ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 918, 2018-12-19 08:45

אלי אלאלוף: שלום, בוקר טוב לכולם, היום 19 בדצמבר 2018, י"א בטבת תשע"ט, השעה 08:47.

אלי אלאלוף: הנושא הוא: הצעת תקנות אומנה לילדים (מנגנון תלונה לילדים בהשמה חוץ ביתית), התשע"ט–2018.

אלי אלאלוף: אני חושב שעברנו על זה בהכנה, ונראה לי שזה די ברור.

אלי אלאלוף: את רוצה לפתוח בכמה מילים, קארין?

קארין אלהרר: שני משפטים.

קארין אלהרר: קודם כול תודה רבה על הדיון.

קארין אלהרר: באמת יצוין שהוא נעשה מאוד מאוד מהר.

קארין אלהרר: שתי הערות כלליות אם אפשר לפני ההקראה.

קארין אלהרר: אני מבינה שלא נכנס נושא התקינה לתוך התקנות.

קארין אלהרר: אני מבינה שעל-פי הייעוץ המשפטי תקינה לא נכנסת, אבל שיהיה ברור שכרגע פועל יוצא של הדבר הזה זה שיש נציבה אחת, בן אדם אחד עם עוד כוח עזר ממש מינימלי.

קארין אלהרר: זה לא ייתן מענה.

קארין אלהרר: זו ההערה הראשונה.

קארין אלהרר: הערה שנייה, בדיון הקודם, גם במהלך הדיון בחוק העיקרי, עלתה הסוגיה של הייעוץ המשפטי של הנציבות ולנציבות.

קארין אלהרר: זה לא סוד שכשה

קארין אלהרר: צעתי את נושא הנציבות חלמתי וראיתי בעיני רוחי נציבות עצמאית לחלוטין.

קארין אלהרר: משרד הרווחה התנגד בתוקף, ואמר שהנציבות תהיה מה שיותר עצמאית.

קארין אלהרר: אני יכולה לעלות על דעתי מצב שבו יזדקקו לייעוץ משפטי בנציבות, אם הייעוץ המשפטי יהיה רק זה של משרד הרווחה אנחנו יכולים לומר שלום ולא להתראות לעניין החצי עצמאות שעליה דיברו.

קארין אלהרר: הייתי מבקשת מהמשרד לתת איזשהו מענה בדמות ייעוץ משפטי עצמאי לנציבות כדי שאפילו למראית עין נגיד שזאת נציבות עצמאית.

קארין אלהרר: תודה רבה, אדוני.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: הייתה לי התייעצות בפגישה פורמלית, לא מקרית, עם מנכ"ל משרד הרווחה והשאר, ואחד, הוא הבטיח בפגישה הזאת שהוא יוסיף תקן מיידי; שניים, כשהוא ירגיש שיש לחץ על הנציבות הוא ימצא את הפתרונות הנוספים הנדרשים.

אלי אלאלוף: אז החלק השני לא נמצא בצורה מסודרת במערכת המסודרת של האדמיניסטרציה, אבל הכוונות טובות.

אלי אלאלוף: לא באתי לעשות דיון ולבקש השלמת תקנון או תיקון החוק אפילו.

אלי אלאלוף: אם אנחנו רואים בחודשיים שלושה הקרובים שזאת שיטה כדי לבלום את העבודה של הנציבות אז אני אדע שנצטרך לפעול, אני ואת.

אלי אלאלוף: אני לא רואה שנציבות, שזה גוף שבמהותו צריך להיות עצמאי, הוא לא יכול להיות בשליטה ובהשפעה ובפגיעה טכנית באמצעות המערכת של המשרד הרלוונטי.

אלי אלאלוף: לכן אני מציע שברגע שנמצא לנכון, לקיים דיון עם או בלי התייעצות.

אלי אלאלוף: אם הנציבות מרגישה עצמאות, בבקשה, שתגיד כמה שלא טוב לה, אבל גם אם היא מסיבותיה לא מביאה את זה לדיון אנחנו בדרכים האחרות נקבל את האינפורמציה, נקיים דיון, ואפילו ננקוט בהליכים שמאפשרים את בניית העצמאות שלה.

אלי אלאלוף: לגבי הייעוץ המשפטי האמת שלא חשבתי לעשות את זה, אבל נבדוק את זה.

אלי אלאלוף: אני מציע שנבדוק אם לנציבות או לייעוץ המשפטי של המשרד יש רעיונות, ולא רק חיוכים יפים, אז תגלגלו לנו את זה, בסדר?

ורד וינדמן: אפשר הערה כללית בבקשה?

אלי אלאלוף: בבקשה.

ורד וינדמן: אני רוצה רק להגיד משהו כללי כמבוא לתקנות ובהתייחס למה שאמרת, אדוני, על מה שאמר מנכ"ל משרד הרווחה.

ורד וינדמן: התקנות האלה ברובן נועדו לאפשר נגישות.

ורד וינדמן: הדוח של הנציבה שנדון פה בהרחבה, אחד הדברים הכי מעניינים שהוא הראה בקשר לכוח האדם הוא שמרבית התלונות והפניות הגיעו כתוצאה מהביקורים של הנציבה במסגרות השונות.

ורד וינדמן: לומר שהתקן יהיה תלוי בלחץ הוא לומר משהו - - -

אלי אלאלוף: לא אמרתי.

אלי אלאלוף: אל תשימי בפי דברים שלא אמרתי, ולא התכוונתי להגיד.

אלי אלאלוף: אני יודע להגיד מה שאני רוצה.

ורד וינדמן: נאמר שככל שיהיה עומס על הנציבה – אז אני לא אגיד בהשוואה למה שהוא אמר.

ורד וינדמן: אני אגיד שהעומס על הנציבה – באמירה הזו אין מספיק היגיון, כי ככל שיהיה יותר כוח אדם תהיה יותר נגישות וכך יהיו גם יותר פניות.

ורד וינדמן: הנגישות תלויה בכוח האדם ולא להפך, וזאת אמירה שמאוד חשוב לומר.

ורד וינדמן: התקנות חשובות מאוד לאפשר נגישות.

ורד וינדמן: אבל אם לא תהיה תקינה לכוח אדם אז התקנות האלה יעשו עבודה חלקית בלבד.

ורד וינדמן: ולכן יש לכנסת, לוועדה החשובה הזו תפקיד מאוד משמעותי בהקשר של מימוש הזכויות שקבענו פה בחקיקה היסטורית עבור הילדים הללו.

אלי אלאלוף: נקיים דיון פנימי, נתכונן, כי אני באמת לא מוכן, אין לי תשובות בינתיים, חוץ מזה שאני מסכים איתך.

אלי אלאלוף: אבל בואי נעשה את העבודה בצורה מסודרת, לא עכשיו להתחיל אחת, שתיים, שלוש, מה, מי, מו.

אלי אלאלוף: בואו נכין את עצמנו לדיון כזה ונקיים אותו.

אלי אלאלוף: בבקשה.

סימונה שטיינמץ: אני רוצה להוסיף עוד איזשהו פן מקצועי לדיון הזה ולחשיבות.

סימונה שטיינמץ: אני חושבת שמקצועית זה לא נכון שאדם אחד עושה את כל הדברים.

אלי אלאלוף: מסכימים, מסכימים.

סימונה שטיינמץ: אחד, במובן שהוא גם נמצא שם, הוא גם בודק, אין שם עוד עיניים, אין איזושהי היררכיה שגם מבקרת את עצמה בתוך הנציבות.

אלי אלאלוף: חשבתם להציג מבנה ארגוני של כוח אדם שנדרש לנציבות?

סימונה שטיינמץ: חד-משמעית, הוגש כבר מזמן.

אלי אלאלוף: למי?

קארין אלהרר: למי הוא הוגש?

סימונה שטיינמץ: הוגש למנכ"ל.

אלי אלאלוף: למשרד.

אלי אלאלוף: תביאו את זה לפה.

סימונה שטיינמץ: והמנכ"ל הגיש את זה למשרד האוצר על מנת שמשרד האוצר יממן.

אלי אלאלוף: לא מעניין אותי האוצר, האוצר תמיד רוצה לקבל נייר.

אלי אלאלוף: אתם יודעים אחר כך מה עושים מהנייר.

קארין אלהרר: טייארה.

אלי אלאלוף: לפה.

אלי אלאלוף: לדעתי כל עוד שאנחנו פה, אחרים יישארו, אז תביאו לנו את זה, תנו לנו על מה להילחם.

סימונה שטיינמץ: אוקיי.

קארין אלהרר: אלי, תשקול מחדש.

אלי אלאלוף: תביאו לנו על מה להילחם.

אלי אלאלוף: אמרו לי שאין מספיק תקנים, אז הלכתי ואמרתי לו כמו נבך: תביא לי תקן אחד, נו, מתי תוסיף?

אלי אלאלוף: אז הוא אמר: כן, תיקח.

אלי אלאלוף: אבל אם היה לי מסמך הייתי בא ואומר: או זה או שיהיו דברים אחרים במדינה.

קארין אלהרר: אגב, יש לך את המסמך הזה כאן?

נועם פליק: לקיים את החקיקה.

סימונה שטיינמץ: לוחשים לי פה שאני צריכה להגיד שקיבלתי תקן, ואני מבקשת לחדד את הנושא הזה ושלא יהיה - - -

אלי אלאלוף: זה בעקבות הפגישה במזנון הכנסת.

סימונה שטיינמץ: סליחה, קודם כול לא התקבל תקן של בורר תלונות.

סימונה שטיינמץ: התקבל תקן של צוערת - - -

אלי אלאלוף: אני לא יודע.

אלי אלאלוף: please, אל תיכנסי כרגע לזה.

סימונה שטיינמץ: פשוט אתה לא יכול לבוא ולהגיד את זה.

אלי אלאלוף: אני מציע שלא ניכנס לנושא כי לא התכוננו אליו.

אלי אלאלוף: אני בעד להכין את עצמנו.

אלי אלאלוף: קצת הכנה מונעת בזבוז זמן בוועדה, ובוועדה יש לנו מעט מדיי זמן.

אלי אלאלוף: אז, בבקשה, אם תעבירו לנו מה התקן הרצוי, מה המבנה הארגוני הרצוי אז אנחנו אתכם.

אלי אלאלוף: לא תביאו, איך את רוצה שאני אהיה שותף?

אלי אלאלוף: כולנו.

אלי אלאלוף: יש לך פה מספיק חברים שרוצים להיאבק בשבילך.

סימונה שטיינמץ: אם זו הכתובת אז זה יועבר.

אלי אלאלוף: תנסו.

אלי אלאלוף: שתביני, מותר לי להגיד לאור הוותק שלי במערכת שאת זה עכשיו את צריכה לבנות.

אלי אלאלוף: כי אם יתרגלו לראות את המערכת שלך רזה כזאת ומתקיימת, את תגישי דוח כל שנה, אז בשביל מה אתה נלחם?

קארין אלהרר: נכון.

אלי אלאלוף: עכשיו, עכשיו את מעצבת את המבנה שלך בעזרת הוועדה, זה התפקיד שלנו.

אלי אלאלוף: את רוצה להציג את התקנות שהגשת לנו?

אלי אלאלוף: מישהו רוצה להציג את זה או שמייד ניכנס לקריאה?

ענת כהן שמואל: אין לך הרבה זמן, יש רק שעה.

סימונה שטיינמץ: רק אגיד מילה.

סימונה שטיינמץ: מדובר פה בתקנות שנכתבו, לפחות הבסיס שלהן לפני התיקונים, בשולחן עגול שהיו שותפים לו גם המגזר השלישי, גם המדינה, גם בוגרים, אחת מהן יושבת כאן, אוריאן יושבת כאן, ותכף דוד גם יכנס.

