעה אזברגה: כל התלמידים שלך פה, פרופ' יציב?

גדעון פרת: והעובדה שאנחנו משקיעים הרבה מאוד מאמץ, ביחד עם פרופ' יציב, בגלל האחריות שיש לנו ויש לכם.

גדעון פרת: אני אגיד בזהירות רבה שאני מברך על הדיון, ואני מצטער קצת שהדיון נערך, בחלקו הגדול, במקום לחשוב קדימה, דיון שהושקע בו הרבה מזמן הדיון על העיתונות ועל הרגשות, אנחנו צריכים לחשוב קדימה.

גדעון פרת: צריך לתקן את זה, צריך לשפר את זה.

גדעון פרת: אני יודע שפרופ' יציב, ביחד איתנו, עם המועצה המדעית, בנה תוכנית מאוד יפה.

גדעון פרת: אני מבין יש עוד דיון, אבל אני חושב שזו השאלה המרכזית כאן, ולא אם אימא שלי רצתה שאני אהיה רופא או לא אהיה רופא.

גדעון פרת: זאת לא השאלה.

גדעון פרת: השאלה היא איך הולכים קדימה.

גדעון פרת: וכן צריך לפתור גם את עוגמת הנפש שנגרמה לסטודנטים, למשפחות כאלה ואחרות, וצריך להשקיע בזה גם כן מאמץ ואולי להכשיר אותם.

גדעון פרת: אבל צריך בזה מאמץ, אמצעים וזמן.

גדעון פרת: אני מקווה שהדיון הבא, חבריי המכובדים, עמיתיי – אני לא יודע – חברי הכנסת המכובדים, זו המילה, נכון?

גדעון פרת: אני מתרגש כשאני בא לפה.

גדעון פרת: ולהתמקד במאמצים ובאמצעים שצריך להשקיע בזה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: בקשה, פרופ' יציב.

איימן עודה: תודה שפירטת, ד"ר פרת.

גדעון פרת: סליחה?

איימן עודה: תודה שפירטת.

ענת כהן שמואל: אתה לא רוצה שהמל"ג ידברו?

ענת כהן שמואל: אתה לא רוצה שמישהו מהמל"ג ידבר?

אלי אלאלוף: יש מישהו מהמל"ג?

חווה קליין: כן.

אלי אלאלוף: כן?

אלי אלאלוף: אתה רוצה לשמוע את המל"ג לפני כן, פרופ' יציב?

שאול יציב: בבקשה.

אלי אלאלוף: בבקשה, נציגת המל"ג.

חווה קליין: אני חווה קליין, מאגף התכנון.

איימן עודה: יש לי שאלה אליה, בבקשה.

איימן עודה: סליחה, שאלה.

איימן עודה: אני מאצלכם, מהל"ג קראתי את הספר העבה הזה שיש בו את כל האוניברסיטאות המוכרות במדינת ישראל, זה מאצלכם?

חווה קליין: במדינת ישראל, משרד החינוך - - -

איימן עודה: לא, מחו"ל.

איימן עודה: אוניברסיטאות מחו"ל שמוכרות במדינת ישראל.

איימן עודה: זה מאצלכם, המל"ג?

חווה קליין: זה משרד החינוך; זה אגף לרישוי תארים.

איימן עודה: נכון.

חווה קליין: אגף להכרה בתארים, זה לא המל"ג.

אלי אלאלוף: זה לא המל"ג.

אלי אלאלוף: זה משרד החינוך.

איימן עודה: אוקיי.

אלי אלאלוף: אתה רוצה ללמוד את הביורוקרטיה?

איימן עודה: כן, אבל יש שם את האוניברסיטאות.

מסעוד גנאים: אבל ראש המל"ג הוא שר החינוך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היא ריסקה אותם, הביורוקרטיה.

מסעוד גנאים: נכון?

חווה קליין: כן, אבל זה משרד נפרד.