סימונה שטיינמץ: כולנו יחד ישבנו וחשבנו, וזה התוצר.

סימונה שטיינמץ: מכאן יהיו עוד כל מיני תיקונים משפטיים.

סימונה שטיינמץ: הוצאנו את זה גם החוצה לאנשים שיוכלו להגיב.

סימונה שטיינמץ: מבחינתי אפשר להתחיל להקריא את התקנות.

אלי אלאלוף: בבקשה, גב'.

אביטל בגין: רק בשתי מילים.

אביטל בגין: אחת, להצטרף מבחינת הסיוע המשפטי לבעיה שיש בכוח האדם, ולצורך בפתרונות.

אביטל בגין: ובמעבר לתקנות, לברך ולהגיד תודה באמת על השיתוף שהיה פה בהכנת התקנות, שיתוף פעולה שמאפשר עבודה טובה ותוצאה שאני חושבת שמטיבה עם כולם.

אביטל בגין: זהו.

אביטל בגין: תודה לממונה ולמשרד הרווחה.

אביטל בגין: רק אבהיר, יפעת היא ממחוז ירושלים בסיוע המשפטי.

אלי אלאלוף: אני שמח.

אלי אלאלוף: לשמוע דברים טובים ממשרד המשפטים, הייתי קם יותר מוקדם.

אלי אלאלוף: בבקשה.

יפעת פוליצר: נעים מאוד.

יפעת פוליצר: אני חלק ממערך עורך דין משלי, ולקחנו חלק, אני באופן אישי בתחילת הדרך עם סימונה, אחר כך עם נציגים אחרים.

יפעת פוליצר: קודם כול אני רוצה להגיד תודה רבה לסימונה שהיא לבדה מפעילה מערך שהוא לא פשוט להפעלה.

יפעת פוליצר: יש לנו הרבה דברים להגיד, אבל מלבד להצטרף לצורך העז לעזרה לסימונה בשביל להפעיל את המערך הזה, כי ללא כוח אדם התקנות האלה לא - - -

אלי אלאלוף: מה שברור ברור.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אלי אלאלוף: בבקשה.

ירון בראון: כמובן שאני מצטרף לקול שעלה פה לגבי הצורך.

ירון בראון: אני כמעט אגיד את זה בקיצוניות, אין טעם לנציבות אם אין לה משקל ואין לה יכולת, וכמובן שההתנעה היא הכי משמעותית, וכל החשיפה וכל התהליך.

ירון בראון: עכשיו יושבים פה לידי גם אוריאן וגם אלונה ודוד, בוגרי פנימיות שהיו חלק בלתי נפרד מכל התהליך.

אלי אלאלוף: מדריך פנימייה אין לו זכויות?

ירון בראון: לא, בוגרי פנימייה.

אלי אלאלוף: אני אומר שאני מדריך פנימייה לשעבר.

סימונה שטיינמץ: הוא היה גם מדריך פנימייה לשעבר.

ירון בראון: אבל הם ליוו את כל התהליך גם עוד בתהליך ההכנה של משרד הרווחה שישב על המדוכה.

ירון בראון: אבל אני רוצה להגיד משהו כלפי העתיד.

ירון בראון: יש היום קבוצה מאוד גדולה של אקטיביסטים, אקטיביסטיות בוגרי פנימייה שמאוד רוצים לקחת חלק בעבודה קדימה, ביכולת להיות בפנימיות, להיות הכלי בעצם שנמצא בקשר עם ילדים מתוך הבנה שהם היו בפנימיות.

אלי אלאלוף: כשנגיע לסעיפים הרלוונטיים בתקנון כדאי שתעלה את זה.

ירון בראון: ויש להם רצון מאוד גדול להיות שם, לא סתם רק ברמה של בוא ננסח תקנות, אלא ממש ברמה של לעבוד, להתנדב ולהיות שם כחלק מהמקום הזה.

אלי אלאלוף: בסדר גמור.

אלי אלאלוף: יופי, תודה.

אלי אלאלוף: שלום, חברי מיקי.

מיקי רוזנטל: בוקר אור, מה שלומך?

אלי אלאלוף: מה אתה בא להפריע?

מיקי רוזנטל: אני הולך.

קריאה: הוא בא לעזור.

קריאה: אנחנו צריכים.

אלי אלאלוף: אם כך, נעבור לקריאה, בבקשה.

נעה בן שבת: "תקנות אומנה לילדים (מנגנון תלונה לילדים בהשמה חוץ ביתית), התשע"ט–2018" כשאנחנו אומרים פה במהלך התקנות "מסגרת השמה חוץ ביתית" אנחנו מתכוונים לכל סוגי המסגרות, גם אומנה וגם מסגרות השמה חוץ ביתית שאינן אומנה, כגון פנימיות.

נעה בן שבת: אבל צריך לשים לב כי לפעמים אנחנו מתייחסים לאלה ולפעמים מתייחסים לאלה, ננסה להדגיש במהלך הדיונים.

קארין אלהרר: כשמדובר על פנימיות זה כל הפנימיות?

נעה בן שבת: אני מניחה שכן.

נעה בן שבת: כל פנימייה שהילדים מגיעים לשם לפי החלטה של - - -

נועם פליק: לא פנימיות חינוכיות, אם זאת הכוונה.

קריאה: לא כפרי נוער.

קארין אלהרר: אבל יש פנימיות שהן גם חינוכיות וגם רווחה, אז מה?

נעה בן שבת: השאלה מאיפה בא הילד.

נעה בן שבת: השאלה אם ההשמה של הילד היא השמה חוץ ביתית.

קארין אלהרר: לא הבנתי.

קארין אלהרר: באמת אני רוצה לשאול.

קארין אלהרר: תיכנס הנציבה לביקור פתע בפנימייה, ייגש אליה ילד ויגיד לה: יש לי בעיה.

קארין אלהרר: היא צריכה לשאול אותו מי הביא אותך לכאן, החינוך או הרווחה?

קארין אלהרר: ואם הוא יגיד לה: חינוך, היא תגיד לו: אני מצטערת, זה לא במשמרת שלי?

ירון בראון: אבל אין את זה בפנימיות הרווחה.

ירון בראון: כל הילדים בפנימיות הרווחה - - -

קארין אלהרר: יש פנימיות מעורבות.

ירון בראון: בסדר, בן שמן, הדסים, אבל יש שם - - -

ורד וינדמן: אבל היא צודקת.

קריאות: - - -

אלי אלאלוף: אחד, אני מציע שאם אתם רוצים לדבר תבקשו רשות דיבור, אחרת אני ארגיש מיותר.

אלי אלאלוף: שתיים, באמת תגידו מי מדבר כי אנחנו רוצים פרוטוקול שימושי בהמשך.

אלי אלאלוף: בבקשה, גב'.

אוריאן אושדי: אני בוגרת השמה חוץ ביתית ואני בעמותת "ילדים בסיכוי".

אוריאן אושדי: אני חושבת שבתחילת התהליך התחלנו לדבר על פנימיות רווחה, כי בשלב הראשוני כשאין מספיק אנשים לנהל את התהליך הזה אי-אפשר להגיע לכולם.

אוריאן אושדי: במקומות של הרווחה יש יותר קריאה לעזרה.

אוריאן אושדי: האידיאל הוא בסופו של דבר להגיע גם לכפרי נוער ולמקומות שהם קצת יותר קשים.

אלי אלאלוף: אבל מה החוק אומר היום?

ורד וינדמן: החוק נתון לפרשנות.

נועם פליק: לא כזאת היא, כי החוק קובע מה זאת מסגרת השמה חוץ ביתית.

נועם פליק: זאת חלופת בית כשנתקבלה החלטה כדין להשמתו באותה מסגרת שנועדה לספק לו את כל צרכיו בכל שעות היממה.

קארין אלהרר: מה זה כדין?

נועם פליק: החלטה כדין זה לפי החלטה - -

ורד וינדמן: של בית משפט.

נועם פליק: - - של בית משפט.

קארין אלהרר: למה?

קארין אלהרר: - - -

ורד וינדמן: לא כל הילדים.

אלי אלאלוף: כל הילדים של הרווחה מגיעים דרך בית המשפט?

ל ורד וינדמן: לא.

נועם פליק: לא, יש גם בהסכמה של הורים.

קארין אלהרר: נו, אז מה?

אלי אלאלוף: או בהסכמת הורים.

נועם פליק: שוב פעם, אבל זה אחרי ועדות תכנון טיפול.

סימונה שטיינמץ: אבל יש ועדות טיפול שמכניסות לפנימיות של חינוך, והשאלה מה עושים עם הילדים האלה - - -

נועם פליק: עכשיו עובדים על ההחלטה הזאת.

קארין אלהרר: נועם, אני לא משפטנית גדולה, אבל למיטב ידיעתי כשאומרים כדין, הדין כולל את הכול, הוא לא כולל רק החלטה של בית משפט.

נעה בן שבת: אם אומרים על-ידי גורם מוסמך, החלטה של גורם מוסמך.

נועם פליק: לא רק החלטה, יש גם החלטות של ועדות תכנון טיפול.

קארין אלהרר: אני ממש זוכרת שקיימנו על זה דיון בחוק העיקרי.

ורד וינדמן: קיימנו על זה דיון, ונשארנו עם שני צידי המתרס.

ורד וינדמן: הייתה אמירה שלנו, של המועצה לשלום הילד, שבוודאי שכשיש פנימייה ויש בה ילדים שהגיעו מסיבות שונות לפנימייה, לכולם צריכה להיות נגישות לנציבה.

קארין אלהרר: אבל, ורד, בגלל זה ההגדרה נשארה עמומה.

קארין אלהרר: אני זוכרת את הוויכוח זה.

ורד וינדמן: לכן אמרתי קודם כהערת ביניים שזה נתון לפרשנות.

ורד וינדמן: לפי הפרשנות שאני מייחסת לזה מטעמים של שוויון לכל הילדים צריכה להיות נגישות.

אלי אלאלוף: אני מציע שנרשום את זה כאחד הנקודות שנלמד, ונראה אם יש צורך לתקן ואיפה ואיך נתקן את זה.

אלי אלאלוף: אני בעד הגדרה רחבה ביותר, כי עכשיו אני אקס בן שמן כדייר משנה.

קארין אלהרר: בדיוק.

אלי אלאלוף: לא היה ילד אחד מהרווחה, והתחלנו עם הילדים של הרווחה, היום הם במס' שעבר את ה-100, אין שום הצדקה שאחרים לא יוכלו להתלונן.

אלי אלאלוף: וגם כפי שאף ילד לא יודע מאיפה בא התקציב, זה לא מעניין אותו.

ורד וינדמן: לא מעניין אותו.

אלי אלאלוף: אז המנגנון חייב להיות לפחות משולב בדבר הזה.

אלי אלאלוף: במקומות האלה איפה שיש שילוב של ילדים שנעשה את זה, נלמד את הנושא ונחזור.

אלי אלאלוף: בבקשה.

ירון בראון: לגבי הנקודה הזאת.

ירון בראון: זה מחזיר לנקודה הראשונה, בגלל שאם פותחים את זה ליותר רחב על אחת כמה וכמה נציבות לא יכולה לעשות עבודה, אם מגדילים רק לכפרי נוער זה 15,000 ילדים.

ירון בראון: אז היום ברווחה שזה 6,500 ילדים פלוס אומנה, תוסיף לזה עוד את ה-15,000, אז הנציבות בכלל תקרוס.

אלי אלאלוף: זאת לא החלטה פזיזה.

אלי אלאלוף: לא נקבל אותה, נחשוב על זה טוב.

ירון בראון: ההחלטה משמעותית מאוד.

אלי אלאלוף: תודה.

סימונה שטיינמץ: בעיות של ילדים, לא בעיות תקינה.

קארין אלהרר: ברור שהיא משמעותית, אבל זה לא הפך להיות - - -

ירון בראון: אז אני רק אומר שחייבים להוסיף לזה תקציב.

אלי אלאלוף: כרגע נתמקד בילדי הרווחה.

אלי אלאלוף: נתחיל.

נעה בן שבת: אנחנו מדברים על חובת דיווח על פגיעה בילד, יש היום חובת דיווח ישירה בעצם לרשויות.

נעה בן שבת: אנחנו מדברים על סימן שנוגע להנגשת המידע.

נעה בן שבת: שוב אנחנו חוזרים לשאלה למה אנחנו מתייחסים.

נעה בן שבת: למעשה הניסוחים שקבועים בחוק, ומהם נלקחו העקרונות על התקנים.

אלי אלאלוף: יש הערות עד כאן?

אלי אלאלוף: אז נמשיך.

שאומר החוק: "ועל דרכים נוספות להגשת תלונות".

שאומר החוק: זה מוזכר כחלק מזכותו של ילד לקבל את המידע לדרכים נוספות להגשת תלונות.

שאומר החוק: "המידע יימסר לילד בשפה שאותה הילד מבין, ובצורה המתאימה לכשריו המתפתחים ולצרכיו המיוחדים, אם ישנם; אם הילד הוא ילד עם מוגבלות יימסרו הכרטיס והמידע לילד לפי תקנות נגישות לשירות, באופן ההולם את צרכיו המיוחדים; על העובד הסוציאלי שמסר את הכרטיס ואת המידע כאמור, לתעד בתיק המשפחה המתנהל במחלקה את ביצוע הפעולה.

שאומר החוק: " יש לנו פה חובה של העובד הסוציאלי במחלקה לשירותים חברתיים, דבר שמניח שמישהו שולח את הילד למסגרת, שיש פה תהליך של השמה.

שאומר החוק: מי ששולח את הילד למסגרת הוא עובד סוציאלי במחלקה לשירותים חברתיים, שזה אומר התייחסות מצומצמת לילדי הרווחה.

שאומר החוק: הם צריכים לקבל את המידע ואת הכרטיס, אבל זה עדיין לא אומר שמי שיוכל להשתמש במנגנון הוא יהיה רק הילד הזה.

קארין אלהרר: יפה.

קארין אלהרר: פייר.

נועם פליק: יש לנו רק הערה ניסוחית.

קארין אלהרר: יש להם הערה.

אלי אלאלוף: בבקשה.

נועם פליק: רשום פה גם בסוגריים "ועל דרכים נוספות להגשת תלונות".

נועם פליק: רשום ברישה שהכרטיס כולל את כל דרכי הפנייה לממונה.

נועם פליק: אני לא מכיר עוד דרכים נוספות שיש לפנות לממונה שלא היו בכרטיס, אז לא ברורה לי התוספת שהוספה.

נעה בן שבת: אני מייד אמצא את ההוראה בחוק ואתייחס אליה.

קארין אלהרר: הכרטיס זה בטח הקונטקט שלו.

נועם פליק: - - - דרכי פנייה.

קארין אלהרר: מעבר לקונטקט אין שום דרך אחרת לפנות?

נועם פליק: יש מייל, יש טלפון.

סימונה שטיינמץ: יש ווטאפ ודואר.

סימונה שטיינמץ: יש גם דואר.

נועם פליק: הכוונה גם על פיקוח?

נועם פליק: הכוונה לפיקוח, לאו דווקא לממונה.

קארין אלהרר: למשל.

נעה בן שבת: זה יכול להיות לפיקוח, זה יכול להיות לגורמים אחרים.

נעה בן שבת: כיוון שאנחנו מדברים פה על מידע אז צריך להגיד לו: יש לך מנגנון תלונות.

נועם פליק: אבל זה לא יהיה בכרטיס.

נועם פליק: שזה יהיה ברור שזה באמירה שחוץ מלמנגנון בירור תלונות, הוא יכול לפנות גם לפיקוח, גם לעו"ס מחלקה, זו הכוונה.

נעה בן שבת: נכון, זה מידע שרוצים מכיוון שאנחנו מסבירים עכשיו.

אלי אלאלוף: נגיע לכרטיס ונדבר.

אלי אלאלוף: הכרטיס לדעתי הוא לא דבר מוצלח במיוחד.

נעה בן שבת: זהו, זה הכרטיס, כרגע מדברים עליו.

אלי אלאלוף: אז אני חייב להגיד לכם, בדקנו את הכרטיס, הכרטיס נראה לי לא מושלם.

אלי אלאלוף: הוא גם כלי, ואני לא רואה ילד מחזיק כרטיס כזה לאורך זמן.

אלי אלאלוף: גם החומר שלו וגם הגודל שלו וגם הכבוד של הכרטיס לא נראה הכי מכובד שבעולם.

קארין אלהרר: יש כבר כרטיס כזה?

אלי אלאלוף: כן, יש פה דוגמה.

אלי אלאלוף: הוצאתי רק את הכרטיס של המלון שבמקרה אני מתאכסן בו, ואמרתי שאפילו את זה לא נתתם.

אלי אלאלוף: נתתם להם כרטיס שהוא כבר לא בשימוש, הסגנון, החומר, מה שהוא כולל.

אלי אלאלוף: מה שחשוב שהוא מודפס לא טוב.

אלי אלאלוף: אני חושב שצריך לעשות עבודה רצינית בזה.

סימונה שטיינמץ: עולה כסף.

אלי אלאלוף: לעשות עבודה שלילד יהיה כבוד להיות עם הכרטיס בכיס או בארון שלו.

קארין אלהרר: תעשו כזה מגנטי, פלסטיק.

נועם פליק: מה זה מגנטי?

נועם פליק: את יודעת - - -

אלי אלאלוף: זה ממש כרטיס לא מוצלח.

אלי אלאלוף: כדאי שנבדוק טוב.

אלי אלאלוף: אני באמת אומר את זה מפני שבהתייעצות הקודמת בינינו עם היועצת המשפטית כשראינו את זה הייתי בהלם.

אלי אלאלוף: אני אומר לכם בשיא הכנות.

אלי אלאלוף: אני זוכר כרטיס של יתום במרוקו.

אלי אלאלוף: זה היה סופר כבוד להסתובב עם כרטיס יתום במרוקו בגיל צעיר מאוד, היה כתוב 75% הנחה לרכבת.

אלי אלאלוף: אה, ככה, הדפסה מדהימה.

אלי אלאלוף: זה היה מדהים.

אלי אלאלוף: כשהיינו שמים את זה הייתי מוציא את זה לאחרים, לחברים, הייתי בשתי דרגות זכות מעליהם, למרות התוכן.

אלי אלאלוף: אז פה אתם נותנים כרטיס שהוא מה זה עלוב.

אלי אלאלוף: סליחה, מי שראה את זה, זה כרטיס?

אלי אלאלוף: יש לו סיכוי להחזיק מעמד יותר משעה?

אלי אלאלוף: הוא אפילו לא אטום למים, לכיס.

קארין אלהרר: שיעשו כזה כמו של ביטוח לאומי.

אלי אלאלוף: זה ממש לא חכם.

אלי אלאלוף: אז בסדר, יש איזה חיפוש שזה ייראה קצת ילדותי, לא חייב להיות ילדותי.

אלי אלאלוף: חייב להיות אפקטיבי.

אלי אלאלוף: תתייחסו לילדים האלה בלי פטרנליזם מיותר.

אלי אלאלוף: אז תנתחו בבקשה.

אלי אלאלוף: לי הייתה זכות ללמוד את זה לפני כמה ימים ומאז אני חושב על הכרטיס, ולכן אמרתי שתעשו משהו קצת יותר מכובד מחומר חכם, שאפשר להחזיק אותו ולשמור עליו.

אלי אלאלוף: אם זה הכרטיס אז אני מבקש שהנושא הזה ייבדק מחדש ותביאו הצעה קונקרטית.

סימונה שטיינמץ: ברשותך, הנושא של הכרטיס זה גם משהו שנדון גם עם ילדים בתוך פנימיות וגם עם ילדים בתוך אומנה.

סימונה שטיינמץ: אני לא מתווכחת על העובדה שיש משהו ארכאי בכרטיס הזה.

סימונה שטיינמץ: אני רוצה להזכיר שהנציבות מוציאה דברים ללא תקציב כי אין תקציב.

אלי אלאלוף: עשי לי טובה יש לי, יש לי בקשה.

קארין אלהרר: אז שהמשרד ימצא לזה תקציב.

אלי אלאלוף: יש לי תקציב כחבר כנסת שאני לא משתמש כי אני לא עושה שום מסיבות פרטיות ושטויות כאלה על חשבון התקציב.

אלי אלאלוף: אני מעמיד לך את התקציב.

אלי אלאלוף: תעבירי לי, אני אדפיס לך מה שאת רוצה.

סימונה שטיינמץ: אוקיי, אם זאת אפשרות אז אני מוכנה - - -

אלי אלאלוף: יש לך את היועץ שלי, בבקשה, אני אעמוד בפני כל ביקורת של המדינה עליי.

סימונה שטיינמץ: אין בעיה.

קארין אלהרר: אני משתתפת בעניין.

סימונה שטיינמץ: הנושא של הכרטיס – כי זה יותר חשוב כרגע מאיך שהוא מופיע – נבחן על-ידי שיחות עם ילדים בתוך פנימיות וגם עם ילדים בתוך אומנה.

אלי אלאלוף: בסדר.

סימונה שטיינמץ: הנושא של מגנטים, למשל, ירד מהפרק כי אין - - -

אלי אלאלוף: לא אכנס עכשיו לפרטים, please, סומכים עלייך.

קארין אלהרר: כרטיס פלסטיק שיהיה עמיד.

קארין אלהרר: זה לא יהיה עמיד, רק פלסטיק.

סימונה שטיינמץ: אוקיי.

אלי אלאלוף: תנתחו את זה, תיקחי בחשבון את ההערות.

סימונה שטיינמץ: על זה אני לא מתווכחת, חוץ מהאפשרות שאם יהיו אמצעים אז הכול ייעשה.

קארין אלהרר: אם זה אפשרי מבחינה משפטית אני מוכנה להשתתף.

נעה בן שבת: אני בודקת.

קארין אלהרר: אני מוכנה להשתתף עם אלי, יש לי עוד איזה 80,000 שקל.

קריאה: יותר, יותר.

קארין אלהרר: יותר.

אלי אלאלוף: את קמצנית יותר ממני.

קארין אלהרר: לא, באמת, חבל, זה חוזר לאוצר בכל מקרה עוד כמה ימים, אז קחו את הכסף ותעשו בו משהו מועיל.

אלי אלאלוף: תחשבו טוב, זה כרטיס שילד צריך להיות גאה להחזיק בו, שיהיה שימושי בשביל המטרות שבשבילו הוצאתם אותו.

אלי אלאלוף: תתייעצו עם הבוגרים, זה נפלא.

אלי אלאלוף: הנה, הבוגרים פה.

אלי אלאלוף: ואני חושב שזה בהחלט יכול להיות דבר שהילדים יהיו גאים להחזיק בו.

אוריאן אושדי: אני רוצה להגיד משהו.

אלי אלאלוף: בבקשה, גב'.

אוריאן אושדי: אני לא חושבת שזה כרטיס שצריך לצאת ולהתגאות ולהסתכל עליו כמו איזה רב-קו.