מסעוד גנאים: זהו, אז זה הקשר.

אלי אלאלוף: כן, בבקשה.

חווה קליין: הנושא הזה הוא פחות בחצר של המועצה להשכלה גבוהה.

חווה קליין: בתי הספר לרפואה בארץ הם בטיפול שלנו, מי שרוצה לדעת לגבי הרחבות שנעשו בשנים האחרונות.

חווה קליין: המצוקה העיקרית היא הרחבת בתי הספר לרפואה בארץ, נובעת בעצם מהשנים הקליניות שפרופ' יציב מדבר עליהן.

חווה קליין: המחסור במקומות התנסות לרופאים שלנו הם צוואר הבקבוק.

חווה קליין: יחד עם זה, יש לנו עכשיו צוות של דיקן בית הספר לרפואה בטכניון, פרופ' שמעון מרום, ופרופ' ערן הלפרין נציג בתי החולים, ששוקד על מיפוי השדות הקליניים לסטודנטים בארץ מתוך רצון להגיע – במהלך מאוד קיצוני של שלוש שנים – לקרוב ל-950 סטודנטים בשנה.

אלי אלאלוף: במקום כמה היום?

חווה קליין: 750.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תוספת של 200.

חווה קליין: תוספת של 200 אחרי גידול של מאוד-מאוד משמעותי של 300 סטודנטים במהלך של 10 שנים.

חווה קליין: זאת אומרת ה-200 האלה בשלוש שנים הוא מהלך מאוד-מאוד יומרני מתוך תקווה באמת להגיע לזה.

חווה קליין: הגדלה נוספת היא כמובן פתיחת בית הספר הנוסף באריאל.

אלי אלאלוף: ולדעתך, המסקנה היא שבתוספת של ה-200, כולל הגדלת מספר הסטודנטים באריאל, זה עונה על הצרכים של המדינה?

חווה קליין: זה אמרו לענות.

חווה קליין: מי שקובע את צורכי המדינה בשיעור הרופאים הוא משרד הבריאות מתוך תקווה להגיע לשלושה רופאים ל-1000 נפש.

אלי אלאלוף: איך הוא היום נמצא במצב שהוא מוכן להחזיר פנסיונרים להשתלב במערכת הבריאות?

אלי אלאלוף: זה מתוך פינוק או בגלל מחסור ברופאים?

חווה קליין: את זה צריך לשאול את משרד הבריאות.

אלי אלאלוף: אז הניחוש של אדם פשוט כמוני, זה בגלל מחסור ברופאים.

חווה קליין: מחסור ברופאים.

אלי אלאלוף: אז כדאי שתבדקו את המספרים, אבל נקיים את הדיון הבא.

מסעוד גנאים: אבל בקשר לדיון על ארמניה, מה יש להם להגיד?

אלי אלאלוף: זה לא תפקידם.

מסעוד גנאים: זה לא תפקידם, הכוונה שמשרד החינוך הוא שמכיר או לא מכיר.

גדעון פרת: רק להתייחס לזה שצריך לזכור שיש הרבה מאוד רופאים שמחכים למקומות התמחות ומחכים לתקנים.

גדעון פרת: יש רופאים, כמו שאמרתם קודם, שסיימו את כל החובות שלהם ללימודים, קיבלו תואר M.D ומחכים למקומות להתמחות בהם, שאינם פנויים.

אלי אלאלוף: זו נקודת התורפה.

חווה קליין: אני רוצה להגיד שזו נקודה מאוד חשובה, כי המערכת שלנו גדלה, תיארתי את זה, זה היה בקצב מטורף.

חווה קליין: מצד שני, מקומות ההתמחות לא גדלו בקצב הזה.

חווה קליין: ולכן, נוצר מצב שרופאים יושבים ומחכים לשיבוץ.

אלי אלאלוף: אוקיי, בבקשה, פרופ' יציב.

אלי אלאלוף: ותודה על הסבלנות האדירה שלך.