אלי אלאלוף: אני לא פותח דיון על זה, תשבו ביניכם ותחליטו, תביאו כרטיס.

אלי אלאלוף: לדעתי כן להיות גאה בו, למה לא?

אלי אלאלוף: למה?

אוריאן אושדי: כי זה אמור להיות מקום אינטימי בסופו של דבר.

אלי אלאלוף: אינטימי לעצמו לא יכול להיראות מכובד?

אוריאן אושדי: הקשר הזה אמור ליצור לילד מקום שהוא יכול להרגיש בו בטוח.

אלי אלאלוף: שמת לב איך אפשר לקרוא?

אלי אלאלוף: ראית את הכרטיס?

אוריאן אושדי: ראיתי את הכרטיס.

אוריאן אושדי: הוצאנו אותו בלי דרכים בתחילת שנה כדי שיהיה משהו קיים.

אלי אלאלוף: יש לי ביקורת גם מבחינה דידקטית וגם מבחינה פרסומית, אז תבדקו את הכרטיס.

סימונה שטיינמץ: נשפר אותו.

אלי אלאלוף: בבקשה.

עדי חן: לי לא ברור, ואשמח שיאירו את העיניים שלי, מאיזה גיל נותנים את הכרטיס הזה?

עדי חן: כי התקנות פה מדברות על ילד, מאיזה גיל?

עדי חן: ממתי את מתחילה לתת את הכרטיס?

נעה בן שבת: כל ילד שמושם באומנה מקבל כרטיס.

קריאה: זה שיקול דעת של עו"ס המחלקה.

עדי חן: ילד בן ארבע, בן חמש שמתעללים בו, וראיתי לא מעט דברים כאלה, איך תיתני לו כרטיס?

אלי אלאלוף: לא היית בהתחלה כשדיברנו על מאיפה באות התלונות, אז יש גם מהאומנה וגם ממוסדות פנימייה.

נעה בן שבת: בעצם השאלה היא לא הכרטיס כל כך כמו בעצם איך באמת ילד מאוד מאוד צעיר יכול ליצור קשר ולהתלונן.

עדי חן: מאיזה גיל?

נעה בן שבת: לתת כרטיס אפשר לתת לילד בכל גיל, אבל השאלה היא לא הכרטיס אלא מאיזה גיל הילד יכול באמת לפנות בצורה אפקטיבית.

נעה בן שבת: בדוח נאמר שאצל ילדי אומנה היו ארבע תלונות של ילדים מתחת לגיל שש.

ורד וינדמן: נכון.

נעה בן שבת: זה אומנם מיעוט, אבל הם הצליחו לפנות באמצעות ידיד קרוב, באמצעות אדם קרוב.

אלי אלאלוף: הנה, התנועה הזאת של בוגרי הפנימיות יכולה להימשך, זה יכול להיות אחד התפקידים הנפלאים שלכם.

עדי חן: בגדול צריך לחייב מגיל x.

ירון בראון: לגמרי.

אלי אלאלוף: כל ילדי האומנה וכל ילדי הפנימיות רשאים לקבל כרטיס, אחר כך נדבר על השימוש.

אלי אלאלוף: בבקשה.

חמה ישראלי: באמת בהמשך לאמירה של עורכת הדין אולי צריך לשנות את הנוסח פה ולא להגיד כל ילד המושם במסגרת, אלא ילד מגיל מסוים.

חמה ישראלי: כי כרגע התקנה מחייבת את העו"ס לתת לכל ילד את הכרטיס.

ורד וינדמן: כל ילד.

אלי אלאלוף: כל ילד.

קארין אלהרר: מה הבעיה שייתנו לכל ילד?

קריאה: מה הבעיה לתת לכל ילד?

חמה ישראלי: איך יתנו לילד – לא כל – צריך להגדיר, אם תינוק או ילד בן שנתיים יוצא, את מי העו"ס - - -

סימונה שטיינמץ: זה לא מפריע.

קארין אלהרר: זה מה שמפריע לכם?

קארין אלהרר: שיהיה כרטיס - - -

עדי חן: אבל אם כבר עושים אז בואו נדייק.

קריאות: - - -

אלי אלאלוף: אני לא פותח את הנושא לדיון.

אלי אלאלוף: גב'.

רוני ארדיטי: אני חושבת שכל הנושא של הכרטיס בעצם מדבר על כל הנושא של ההטמעה של הנציבות.

רוני ארדיטי: דיברו פה על תקינה של הנציבות עצמה.

רוני ארדיטי: בעצם צריך לדבר ולראות איך לוקחים את הנציבות עצמה ומטמיעים אותה כדי שתגיע לכל ילד וילד, ואם לא רק על-ידי כרטיס אז על-ידי רעיונות נוספים.

אלי אלאלוף: מסכים.

רוני ארדיטי: הנציבות פועלת כבר שנה, אבל חייבים לפחות לתקופה הקרובה תקינה נוספת, כוח אדם נוסף שיכנס להטמעה של הנציבות.

אלי אלאלוף: כמה פעמים בדקה תגידו כוח אדם נוסף?

רוני ארדיטי: אני מתנצלת.

אלי אלאלוף: אז קודם כול בואו נגדיר את התפקידים, זה גם יעזור לנו לשכנע להשיג כוח אדם.

אלי אלאלוף: אבל ההערה שלך היא מרכזית, איך באמת הנציבות מביאה לידיעת הילד את הזכויות שלו, האם באספות המוניות או בשיחות אישיות באמצעות העובדים הסוציאליים, באמצעות המנהל של המערכת?

אלי אלאלוף: באמצעות לא יודע מה.

אלי אלאלוף: אז זאת בעיה שאני מסכים איתה.

אלי אלאלוף: אחר כך תשאירו את בעיית כוח האדם לזמן אחר בינתיים.

אלי אלאלוף: בבקשה.

יפעת פוליצר: חשבנו להכניס גם בתקנות חובת תדרוך של העובדים הסוציאליים בדיוק בנושא הזה איך בעצם לידע את אותם ילדים, וכמובן בהתאמת הגיל, בהמשך לדיון על הכרטיס.

אלי אלאלוף: יפה, צודקת.

אלי אלאלוף: אני חושב שזה מאוד נכון.

אלי אלאלוף: זה לא רק עובדים סוציאליים, זה כל המערכת שסובבת.

יפעת פוליצר: כל מי שבא במגע עם אותם ילדים צריך לעשות הדרכות.

אלי אלאלוף: גם משפחות האומנה צריכות לדעת שיש יחידה כזאת.

יפעת פוליצר: צריך להכניס את זה כהדרכות ולעשות את זה בשביל חובת היידוע.

אלי אלאלוף: אז לא רק עובדים סוציאליים.

אלי אלאלוף: אם זה לא רק עובדים סוציאליים אני בעד.

אלי אלאלוף: באמת את צודקת, צריך להדריך את כולם שידעו שיש מערכת כזאת.

נעה בן שבת: השאלה, חובת התדרוך זה כמו כל תדרוך של עובדים סוציאליים.

נעה בן שבת: השאלה אם צריך לכתוב את זה.

נועם פליק: כמו כל עבודה סוציאלית.

נועם פליק: זאת העבודה שלהם, אנחנו לא כותבים לכל דבר לעובד סוציאלי איך לעבוד.

אלי אלאלוף: אל תתחיל איתי בזה, כי אני אגיד לך שאחד הדברים שגילינו בדוח העוני זה שעובדים סוציאליים לא למדו על העוני אפילו פרק אחד באף אחד מבתי הספר לעבודה סוציאלית.

אלי אלאלוף: עכשיו אומרים: מה, באמת לא עשינו את זה?

אלי אלאלוף: כן, לא עשו את זה.

נועם פליק: אני יודע.

אלי אלאלוף: אז עדיף להגיד את זה פעמיים מאשר לא להגיד בכלל.

קארין אלהרר: אבל, נועם, יש הרבה מאוד עובדים סוציאליים שנמצאים במערכת שנים רבות, יכול לקרות מצב, תסכים איתי, שהם לא שמעו על הנציבות.

קארין אלהרר: אז בהדרכה תעדכנו אותם שהדבר הזה קיים.

סימונה שטיינמץ: לא צריך - - - אם לא שמעו.

אלי אלאלוף: עוד לא.

נועם פליק: סליחה, אבל לא צריך לרשום את זה בתקנות, כי אז זה יכול ליצור - - - גם לגבי דברים אחרים.

קארין אלהרר: כמו מה?

סימונה שטיינמץ: שהנציבות תדריך.

אלי אלאלוף: אנחנו משאירים משימות לנציבה בלי לכתוב בתקנות.

אלי אלאלוף: עוד מישהו רוצה הערה?

יפעת פוליצר: בהמשך למה שאמרתי, אנחנו דווקא כן חושבים שצריך לכתוב את זה בתקנות בהמשך לסעיף 12 לפרסום.

יפעת פוליצר: זה משהו שהוא חובה כי אחרת זה פשוט לא ייעשה.

יפעת פוליצר: הוא לא חייב להיות מיוחד לעובדים סוציאליים.

אלי אלאלוף: עוד לא הגענו לשם.

נעה בן שבת: עדיין לא הגענו.

אלי אלאלוף: כשנגיע לשם, please, בואו לא נקפוץ, בואו נמשיך בשיטתיות מסוימת.

אלי אלאלוף: ההערות אמורות להיות ביחס למה שקראנו.

אלי אלאלוף: נמשיך, חבל על הזמן.

קארין אלהרר: למה שלושה חודשים?

קארין אלהרר: "לא יאוחר משלושה חודשים".

ענת כהן שמואל: לפחות.

אלי אלאלוף: אני חושב שזה מועד מספיק כדי שייערכו, בלי לדבר עוד פעם על כוח האדם.

נועם פליק: חברת הכנסת אלהרר, כי זה מתקשר עם סעיף 36(ג) שרשום: "בתוך שלושה חודשים מיום הגעת הילד למשפחת האומנה, על מנחה האומנה" – "לבצע הערכה ראשונית של מצב הילד" – "בהתבסס על עיקרי תכנית הטיפול" העיקרית.

קארין אלהרר: התקבלה לגבי ילד החלטה בוועדת תכנון טיפול, נכון?

קארין אלהרר: מישהו מעדכן אותו שהוא הולך או שפשוט מזיזים אותו כמו גרביים?

נועם פליק: זה במחלקה.

קארין אלהרר: יפה.

נועם פליק: זה בסעיף (ב).

קארין אלהרר: כשמעדכנים אותו כשהוא הולך לפנימייה סלש אומנה אי-אפשר להגיד לו כבר בעת הזאת?

קריאה: שם אומרים לו.

קריאה: ובמועד, בסמוך לכניסה.

קארין אלהרר: אה, זה על מנחה האומנה.

קארין אלהרר: בסדר.

נועם פליק: זה בנוסף.

אלי אלאלוף: עוד הערות?

אלי אלאלוף: בבקשה, גב'.

אלי אלאלוף: מה שלום "אור שלום"?

אלי אלאלוף: מזמן לא שמענו, זה סימן טוב, לא?

רונית אדלר: הכול טוב, תודה.

רונית אדלר: אני מוטרדת מהחלק הזה של הארכה של שלושה חודשים שמנחה האומנה צריך לדבר עם הילד על הנושא של המנגנון.

רונית אדלר: למנחה האומנה יש כל כך הרבה נושאים שבהם הוא צריך להתעסק עם הילד, הנושא של הסדרי ראייה והשתלבות.

אלי אלאלוף: מה הכוונה שלך?

אלי אלאלוף: לא לדבר איתו על זה?

רונית אדלר: בוודאי שכן.

רונית אדלר: אני רק חושבת שאי-אפשר לשים את כל הנושא של הטמעת המנגנון - - -

ורד וינדמן: זה א-ב של התפקיד של המנחה.

קארין אלהרר: לא הבנתי.

קארין אלהרר: מה יעשה מנחה האומנה?

אלי אלאלוף: לא הבנתי את ההערה שלך.

רונית אדלר: אני מרגישה שמושמים פה המון המון דברים על מנחה האומנה.

קארין אלהרר: אז שלא יהיה מנחה אומנה.

רונית אדלר: סליחה?

קארין אלהרר: אמיתי אני אומרת לך, אז שלא יהיה מנחה אומנה אם הוא לא מסוגל לעמוד בדבר הקטן הזה במסגרת שיחה.

קארין אלהרר: אני הייתי מחייבת שכל שיחה הוא יגיד את זה.

קארין אלהרר: ואני מאוד מקווה שהוא לא רואה את הילד רק אחת לשלושה חודשים.

רונית אדלר: הוא רואה את הילד לפחות אחת לחודש, והלוואי שהוא היה יכול לראות את הילד הרבה יותר.

אלי אלאלוף: לא מקבלים את ההערה שלך, גב', עם כל הכבוד.

רונית אדלר: בסדר, אני רק אומרת את זה בשביל - - -

אלי אלאלוף: אל תנסו להקטין את התפקיד של המנחה.

רונית אדלר: אני לא מנסה להקטין, להפך, אני רק - - -

קארין אלהרר: אני לא מאמינה שזה נאמר.

אלי אלאלוף: אז שהראש שלו יגדל בהתאם למה שיהיה לו למסור.

רונית אדלר: אני חושבת שלא הובנתי נכון.

אלי אלאלוף: לא הובנת, אז בואו נעבור הלאה.

אלי אלאלוף: לא נורא, לא נתווכח על זה הרבה.

רונית אדלר: אני יכולה לנסות מזווית אחרת בבקשה?

אלי אלאלוף: בבקשה.

רונית אדלר: אני מצטרפת לנושא של הפרסום.

רונית אדלר: ילדים באומנה מוקפים בעוד המון המון שגרירים, יש את מסגרות החינוך, יש אנשים בקהילה.

רונית אדלר: אני חושבת שיש עוד דרכים לפרסם את הנושא של המנגנון.

רונית אדלר: המנגנון מאוד משמעותי בעיני.

רונית אדלר: אני לא מזלזלת בתפקיד מנחה האומנה, ההפך, מנחה האומנה עושים עבודה מאוד מאוד משמעותית בתנאים מאוד מורכבים וקשים.

רונית אדלר: בנינו את המנגנון הזה סביב חוק האומנה, ובסופו של דבר הרבה יותר ילדים בפנימיות מנצלים אותו.

רונית אדלר: צריך להבין שהנושא של בכלל להחזיק מערך אומנה הוא מאוד סבוך ומורכב.

סימונה שטיינמץ: זה קצת מדאיג.

ורד וינדמן: זה קצת מדאיג.

קריאה: זה מדאיג מאוד.

אלי אלאלוף: אז מה את רוצה?

אלי אלאלוף: את רוצה לפתוח דיון על האומנה, שכדאי לעשות את זה?

קארין אלהרר: אני לא מאמינה שאני שומעת את הדבר הזה.

נועם פליק: מנחה האומנה הוא - - - האישי של הילד.

רונית אדלר: אני רוצה ש – טוב, חבל.

אלי אלאלוף: עדיף שהילד יישאר בבית, אני אומר לך.

ורד וינדמן: עדיף היה שהדברים לא היו נאמרים.

רונית אדלר: אני חושבת שלא הובנתי נכון.

רונית אדלר: חבל.

אלי אלאלוף: אל תשפטו אחד את השני, בבקשה.

אלי אלאלוף: בבקשה, גב', נציגת "ילדים בסיכוי".

אוריאן אושדי: אני אגיד שזה כל כך חשוב שמנחה האומנה יגיד לילד את זה.

אוריאן אושדי: כדי ליצור לו סביבה חיובית להגיד: גם אם משהו לא בסדר אנחנו מקבלים אותך ורוצים להיות פה בשבילך, והמטרה שלי לדאוג לך שיהיה לך מקום לדבר, ולא רק לשמוע שהדבר הזה קיים.

סימונה שטיינמץ: פחות משלושה חודשים.

אלי אלאלוף: תזמינו אותה לשיחה ב"אור שלום", היא תגיד לכם מה זה.

אלי אלאלוף: בבקשה.

אלי אלאלוף: נעה, את רוצה?

נעה בן שבת: את אומרת שבעצם חלק מתפקידי מנחה אומנה להגיד לילד: אם רע לך ואתה לא יכול - - -

אוריאן אושדי: הרי לא המטרה היא שיבוא ויפקח שהתהליך שהוא עובר עם משפחת האומנה הוא סביר ובסדר ויש לו כרית ויש לו אוכל, אלא גם לדאוג למצב הנפשי שלו ולמקום הניטרלי.

אוריאן אושדי: להגיד שאם יש משהו לא בסדר - -

קארין אלהרר: ברור.

קארין אלהרר: מה התפקיד שלהם?

קארין אלהרר: לבוא לסמן "וי"?

אוריאן אושדי: - - עדיין הוא ימשיך להיות אצל המשפחה הזאת, אבל יש דרך נכונה לגשר על התהליך הזה, ומנחה האומנה צריך להיות שם עבור הילד ולראות את מה שנמצא מחוץ לעיניים שלו.

נעה בן שבת: אני רק רוצה לשאול, יש אפשרות שהגשת התלונה היא או על-ידי הילד או על-ידי - -

נועם פליק: ידיד קרוב.

נעה בן שבת: - - ידיד קרוב או אפוטרופוס לדין או מה שאמרו.

נעה בן שבת: אבל למי בעצם מתייחס הידיד הקרוב?

נעה בן שבת: מנחה האומנה, אני מניחה שהוא ייחשב כידיד קרוב.

נעה בן שבת: הוא לא ייחשב?

נעה בן שבת: אני לא יודעת איך אתם מתייחסים אליו.

קארין אלהרר: כן, למה לא?

ורד וינדמן: זה פתוח.

נועם פליק: זה פתוח, זה נשאר פתוח גם בחוק.

קריאות: - - -

אלי אלאלוף: אבל אם מותר לי להגיד דבר שלא כלול בחוק.

אלי אלאלוף: ידיד זה מישהו שלא שייך למנגנון.

אלי אלאלוף: אני שומע פעם ראשונה על הקבוצה של נוער בסיכוי, והבוגרים של הפנימיות, אלה ידידים אמיתיים בעיני.

אלי אלאלוף: לאלה צריך למצוא איזה מעמד יום אפילו אחד.

אלי אלאלוף: אז אם יש התארגנות בהתאם – למה אני יכול להיכנס לאפליקציה של משרד התחבורה ולהיות ידיד המשטרה ולהתחיל להלשין?

אלי אלאלוף: אני לא ממליץ על זה, אני שונא הלשנה.

אלי אלאלוף: הייתי שלוש שנים בשוויץ ראיתי מה זה להיות מלשין בטבע של האדם, זה נורא לראות את זה.

אלי אלאלוף: אז מציע שלא.

אלי אלאלוף: אבל אם יש ארגון כזה, והוא יקבל מעמד של ארגון מועדף, ונגדיר אותו בחוק מי זה הידיד.

אלי אלאלוף: בעיני הוא לא צריך להיות איש המנגנון, אלא מישהו מבחוץ שיכול לבוא לראות.

אלי אלאלוף: כי אם זה המנגנון אז לא עשינו כלום.

ורד וינדמן: הידיד קרוב זה פתוח.

ורד וינדמן: העמימות משרתת אותו.

קריאות: - - -

נועם פליק: צריך להשאיר את זה.

אלי אלאלוף: אני לא מדבר על קרוב, אני מדבר על ידיד שיכול להיות.

אלי אלאלוף: אני מציע שהיות שכרגע זה לא הנושא של התקנות, ובחוק יש - - -

נועם פליק: זה כתוב בחוק.

נועם פליק: בחוק כתוב ידיד קרוב, ובאמת השארנו את זה גם עמום אם זה מישהו שהילד סומך עליו.

אלי אלאלוף: אבל בלי מעמד.

אלי אלאלוף: למה לא בשיטתיות?

נועם פליק: שיש לו סמכות להגיש בשם הילד.

אלי אלאלוף: צריך לעשות את זה בשיטתיות מסוימת, כי המקרה הגרוע ייפול על היוצא דופן.

אלי אלאלוף: הילד שחס וחלילה יסבול זה הילד שאין לו לא ידיד ולא סבתא.

ירון בראון: אדוני, בתוך התהליך כשהסתבר החוסר התקציבי והיכולת של סימונה להעמיד, וקבוצת הבוגרים שלנו – אני כעמותה הצעתי שאנחנו מוכנים לקחת חלק בתוך התהליך הזה, כולל מימוני, כולל לרתום צעירים.

אלי אלאלוף: נפלא.

ירון בראון: ואמרו לנו שמבחינה משפטית זה לא ניתן בגלל שאנחנו עמותה חיצונית וזה תהליך וזה מורכב.

אלי אלאלוף: יש פה יועצים משפטיים.

אלי אלאלוף: תשאיר למשפטנים.

ירון בראון: אני עדיין מעמיד את ההצעה הזאת שלנו בתוקף.

סימונה שטיינמץ: אבל אתה קצת בניגוד עניינים כי אתה גם מתוקצב מפנימיות ואנחנו אמורים להיות - - -

ירון בראון: בסדר.

ירון בראון: הבוגרים הם דברים נפרדים.

קארין אלהרר: מה הבעיה בידיד קרוב?

קארין אלהרר: זו הגדרה נורא רחבה.

אלי אלאלוף: אתם יודעים מי העיתון המשפיע ביותר בצרפת?

אלי אלאלוף: לעיתון שמשפיע הכי הרבה בצרפת יש ארבעה עמודים, "לוקנאר אנשאנה", העיתון עם הבדיחות הכי טובות, אבל הוא המלשין והמביא למדינה את הידע הכי רציני בנושא שחיתות.

אלי אלאלוף: אז אנשים מבחוץ יכולים להביא ולהתמודד באופן אמיתי עם בעיות קיימות אצל הילד, וזה דבר שאמור – שלום, חברי.

יהודה גליק: בוקר טוב.

יהודה גליק: יש פה קואליציה מהנגב.

מאיר כהן: בוקר טוב.

אלי אלאלוף: זה נכון.

אלי אלאלוף: ברוכים הבאים, בכל מקרה.

עדי חן: כל אדם, שכן, כל אדם, גם עובר אורח.

נועם פליק: בגלל זה עדיף להשאיר את זה עמום.

קריאה: בשביל זה עדיף להשאיר.

עדי חן: כן, לטובת הילד.

ורד וינדמן: אבל ידיד קרוב זאת הגדרה רחבה שאנחנו מכירים מהקשרים חוקיים אחרים, והכוונה הייתה להשאיר את זה פתוח ככל הניתן.

נעה בן שבת: זה לא סותר את מנחה האומנה.

נעה בן שבת: מנחה האומנה יכול להיות לצורך העניין גם ידיד קרוב.

נועם פליק: נכון.

ורד וינדמן: כן, אבל גם השכן וגם מישהו אחר, חבר של הילד.

אלי אלאלוף: תדעו שזה נושא שניתן ללבן בהזדמנות זו או אחרת בהנחיית הנציבה.