שאול יציב: מאה אחוז.

שאול יציב: קודם כול, אני קצת מצטער שחלק מחברי הכנסת שהעלו פה באמת שאלות רציניות וחשובות לא נמצאים כדי בכל זאת לשמוע קצת הסבר לגבי הטענות שהועלו פה.

שאול יציב: אבל נעשה את זה אולי - - -

אלי אלאלוף: אבל יש להם זכות לקרוא את הפרוטוקול.

שאול יציב: אני מצטער, אבל לא מאשים.

שאול יציב: עכשיו אני רוצה משהו לגבי – עלתה פה נקודה - - -

מסעוד גנאים: אני לפחות נשארתי, מהמציעים.

אלי אלאלוף: כל הכבוד.

שאול יציב: הייתה פה נקודה שבאמת חשובה מאוד.

שאול יציב: למה בעצם משרד הבריאות לפני שנים לא היה ער לעובדה שישנם בתי ספר לרפואה ברמה נמוכה ולמה למעשה לא מנעו מהם מללכת לשם?

שאול יציב: זו שאלה מאוד רצינית, בעלת משמעות.

שאול יציב: אני רוצה להסביר מה היה המצב.

שאול יציב: למעשה, כשסטודנט היה פונה ושואל את ד"ר שנון אם בית ספר מסוים מוכר או לא מוכר, יש ספר כזה כללי שרשומים בו כל בתי הספר לרפואה שלמעשה לא עברו אף פעם אקרדיטציה כלשהי, או בדיקה כלשהי.

שאול יציב: זה פשוט רישום של בתי ספר שהצהירו שיש להם כך וכך - - - וכולי והכניסו אותם לרשימה.

שאול יציב: עכשיו, מה שקרה לפני - - -

מסעוד גנאים: מאחר ואני לא רוצה - - -

שאול יציב: לא, לא, אל תפריע.

שאול יציב: אני לא הפרעתי לך, אל תפריע.

מסעוד גנאים: לא, לא.

מסעוד גנאים: אני לא מפריע.

שאול יציב: פשוט כדי לא לאבד את רצף הדברים.

מסעוד גנאים: בבקשה.

שאול יציב: תראה, מה שקרה לפני זה הוא שלמעשה המערכת לא הייתה מודעת לעובדה שרמת בית הספר, למרות שנחשבו שם בית ספר, היא כה נמוכה.

שאול יציב: ולכן באמת לא הייתה התנגדות, או במקרים מסוימים אפילו ניתן, כאילו אמרו: כן, זה מוכר.

שאול יציב: אבל כשנכנסתי לתפקיד מיד הבנתי שצריך ללכת ולבדוק את הדברים במקום.

שאול יציב: ונסעתי לשם, למרות זאת.

שאול יציב: ואני חושב שזה למעשה פתח את הדרך להבנה של מה שקורה במקומות האלה.

שאול יציב: ולמעשה מהרגע שהבנו שיש בעיות, אנחנו התחלנו לבדוק את הנושא בצורה הרבה יותר רצינית.

שאול יציב: כלומר, זה לא שידעו שיש שם רמה נמוכה, וידעו שם בעיות מסוג הבעיות שאנחנו יודעים ונתנו להם ללכת, אלא פשוט לא הייתה מודעות לזה.

שאול יציב: הדבר הזה נילקח מתוך ידע בספרים שאף פעם לא בדקו מה בדיוק קורה שם וניתן אישור.

שאול יציב: כיום אנחנו אומרים לסטודנטים לרפואה: חבר'ה, יש רשימות כאלה ואחרות, אתם צריכים לבדוק טוב-טוב אם בתי ספר לרפואה האלה באמת נותנים רפואה טובה.

שאול יציב: עובדה היא שחלק מהסטודנטים הולכים לבתי ספר אחרים ברמה יותר גבוהה.

שאול יציב: הם הולכים להונגריה, הם הולכים לירדן, הם הולכים לבתי ספר לרפואה ששם הם בודקים והם יודעים.

שאול יציב: אנחנו, אגב, הולכים לפרסם - - - של סטודנטים, בכל אחד, כדי שאנשים ידעו.

שאול יציב: אבל באמת זה נעשה לא מתוך זלזול, פשוט לא ידעו שהמצב הוא כל כך גרוע.

שאול יציב: זה לגבי העניין הזה.

שאול יציב: אני רוצה גם שתבינו שלפחות – אני חושב שלא למשרד הבריאות, ובוודאי שגם לא לי, יש, חס וחלילה, משהו נגד המגזר הערבי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אף אחד לא חשב על זה.

שאול יציב: הוכחה לכך, בבחינה האחרונה, בבחינת הרישוי האחרונה –אני רוצה שתעו את זה – ניגשו 1,500 סטודנטים לבחינת רישוי.

שאול יציב: עכשיו כל 1,500 האלה קיבלו אישור ממני לגשת לבחינה.

שאול יציב: 1,500, זה לא שניים, שלושה, ארבעה, חמישה.

שאול יציב: נכון שחלק מזה הם כאלה שנרשמו בעבר, אבל חלק גדול מהם קיבלו אישור למרות שהם למדו בבתי ספר לא מי יודע מה.

שאול יציב: זאת אומרת, אין פה איזושהי כוונה לחסום באופן שיטתי את התלמידים מהגזר הערבי.

שאול יציב: ולכן, צריך להסתכל על זה בצורה חיובית, כי אחרת גם אלה לא היו ניגשים.

שאול יציב: לגבי קורסי הכנה, אני רוצה - - -

אלי אלאלוף: 1,500, סליחה, זה 500 יותר מאשר בשנה שעברה.

אלי אלאלוף: רק שתבינו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה 50%.

שאול יציב: ניגשו הרבה.

שאול יציב: זאת אומרת, לא הייתה פה איזושהי מגמה לחסום, כי אחרת איך מגיעים למספר כזה.

שאול יציב: כך שגם כאלה שלמדו במולדובה וכאלה שלמדו, חוץ מאותם מקרים שאנחנו התרשמנו שיש שם מצב חירום.

שאול יציב: תבינו, רבים מהסטודנטים לומדים בשלושה-ארבעה בתי ספר לרפואה.

שאול יציב: תראו, חבל שחבר הכנסת טיבי לא נמצא פה, הוא למד רפואה.

שאול יציב: רפואה זה מקצוע שלומדים אותו נדבך על גבי נדבך.

שאול יציב: לומדים בהתחלה מדעי יסוד, אחר כך לומדים לימודים קליניים וכולי.

שאול יציב: תחשיבו על סטודנט שלומד שנתיים בירדן, הולך לשנתיים למולדובה, ואחרי זה – בכל המקומות האלה איכשהו קשה לו או שיקר לו, בסופו של דבר הולך לארמניה ושם הוא מקבל את הדיפלומה.

שאול יציב: באמת זו צורה מאוד-מאוד לא נכונה, ולא בריאה, ולא טובה, ולא מלמדת.

שאול יציב: רפואה זה מקצוע שאתה צריך ללמוד אותו מאל"ף עד תי"ו.

מסעוד גנאים: - - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסדר, אבל בין זה ובין זיוף יש מרחק.

שאול יציב: לא רק זה, כשהם באים לארמניה לא אומרים להם: תמשיך מהנקודה שסיימת.

שאול יציב: מקפיצים אותם שניים-שלושה סמסטרים, אומרים להם: כשתהיו בסמסטר, נניח, השמיני במקום השישי, תוך כדי כך תלמדו גם את שני הסמסטרים של זה, ומקפיצים אותם.

שאול יציב: למה מקפיצים אותם?

שאול יציב: בגלל שמדובר בבתי ספר לרפואה שבעיניהם מה שחשוב הוא החלק הכלכלי והמסחרי.