סימונה שטיינמץ: אגיד שמנחי אומנה כבר הגישו תלונות וזה היה בהחלט לעזר עבור הילדים שהיו באומנה.

אלי אלאלוף: טוב מאוד, אני בטוח.

קארין אלהרר: מהמם.

אלי אלאלוף: לא ראינו באף מנחה ובאף פקיד ובאף עובד מדינה אויב הילד.

אלי אלאלוף: לא ראינו את זה.

אלי אלאלוף: בבקשה.

עדי חן: ראשית, אנחנו מצטרפים, הוועדה לזכויות הילד והלשכה מצטרפת, למה שחברת הכנסת קארין אלהרר אמרה עכשיו, שעדיף כמו במשטרה כשאומרים את הזכויות של הבן אדם, שמנחה אומנה יגיד בכל שיחה: תדע שיש לך אופציה כך וכך.

עדי חן: ממש בכל שיחה, להפוך את זה לרוטינה.

עדי חן: אבל מה שמטריד אותי בסעיף הקטן שקראנו עכשיו זה שהתקנה יוצאת מתוך הנחה שילד האומנה, כל ילדי האומנה מסודרים ויחזיקו את הכרטיס בצורה נאותה ולא יהיו מפוזרים ולא ישכחו אותו.

עדי חן: יש ילדים שסובלים מבעיות של קשב וריכוז, יש ילדים לא מאורגנים, יש ילדים שמאבדים את הכרטיסים.

עדי חן: אלו ילדים.

עדי חן: צריך לנהוג בחמלה.

נועם פליק: אבל יש התייחסות לזה, פשוט שהוא יוודא שיש לו את הכרטיס.

עדי חן: אבל ההתייחסות היא כאילו שאנחנו במשטר צבאי, יש לו כרטיס, לוודא שהכרטיס איתו.

אלי אלאלוף: קיבלנו את ההערה, ויש התייחסות.

אלי אלאלוף: בואו נמשיך.

אלי אלאלוף: עוד מישהו?

סימונה שטיינמץ: הרעיון הוא שאם אין לו אז שייתנו לו חדש.

סימונה שטיינמץ: אמרנו שאם אין לו שיקנו לו אחד חדש.

אלי אלאלוף: אם כל נקודה – אני מבין שהנושא קרוב ללבכם, אבל בואו לא נעשה מכל נקודה - - -

עדי חן: אבל בחוק זה פעם בשלושה חודשים בפרק הזה.

נעה בן שבת: אלו הרי דרישות מינימום.

נעה בן שבת: הרי את לא אומרת למנחה האומנה פה בדיוק איך להתייחס.

נעה בן שבת: אומרים שלפחות לאחת לשלושה חודשים תזכיר את הדבר הזה.

קארין אלהרר: כן, אבל מאוד מטרידה ההערה של נציגת "אור שלום", אני אומרת לך את האמת.

אלי אלאלוף: בסדר, אז אמרנו שלא אימצנו אותה.

רונית אדלר: אסביר אותה אחר כך, אני לא הובנתי נכון.

רונית אדלר: אני רק רוצה להגיד שלא הובנתי נכון.

אלי אלאלוף: לא הובנת נכון אז אין הערה, לא הלכנו עם זה לרבנות.

אלי אלאלוף: בואו נמשיך.

נעה בן שבת: אנחנו מדברים על כל המסגרות האחרות.

נעה בן שבת: להראות לילד בעת קליטתו למסגרת.

קארין אלהרר: אני מבקשת שיהיה במקום ניכר לעין, על איזשהו לוח - - -

נועם פליק: זה מופיע בהמשך.

קארין אלהרר: איפה זה מופיע?

נועם פליק: בהמשך.

קארין אלהרר: בהמשך?

קארין אלהרר: אוקיי.

קארין אלהרר: מעולה.

נעה בן שבת: צריך להזכיר שלילד בפנימייה מראים את הדברים גם בעת הקליטה עצמה, לא רק בתוך שלושה חודשים מיום שהוא נקלט במסגרת.

מאיר כהן: הטלפון הזה יהיה רק לממונה על התלונות או שיהיה טלפון פתוח?

סימונה שטיינמץ: אחד הדברים שהמנהלים העלו זה שהם לא תמיד מאפשרים קו פתוח.

מאיר כהן: לא, את לא הבנת.

נועם פליק: קו פתוח לנציבות.

מאיר כהן: רק לנציבות.

קארין אלהרר: רק לנציבות.

מאיר כהן: חשוב להדגיש את זה.

סימונה שטיינמץ: יש פנימיות שמאפשרות קו פתוח והן לא דואגות מזה שילדים מתקשרים.

סימונה שטיינמץ: אבל ברור שצריך להיות קו שילדים יכולים להתקשר ללא טלכרט, ללא שום דבר, אלא בלחיצת כפתור להגיע לנציבות.

קארין אלהרר: יש עוד טלכרט?

ורד וינדמן: מתברר שיש.

סימונה שטיינמץ: פנימיית "אהבה" עשתה את זה כבר.

אלי אלאלוף: אל תכתבו טלכרט, הם לא יבינו את זה.

נועם פליק: ומה שקורה, לרוב בדרך כלל זה שילד מבקש קו חוץ ואז מביאים לו.

יהודה גליק: זה ליד האסימון בטח.

נעה בן שבת: אני מבינה שהסיפה פה נכתבה בשביל - - -

נועם פליק: להדגיש.

קארין אלהרר: זה חשוב.

נעה בן שבת: להדגשה, למרות שקצת קשה לי לקרוא את זה כי יש איסורים כאלה חמורים על האזנות סתר וכו', אבל בכל מקרה.

נועם פליק: נכון.

יהודה גליק: זה כולל גם עיון בווטסאפים שלו?

יהודה גליק: כולל גם עיון באס-אם-אסים שלו?

נעה בן שבת: מבחינת עיון של המסגרת?

יהודה גליק: כן.

קריאה: אסור.

נעה בן שבת: אני חושבת שבוודאי שזה אסור.

יהודה גליק: זאת השאלה, כי היום לדעתי זה הרבה יותר משמעותי, ולכן יכול להיות שצריך להוסיף דבר כזה חוץ מאיסור האזנה גם איסור כניסה - - -

קארין אלהרר: האזנה כולל גם לווטסאפ, לא?

יהודה גליק: זה מה שאני שואל.

נעה בן שבת: האזנה, אני לא יודעת אם זה כולל גם ווטסאפ, אבל אולי אפשר לשאול את משרד המשפטים, אולי הוא יודע.

יהודה גליק: ווטסאפ היום זה הכלי.

עדי חן: חייבים, ווטסאפ היום זה השגרה.

אלי אלאלוף: אבל זה לא קשור לקשר עם הנציבות, זה בכלל קשור לפרטיות של הילד.

קריאות: - - -

נעה בן שבת: לכן ההתלבטות האם להיכנס לסוגיה הזאת כאן לצורך הנושא של קו הטלפון.

יהודה גליק: יכול להיות שמושג ההאזנה כולל הכול אז מאה אחוז.

יהודה גליק: אבל לדעתי היום אם רוצים האזנה לילדים חייבים לכלול גם את האיסור על פרטיות הווטסאפ שלו.

אלי אלאלוף: אבל מצד שני אתם יודעים מי יכול לסכן ילדים ולהשתמש באיסור הזה כדי לפגוע בילד.

נועם פליק: יש הבדל בין האזנה שבחוק האזנות סתר לבין הפנימייה.

קריאות: - - -

קארין אלהרר: אני רוצה לומר עוד נקודה.

קארין אלהרר: למיטב הבנתי, אולי לא קראתי עד הסוף, השיחות המדוברות הן בעיקר למסגרות, זאת אומרת למוסדות.

קארין אלהרר: אני מנסה לחשוב על ילד באומנה שבתור עונש, וזה קורה במשפחות, כעונש לוקחים לו את הפלאפון: לא תקבל פלאפון שבוע, ואז איך אנחנו עדיין דואגים שהוא יוכל להתלונן אם בא לו?

נועם פליק: אינטרנט.

נועם פליק: יש דרכים חלופיות לטלפון.

קארין אלהרר: בסדר.

קארין אלהרר: Just saying שזה יכול להיות במערך הענישה.

יהודה גליק: מה עושה ילד שלא באומנה - - -

קארין אלהרר: למדינה אין אחריות עליו.

נועם פליק: הוא נמצא גם במסגרת חינוכית שהוא יכול דרך ידיד קרוב.

נועם פליק: יש כל מיני דרכים.

ירון בראון: הוא יכול לקחת פלאפון של חבר בבית ספר.

ורד וינדמן: לכן גם מנחה האומנה כל כך חשוב כי זה מישהו שבא - - - פרטיות.

קארין אלהרר: עזבי, אני עדיין בטראומה, אל תדברי איתי על זה.

מאיר כהן: ממה את בטראומה?

אלי אלאלוף: אפשר להתקדם?

אלי אלאלוף: בואו נתקדם.

אלי אלאלוף: הבטחתי לך לדבר בסוף הסעיף, את רוצה?

רוני ארדיטי: רציתי לשאול לגבי מעבר על התקנות.

מאיר כהן: מי זאת?

אלי אלאלוף: חברים חדשים שבאו.

אלי אלאלוף: אתה יודע מה זאת עמותת "מקום"?

קארין אלהרר: עמותה מעולה.

רוני ארדיטי: עמותה קטנה.

מאיר כהן: קטנה וטובה.

אלי אלאלוף: אז אני חייב לחזור לעבודה, לא לאבד את הקשר עם הידע.

קארין אלהרר: של מוזס, לא?

אלי אלאלוף: של מי?

אלי אלאלוף: של גב' מוזס?

רוני ארדיטי: לא, זאת עמותה פרטית.

אלי אלאלוף: תעשי פרסומת לעצמך.

רוני ארדיטי: זאת עמותה של מנכ"לית בשם איריס זלכה, יש לנו דירות ברמת גן.

קארין אלהרר: אה, מהממת.

אלי אלאלוף: דרישת שלום.

רוני ארדיטי: השם שלה יותר מוכר מהשם של העמותה.

רוני ארדיטי: לעניינו, כל הגורמים שמצוינים בתקנות שמסבירים לילד על הקיום של הנציבות ועל דרכי התלונה, זה מנחה אומנה, אלו עובדים סוציאליים – איך אנחנו גורמים לילד להבין שהוא יכול להתלונן גם על הגורמים האלה?

רוני ארדיטי: כי מבחינתו בשנייה שרק העובד הסוציאלי מזכיר לו שיש את המנגנון אז הוא מרגיש שזה חלק מהמערכת שהוא לא יכול להתלונן עליה, והנציבות אמורה להיות מחוץ למערכת.

רוני ארדיטי: איך אנחנו מכניסים בתקנות גורמים אחרים שמדברים על הנציבות?

קארין אלהרר: שאלה מעולה.

סימונה שטיינמץ: יש פתרון.

נעה בן שבת: אולי בכרטיס אתם יכולים לכתוב את הדברים האלה, לפחות לילדים שקוראים?

סימונה שטיינמץ: פתרונות יש לנו.

סימונה שטיינמץ: היכולת היישומית היא אם יהיה את הצוות של הסמך המקצועי, שייבנה מבוגרי פנימיות, שהתפקיד שלהם יהיה לסייר ולשווק, אם יהיה פרסום.

סימונה שטיינמץ: דרך אגב, אישרו לנו תקציב של 300,000 לפרסום השנה.

סימונה שטיינמץ: כל הדברים האלה הן הערות חשובות שצריכות להיכנס לתוך הפרסום, והאמירה היא שעל כל דבר שמפריע לך אתה יכול להתלונן.

סימונה שטיינמץ: זה עוד ועוד, זה מה שנקרא נדבך על גבי נדבך.

סימונה שטיינמץ: ועדיין אני חושבת גם מקצועית שלא צריך לבטל לגמרי את הכוחות בתוך הפנימייה.

סימונה שטיינמץ: צריך למצוא את האיזון לזה שהילד ידע שיש לו כתובת חיצונית.

קארין אלהרר: אתם שמים יותר מדיי דגש על הפנימייה, חברים.

קארין אלהרר: אני מפחדת יותר מהאומנה.

סימונה שטיינמץ: ואם יש כתובת פנימית טובה, אז גם הכתובת הפנימית צריכה להישאר טובה אם היא טובה.

רוני ארדיטי: הכוונה שלי שאם התלונה היא כלפי העובד הסוציאלי - -

סימונה שטיינמץ: נכון.

רוני ארדיטי: - - והוא זה שאומר על הנציבות, יש פה איזשהו - - -

סימונה שטיינמץ: לכן סברנו שהתלונה לא צריכה להיות דרך העובדים הסוציאליים, שזאת גם איזושהי הצעה שהייתה בעבר, והורדנו אותה.

סימונה שטיינמץ: שהיא לא תהיה דרך עובד סוציאלי או דרך איש צוות.

אלי אלאלוף: אני חושב על דבר שנראה לי טריוויאלי להגיד אותו, אבל אני אומר.

אלי אלאלוף: זה תפקידכם להביא לידיעת העמותות שתומכות בפעילות הזאת להוות גורם מפיץ.

סימונה שטיינמץ: יש לנו מתנדבת בעמותת "מקום" שכבר עברה את כל תהליכי הקליטה.

אלי אלאלוף: בסדר, לא רק היא, אני חושב על אלה שפעם התנדבתי שם.

סימונה שטיינמץ: לצערי הרב, הקושי להיכנס לפנימייה - - -

קארין אלהרר: אני לא יודעת כמה זה – 300,000 זה הרבה כסף?

נועם פליק: זה גם תפקיד הפיקוח.

מאיר כהן: מה זה הקושי להיכנס לפנימייה?

מאיר כהן: למה את מציינת את זה?

מאיר כהן: תספרי.

סימונה שטיינמץ: זה מורכב קצת.

קארין אלהרר: לך זה מורכב?

סימונה שטיינמץ: לא.

סימונה שטיינמץ: מדובר בחבר'ה צעירים שבמקרה הזה שדכנו אותם לפנימייה, ומסתבר שיש שם הרבה מאוד מורכבויות.

מאיר כהן: את מדברת על מה?

מאיר כהן: על המתנדבות?

מאיר כהן: על המתנדבים?

סימונה שטיינמץ: כן.

סימונה שטיינמץ: המתנדבים הצעירים שיכולים להיחשף לדברים שיהיה להם קשה להתמודד איתם, כולל התנגדויות מצד צוות, התנגדויות מאוד מאוד קשות.

סימונה שטיינמץ: ואז צריך לבוא מישהו שיותר דומה לי ולדומה מאשר – לא תמיד זה עובד.

מאיר כהן: אז איך תפתרו את זה?

מאיר כהן: מה המחשבה?

מאיר כהן: מה לעשות?

סימונה שטיינמץ: קודם כול אגיד את זה ככה, אני חושבת שצריך להביא את החבר'ה האלה שיהיו סמך מקצועי, שאפשר יהיה להביא אותם להכשרות.

סימונה שטיינמץ: החבר'ה האלה צריכים גם להחזיק את עצמם, לעבוד, אין להם את כל הזמן שבעולם בשביל להתנדב.

סימונה שטיינמץ: אז אם אתה רוצה שהם יהיו פנויים להכשרה, שזה יהיה חלק מהעבודה שלהם, שהם באים, הם מקבלים הכשרה, הם יקבלו את הביטחון הנדרש.

אלי אלאלוף: זאת לא עבודה שלהם, זאת ההתנדבות שלהם.

אלי אלאלוף: זה לא ה"פול טיים ג'וב".

סימונה שטיינמץ: בשביל להתנדב - - -

קארין אלהרר: סימונה, את יודעת שאני הכי בעד שבוגרים ובוגרות יהיו חלק מהתהליך, אבל אני חייבת לומר שאני לא בטוחה שזה המקום שלהם, אפילו בהתמודדות מול – מקום שלהם להיכנס לביקורים במוסדות כנושאי הדגל.

קארין אלהרר: הם צריכים לעשות את זה בנוסף.

קארין אלהרר: אני חושבת שצריכים להיות אנשים מטעמך, אבל שהם במבנה של הנציבות - -

סימונה שטיינמץ: זה ברור.

קארין אלהרר: - - שיכנסו ויעשו את זה.

קארין אלהרר: הם צריכים להיות הגוף המייעץ.

אלי אלאלוף: פותחים פה איזה פתח גדול.

סימונה שטיינמץ: כל אחד מדבר על משהו אחר.

אלי אלאלוף: אי-אפשר.

אלי אלאלוף: לנציבות יש מקום אחד, תפקיד אחד לנציבות, אמרנו את זה, הגדרנו את זה בחוק, וכו'.

אלי אלאלוף: היא לא יכולה להיות עם צבא שלה של מתנדבים, זה לא יכול להיות.

קארין אלהרר: לא אמרתי מתנדבים, להפך, אני אומרת מה שאתה אומר.

אלי אלאלוף: מה?

קארין אלהרר: שהיא הנציבה צריכה שיהיה לה עץ מבנה כזה של הנציבות של אנשים שלה שהם בשכר, שהם הנציבות עצמה, שהם יבואו ויעשו את העבודה הזאת של להיכנס.

קארין אלהרר: אני כן חושבת שהצעירים והצעירות שהם בוגרים ובוגרות הם מאוד מאוד חשובים לעניין - -

סימונה שטיינמץ: שיווק - - -

קארין אלהרר: - - הוועדה המייעצת שלך.

קארין אלהרר: אפילו באיך לדבר עם החבר'ה הצעירים האלה, באיך להתייחס לתלונות שלהם.

קארין אלהרר: הם כוח מאוד מאוד חשוב.

קארין אלהרר: אבל אני לא חושבת שהם יכולים לבוא, גם לא כמתנדבים, בנעלי הנציבות.

קארין אלהרר: זו העמדה שלי.

אלי אלאלוף: הם לא באים בנעלי הנציבות.

סימונה שטיינמץ: יש בנעלי ויש מטעם.

מאיר כהן: אני רוצה להגיד משהו, אלי.

אלי אלאלוף: זה נושא ששייך לדיון מאוד מיוחד.

מאיר כהן: הרעיון של הנציבות הוא לא לייצר עוד אגף פיקוח במשרד הרווחה.

מאיר כהן: הנציבות היא נציגות.

מאיר כהן: צריך לחזק את הפיקוח במשרד הרווחה, צריך לחזק את כל השיח עם בתי האומנה ועם הפנימיות.

מאיר כהן: גם למשרד הרווחה יש חלק חשוב מאוד במרחב החיים של ילד במסגרות האלה, לכן צריך מאוד להיזהר שלא ייצרו צבא של הנציבה שמגיע.

קארין אלהרר: זה לא צבא.

מאיר כהן: צריך לחזק את המתנדבים האלה, למצוא להם באמת איזה מרחבי עבודה מאוד נעימים, להפוך אותם לאנשי מקצוע טובים ככל שאתם יכולים, וזהו.

מאיר כהן: צריך מאוד להיזהר לא ליצור עוד איזה גוף שיש לו איזה 200 מפקחים.

אלי אלאלוף: ואחר כך יהיה גוף על גוף.

מאיר כהן: בדיוק, איזה 200 מפקחים שמטיילים.

קארין אלהרר: לא, זה לא כזה.

סימונה שטיינמץ: אני רוצה רגע להסביר את עצמי.

אלי אלאלוף: חבר'ה, אני שמח על הדיון, לדעתי הוא חשוב, אבל בואו נקיים פעם דיון על זה ספציפית.

אלי אלאלוף: לבוא עם הצעה, אתם, הנציבות תבוא ותגיד לנו איך היא רואה את המתנדבים.

אלי אלאלוף: אני לא מאמין שזה יהיה עובדי מדינה או עובדי הנציבות.

אלי אלאלוף: אני לא רואה את זה.

אלי אלאלוף: היינו בשלב, היינו בקטע הפשוט שהידיד או החבר או הקרוב שיכול לקבל תלונות - -

סימונה שטיינמץ: להדריך אותם.

אלי אלאלוף: - - או הרגשות של ילדי פנימייה או של ילדי אומנה שלא יכולים להביא את זה בעצמם ולבד.

מאיר כהן: הייתי מחזק, מוצא איזו מסגרת לשלוח שינשינים אליכם.

אלי אלאלוף: הנושא כל כך חשוב.

מאיר כהן: שיהיה דיון פה.

אלי אלאלוף: אני מציע ומעדיף שנקיים דיון מיוחד ולא עכשיו.

דוד גלבר: אני רוצה בבקשה להגיד מילה על זה.

אלי אלאלוף: בבקשה.

דוד גלבר: אני מהבוגרים, הגעתי לפה עם ירון.

סימונה שטיינמץ: הוא היה גם חלק מהשולחן העגול של התקנות.

דוד גלבר: בדיוק על זה אני רוצה לדבר.

דוד גלבר: ישבתי בשולחן העגול של התקנות, זאת באמת עבודה חשובה באופן אישי ובאופן כללי.

דוד גלבר: בהקשר הזה אני רוצה להגיד לך שהיו מקרים – דיברתי על זה עם סימונה – שאמרתי לעצמי שאו שאני הולך לשולחן העגול או שאני הולך ליום עבודה.

דוד גלבר: השולחן העגול הזה לוקח לי יום עבודה.

דוד גלבר: רובנו צעירים בשנות ה-20, אנחנו בונים את החיים שלנו, וואלה, יום העבודה הזה מאוד משמעותי מבחינה כלכלית.

דוד גלבר: וכן, אנחנו רוצים להתנדב, אנחנו מאוד מתחברים לנוער הזה שנמצא היום במקומות האלה, ואנחנו מאוד רוצים לעזור להם ומאוד איתם.

דוד גלבר: אבל אני חושב שהדבר הזה צריך להיות קודם כול מתוקצב, כי אלו ימי עבודה, אלו שעות, זאת השקעה.

דוד גלבר: כמו שסימונה הזכירה בחצי מילה, בעולם הטיפול מאוד מקובל לעשות הדרכות פרטניות והכנות.

דוד גלבר: אז כן, קשה לנו לפעמים להיכנס לפנימיות, קשה לנו - - -

אלי אלאלוף: אתם רוצים דיון תיאורטי או מעשי?

דוד גלבר: אני מבקש שנייה לסיים.

אלי אלאלוף: מותר לי כיושב-ראש, אני בינתיים מנהל הישיבה.

דוד גלבר: אוקיי, אז ביקשתי, לא אושרתי.

דוד גלבר: אני ממשיך.

אלי אלאלוף: תן לי לשאול באמצע הדברים שלך, שתתייחס.

אלי אלאלוף: אם אתם רוצים שנקים פה מנגנון עצום לנציבות, לא יהיה.

אלי אלאלוף: לא מפני שאני לא רוצה, אלא מפני שאני יודע לראות את הנולד קצת בנושא מינהלי ותקציבי, לא יהיה.

אלי אלאלוף: אם אתם הופכים מחר לחלק מקצועי של הנציבות, לא יהיה.

אלי אלאלוף: אז אתם חיסלתם את הקשר שהתחלנו בו בדיון הזה, דהיינו, ידיד הילד, קרוב הילד.