שאול יציב: ולכן, אני רוצה שתבינו, אין פה שום כוונה באמת.

שאול יציב: אני אומר לכם את זה בכל הכנות.

שאול יציב: חברי הכנסת שיושבים איתי יודעים שאני מתייחס בהבנה וברגישות לכל פנייה שלהם.

מסעוד גנאים: אין ספק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין תלונות.

שאול יציב: אין פה כוונה כזאת.

שאול יציב: לגבי קורסי ההכנה הייתה שאלה, קורסי הכנה יתחילו במלוא הקצב, יהיו שבעה קורסי הכנה.

שאול יציב: הם במרס-אפריל מתחילים.

שאול יציב: אנחנו מוסיפים עוד שני קורסי הכנה, אחד בבאר שבע בדרום ואחד בעפולה בצפון.

שאול יציב: יש כיום עוד חמישה, זאת אומרת ביחד יהיו שבעה.

שאול יציב: אני רוצה שתבינו, חייבים לעשות – ואני רוצה באמת אולי נעביר את המסרים האלו – צריך לעשות סוויץ', שינוי קסטה לגבי מה משמעות של קורסי ההכנה האלה.

שאול יציב: אם בקורסי ההכנה האלה המטרה היא להשיג את 10 הנקודות, טעינו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: פספסנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: פספסנו.

שאול יציב: טעינו, הפסדנו.

שאול יציב: זאת לא המטרה של הקורסים האלה.

שאול יציב: המטרה של הקורסים האלה היא לשדרג את הידע, להכין אותם בצורה נכונה וטובה לבחינת הרישוי, לשדרג להם את הידע.

שאול יציב: נדמה לי שאתה אמרת לי, בצדק, שאולי צריך להוסיף להם גם איזשהו שדרוג קליני.

שאול יציב: אתה זוכר?

שאול יציב: אמרת לי את זה וזה נכון.

שאול יציב: משום שהם לא לומדים שם.

שאול יציב: זאת אומרת, התלמידים צריכים להתייחס לקורסי ההכנה כאיזשהו כלי שישדרג את הידע שלהם, שילמד אותם יותר טוב, שיוסיף להם ידע, שיכין אותם בצורה יותר טובה לבחינות הרישוי.

שאול יציב: ולא כאיזשהו כלי להשיג את הנקודות.

שאול יציב: מה שקרה עד עכשיו, קורסי ההכנה האלה נוהלו על ידי גופים פרטיים, חצי פרטיים כאלה שכל אחד עשה בחינה משלו ברמה משלו, וסילבוס משלו, וציונים משלו.

שאול יציב: היו קורסים ש-95% קיבלו 10 נקודות.

שאול יציב: והיו קורסים שקיבלו רק 20% וכל מיני דברים מהסוג הזה.

שאול יציב: הקורסים האלה יעברו שדרוג גם מבחינת התכנים, ומי שיהיה אחראי לקורסים האלה אלה הדיקנים בבית ספר לרפואה.

שאול יציב: הם לקחו על עצמם את התפקיד הזה לשדרג את הקורסים, שהבחינה תהיה בחינה אחידה, לכולם אותה בחינה, לכולם יהיה אותו סילבוס, והמורים ילמדו בדיוק אותו דבר בכל המקומות, ושהלימודים יהיו כאלה שיכינו אותם לבחינה.

שאול יציב: שיהיו רלוונטיים לבחינה ולא כל אחד - - -

איימן עודה: פרופ' יציב, אפשר שאלה, בבקשה?

שאול יציב: רק שנייה, תן לי רק לסיים.

איימן עודה: בסדר.

שאול יציב: ולכן אני חושב שאנחנו צריכים להכניס לסטודנטים האלה את התודעה שישתמשו בקורסים האלה – אולי נצטרך להרחיב אותם, יכול להיות שצריך להאריך קצת, יכול להיות שצריך להוסיף אלמנט קליני בעניין, הכול אפשרי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן יצטרך את הציונים - - -

שאול יציב: הדיקנים מודעים לבעיות.

שאול יציב: הם מוכנים לעזור, הם מוכנים לשפר את הקורסים האלה, וצריך לנצל את זה בכיוון הנכון.

אלי אלאלוף: תודה.

מסעוד גנאים: רק לשאלה האחרונה, שהנאשמים האלה - - -

שאול יציב: יש עוד דבר אחד.

שאול יציב: סליחה, עוד דבר אחד שהעלו כאן.

שאול יציב: איך זה יכול להיות שאנשים נתנו להם את האפשרות ללמוד ובסוף הם כאילו עברו את בחינת הרישוי - - -

מסעוד גנאים: איך עברו את המבחן?

שאול יציב: אפשר להתייחס?

אלי אלאלוף: כן, כן.

אלי אלאלוף: בבקשה.

מסעוד גנאים: זו השאלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חשוב להתייחס לזה.

שאול יציב: תראו, מה שקורה הוא שיש שאלה שאני לא רוצה כרגע, מכיוון שאין לי מספיק עובדות – אבל לפעמים אני שואל את עצמי: איך זה יכול להיות שמישהו שלמד בבית ספר לרפואה ברמה כל כך נמוכה עובר בחינת רישוי?

שאול יציב: זאת שאלה שאני לא רוצה, חס חלילה, להאשים אף אחד, אני לא רוצה להעלות דברים לא מבוססים.

שאול יציב: אבל אנחנו צריכים, לדעתי, את הבחינה הזאת לעשות כך שהיא תהיה ברמה כזאת שמי שיעבור אותה יוכל אחר כך ללכת ולהיות סטאז'ר טוב ולהיות רופא טוב, ושהוא יוכל להתקבל להתמחות במקום טוב במדינת ישראל.

שאול יציב: בבחינה שהייתה עד עכשיו, היו בעיקר אלמנטים של ידע.

שאול יציב: היו אלמנטים של ידע, פחות התנסות קלינית, פחות חשיפה קלינית.

שאול יציב: אנחנו רוצים לשדרג את הבחינה הזאת כך שהיא תכלול גם אלמנטים של חשיפה קלינית, זאת אומרת, ידע קליני.

שאול יציב: ולכן, מי שילך וילמד בקורסים האלה צריך לדעת שכשהוא יבוא לבחינת רישוי הוא יצטרך להיחשף לשאלות שעוסקות בטיפול בחולים.

שאול יציב: אבל אולי נרחיב בעניין הזה בישיבה הבאה.

אלי אלאלוף: עוד שאלות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא קיבלנו תשובה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנשים שהתחילו ללמוד באותן אוניברסיטאות לפני ההחלטה שלכם, איך תתייחסו אליהם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שנמצא בשנה שנייה, שלישית, רביעית.

שאול יציב: אז אני אגיד לך.

אלי אלאלוף: המבחן.

שאול יציב: לא, לא, אני אגיד לך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני רוצה את הזכאות לבחינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא עבר את הבחינה, מבחינתי, הוא לא מתאים.

שאול יציב: תשמע, בפברואר 2016 אנחנו הוצאנו, באתר משרד הבריאות, אזהרה, אזהרת מסע ואמרנו: תדעו לכם, יש בעיות רציניות – עוד לפני שהמשטרה נכנסה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בשתי אוניברסיטאות מסוימות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני קיבלתי את זה בכתב, כי שאלתי.

שאול יציב: יש בעיות רציניות, אל תלכו ללמוד שם.

שאול יציב: ומי שלומד שם זה על אחריותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שהתחיל לפני?

שאול יציב: אבל יחד עם זאת, מי שהתחיל לפני פברואר 2016 אנחנו בודקים להם את התיקים, ויש כאלה שאישרנו להם לגשת לבחינה.

שאול יציב: צריך להבין, מי שלמד בשלושה בתי ספר לרפואה, אפילו התחיל קודם, וקפץ ממקום למקום, והקפיצו אותו וכולי, אלה אנשים שקשה לתת להם אפשרות לגשת לבחינה, ואנחנו מבקשים הוכחות כדי לראות שאנשים ראויים.

אלי אלאלוף: אבל לא פוסלים מראש מי.

שאול יציב: לא פוסלים מראש.

שאול יציב: את אלה לא פוסלים מראש, ואנחנו הולכים לבית משפט אפילו לפעמים על זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא, לא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני - - -

אלי אלאלוף: אוקיי.

אלי אלאלוף: אני מתנצל בפני כולם.

אלי אלאלוף: אנחנו חרגנו.

אלי אלאלוף: ממתינים לדיון הבא עוד אנשים.

אלי אלאלוף: אני באמת רוצה להודות לך, פרופ' יציב, ולפרופ' פרת - -

מסעוד גנאים: תודה רבה.

אלי אלאלוף: - - ולחברי הכנסת, חברים שלי, במיוחד אלה ששרדו את הדיון, גם אם לא קיבלנו את כל התשובות שהיינו רוצים לקבל.

אלי אלאלוף: אני מצטער, כאזרח וגם כחבר כנסת, על הצורה שבה המשטרה פעלה בקרב התלמידים, או הסטודנטים, או הרופאים בכלל.

אלי אלאלוף: זה נראה לי נורא.

אלי אלאלוף: אני רק רוצה להגיד שקבענו דיון נוסף.

אלי אלאלוף: אני מקווה בתיאום עם פרופ' יציב שנכין את הדיון הבא בחודש הקרוב כדי שנראה, כמו שאמרת פרופ' פרת, נראה את העתיד, נראה את הערכות העתידית בנושא הזה.

אלי אלאלוף: אז זה מה שיהיה בדיון הבא שנתאם.

אלי אלאלוף: בבקשה, איימן.

איימן עודה: פרופ' יציב, הצעה קונקרטית, בבקשה.

איימן עודה: אנחנו יושבים ויש כלי תקשורת וכולם רואים אותנו.

איימן עודה: אני מציע כך: אנחנו, נציגי האוכלוסייה הערבית, יחד איתך נשב בשקט, נלמד את הסוגיה; אנחנו נעזור לאיפה הם לא צריכים להגיע.

איימן עודה: לא צריך שהם יעברו שם שש שנים ועם הרבה תשלומים והכול, לא צריך.

איימן עודה: יש לנו הרבה מה לתרום.

איימן עודה: האנשים הללו שנמצאים באמצע, לפני שהתקבלה החלטה כבר נכנסו לאוניברסיטאות הללו.

איימן עודה: איך אפשר לעשות איתם גם את המבחן הקליני, הקורס הקליני, איך אפשר לשפר ולהוציא מהם רופאים טובים.

אלי אלאלוף: ברשותך, איימן, למרות שרוב רובם של הסטודנטים שנקלעו למצבים קשים הם מהמגזר הערבי, אני חושב שזה גם דיון לאומי באחריות מלאה של המדינה.

אלי אלאלוף: אי-אפשר להפסיק את זה.

איימן עודה: כן, הוא נציג המדינה.

אלי אלאלוף: כי גם חלק מהם לא ערבים, וגם עליהם עבדו במירכאות.

איימן עודה: בוודאי.

איימן עודה: אבל יש לנו את התרומה שלנו.

אלי אלאלוף: לכן, אני מציע שנעשה את זה בוועדה פה בצורה ממלכתית ובאחריות הכנסת.

איימן עודה: אוקיי.

אלי אלאלוף: אז האם זה מקובל?

איימן עודה: מקובל, כן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כן, בהחלט.

אלי אלאלוף: אוקיי.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: הישיבה נעולה.