אלי אלאלוף: כל השאר אם זה מנגנון אז תביאו דיון מיוחד.

אלי אלאלוף: אז תשלים.

אלי אלאלוף: ואני מאמין שזה עולה לך כסף, בטוח.

אלי אלאלוף: תמשיך עכשיו.

אלי אלאלוף: יש גבול, זאת לא ישיבת החלומות.

אוריאן אושדי: אני אשים את הדברים שלו - - -

אלי אלאלוף: זאת ישיבה מעשית, יש לנו תקנות.

אוריאן אושדי: זה מעשי לחלוטין, יש הרבה מאוד בוגרי פנימיות שהם סטודנטים לעבודה סוציאלית - - -

אלי אלאלוף: אני יכול להיות יבש יותר?

אלי אלאלוף: את רוצה שאני אהיה יבש?

אלי אלאלוף: תתייחסו להצעות שיש בתקנות בלבד, לא בחלומות.

אלי אלאלוף: בואו נהיה, אחרת נצא מפה בלי תקנות, בלי כלום.

אלי אלאלוף: ואני מאוד מעריך ומעריץ את היכולת שלכם להתנדב בנושא הזה, אבל אם הפכתם את זה לחלק ממשרות הסתבכנו.

אלי אלאלוף: לאבד אתכם, לא יהיה גם מנגנון.

אלי אלאלוף: בואו נתקדם.

נעה בן שבת: אדוני, רק לגבי השאלה לגבי האזנת סתר, לכאורה, אני לא בקיאה בחוק, אבל לכאורה גם - - - שהוא כתב לפי לשון החוק גם נחשב האזנה.

נעה בן שבת: כאן המטרה היא נושא של פרסום, לפחות בפנימיות, פרסום חיצוני.

נעה בן שבת: השאלה אם הנוסח של כזה פרסום הוא גם דבר שהנציבות קובעת או אולי זה ייעשה על-פי הנחיות של הממונה או איזשהו טופס שלא כל מנהל מסגרת יקבע.

נועם פליק: או טופס אחיד.

קארין אלהרר: שהנציבה אולי תאשר.

אלי אלאלוף: שהנציבה.

יהודה גליק: הנוסח הזה אומר מקום אחד בולט בשטח ציבורי ומקום אחד בולט בחדר אוכל.

יהודה גליק: אם זה קמפוס אחד גדול, אולי כדאי שלא לצמצם במקום אחד, אולי בכמה מקומות.

נעה בן שבת: אולי נגיד "לפחות".

נעה בן שבת: אנחנו דורשים לפחות.

יהודה גליק: כי אם יש לנו ילד בפנימייה וזה נמצא בחדר אוכל, צריך שזה יהיה בכל מקום, בכמה מקומות, אני חושב.

אלי אלאלוף: אם זה במוסדות.

יהודה גליק: אם זה במוסדות.

אלי אלאלוף: אבל איפה זה יהיה במשפחה?

ירון בראון: על המקרר.

יהודה גליק: על הפלאפון.

אלי אלאלוף: על המקרר זה נחמד, אז מגנטים.

נעה בן שבת: אדוני, אני רק רוצה להבין, בנושא הזה אנחנו אומרים בעצם: אלה שני המקומות שלפחות בפנימייה צריך לתלות.

נעה בן שבת: לגבי משפחת אומנה אנחנו כרגע – אני מבינה שזה היה יותר בהתבדחות, נכון?

יהודה גליק: לא, אתה גם תכניס בן אדם לבדוק אם יש על המקרר.

אלי אלאלוף: צריך לחשוב על זה, זאת באמת סוגיה חשובה.

ורד וינדמן: נכון.

אלי אלאלוף: דווקא במבנה שהילד שם, במירכאות, לבד ולא במסגרת שיש חיזוקים בין ילדים וכו', אבל פה זה גם רגיש.

אלי אלאלוף: מה?

אלי אלאלוף: תהפכו את הבית של משפחת האומנה ללוח מודעות?

נעה בן שבת: בשיחה הקודמת גם נדונה האפשרות לגבי ילדים שיש להם מכשיר פלאפון, אם אפשר לשלוח להם הודעות.

נעה בן שבת: הבנתי שהייתה התלבטות על הנושא הזה במסגרת השולחנות העגולים.

נעה בן שבת: אתם רוצים אולי להסביר מה הייתה ההתלבטות?

ענת כהן שמואל: אפשר לשלוח את הכרטיס סרוק בווטסאפ אחת לכמה זמן גם.

קארין אלהרר: לא הבנתי, למה אי-אפשר לשלוח בווטסאפ לילד?

נועם פליק: כי הנציבה לא אמורה לקבל את כל מספרי הטלפונים של הילדים שנמצאים בהשמה חוץ ביתית.

ורד וינדמן: אז אתם תעשו את זה.

קארין אלהרר: אז שהעובד הסוציאלי ישלח.

קארין אלהרר: מה הבעיה?

ורד וינדמן: בדיוק, המשרד יכול לשלוח.

אלי אלאלוף: חוץ מזה הנציבה יכולה לעשות גם כמה דברים שלא כתובים בתקנות, זה ברור.

נועם פליק: היא לא אמורה לקבל את המספרים של כל הילדים.

אלי אלאלוף: אני אומר שהיא יכולה לעשות דברים ביוזמתה שלא חייבים לבוא לדיון בתקנות.

קארין אלהרר: עזוב, נועם, נגיד שאני מקבלת את זה, מה הבעיה שהעובדת הסוציאלית תשלח?

קארין אלהרר: שאלה.

ורד וינדמן: אפילו בזמן שהיא מיידעת על הנציבות ועל דרכי הפנייה, היא יכולה באותו רגע לשלוח את זה.

אלי אלאלוף: אבל צריך מינון מאוזן פה, אל תהפכו את זה להעולם כולו תלונות.

נועם פליק: נכון, אני מסכים לחלוטין עם זה.

אלי אלאלוף: תחשבו על הילד הזה שכל הזמן מרגיש שמחפשים אותו כי יש לו תלונה.

אלי אלאלוף: ואי, ואי, מסכן, הוא יתבכיין כל יום שני וחמישי.

אלי אלאלוף: מספיק, נו.

אלי אלאלוף: בואו נתקדם, ברשותכם.

אלי אלאלוף: תחשבו על זה.

קריאה: צריך לעודד אותו לדבר עם אנשים שקרובים אליו.

קארין אלהרר: לא הבנתי, מה בסוף?

קריאה: הם מתלוננים כל הזמן.

קארין אלהרר: הוא מתלונן השכם והערב.

נועם פליק: בפנייך.

נועם פליק: אבל את אומרת לו להתלונן - - -

אלי אלאלוף: אולי לא בצורה של מנגנון כזה.

קארין אלהרר: תשאל את אימא שלי כמה הוא מתלונן.

מאיר כהן: אלי, אתה לא מכיר את זה היום.

אלי אלאלוף: למה?

אלי אלאלוף: יש לי ילד, אני רואה כמה הוא מתלונן.

אלי אלאלוף: הפכנו כבר את היוצרות, אני מתלונן אליו.

קארין אלהרר: סליחה, זו זכות אדם בסיסית להתלונן.

קארין אלהרר: אלי, ההבדל בין הילד שלי לילדי אומנה שלילד שלי המדינה אחראית במידה מסוימת, לילד אומנה המדינה אחראית במידה מלאה.

קארין אלהרר: ועוד דבר, לילד שלי יש משפחה גדולה, אם אני עושה משהו שלא נראה לו הוא ילך לאבא שלו - -

ורד וינדמן: או לסבא שלו.

קארין אלהרר: - - או לסבתא שלו, שתגיד לי שאני לא בסדר.

קארין אלהרר: זה לא המצב.

יהודה גליק: למה לא המצב?

יהודה גליק: את חושבת שילדים באומנה אין להם - - -

קארין אלהרר: לא כולם נמצאים בקשר עם המשפחות שלהם.

יהודה גליק: במשפחה של האומנה יש אבא ואימא ואחים גדולים, בדיוק אותו דבר.

יהודה גליק: בתור אבא לשתי ילדות אומנה אני יכול להגיד שברוך השם הן מנצלות את כל נתיבי התלונה על אבא שלהן.

קארין אלהרר: בסדר גמור, אבל אתה, יהודה, אנחנו יודעים שאתה איש מקסים, ושאר התלונות - - -

יהודה גליק: ולמרות זאת לילדות שלי יש תלונות עליי מפה עד – והן צודקות לפעמים.

יהודה גליק: בדרך כלל.

קארין אלהרר: יהודה, אתה יודע למה זה מעודד אותי?

קארין אלהרר: זה אומר שהן חיות במשפחה נורמלית ובריאה.

קארין אלהרר: ואני אומרת לך שאם לילדים אין עם מי לדבר המצב קשה מאוד.

יהודה גליק: נכון.

קארין אלהרר: גם מנתקים אותם מכל מה שהם הכירו וגם אין להם עם מי לדבר, ואללה.

אלי אלאלוף: יש לנו עוד שלוש דקות, חברים, בואו ננסה לסכם את הפרק הזה אולי.

נעה בן שבת: קראנו את סעיף 3.

נעה בן שבת: הכוונה היא, אני מניחה, ממש פגישה ישירה.

נעה בן שבת: כלומר, זאת הייתה הכוונה.

נעה בן שבת: זאת אומרת, הם יכולים להגיע למשרד הממונה.

נעה בן שבת: זאת אומרת שיש לנו חלוקה כזאת בין שני סוגי המגישים.

נעה בן שבת: כאן רצו לתת עוד איזשהו פתח לילדים שלא יכולים לכתוב בעצמם או להעביר בעצמם את התלונה.

נעה בן שבת: זאת אומרת שהם יכולים לכתוב אבל לא יכולים להעביר את התלונה הכתובה דרך אותו אדם.

נעה בן שבת: השאלה אם באמת הוא יוכל לסמוך.

נעה בן שבת: אם הוא באמת יעשה שימוש בכזאת דרך, אם הוא יסמוך על זה שהוא מוסר את זה למנחה האומנה שלא יפתח ולא יעיין.

עדי חן: על מנחה האומנה עצמו.

אלי אלאלוף: אני גם רוצה פה לציין נקודה.

אלי אלאלוף: זה חוק למשפטנים, אפילו לא לבורים כמוני, אז צריך לדעת לתרגם את זה לשפת הילד.

אלי אלאלוף: זה ברור.

ורד וינדמן: צריך להסביר לו

אלי אלאלוף: שהילד יבין מה זה יעביר ככה אם לא ככה וככה שהוא ככה.

אלי אלאלוף: התפקיד הוא לעשות את זה ולהנגיש את זה לילד בשפתו וביכולות שלו להתמודד עם זה.

סימונה שטיינמץ: האתגר זה למצוא את המעטפה הראשונה.

סימונה שטיינמץ: אני לא יודעת איך הוא ימצא את המעטפה השנייה גם.

אלי אלאלוף: זהו, אלו הדברים.

אלי אלאלוף: תסתכלו, מי אמור להשתמש בהמלצות בתקנות האלה?

אלי אלאלוף: זה הילד, וזה לא משפטן.

אלי אלאלוף: פה כותבים את זה כמו משפטנים.

אלי אלאלוף: בצדק, זה החובה שלכם לכתוב את זה.

קארין אלהרר: אתם מכינים איזה - - - כזה לילד?

אלי אלאלוף: תבינו שיש מקום לתרגם, לבקש לתרגם את זה לשפת הילד.

עדי חן: דווקא ילדים חכמים יפחדו ויחששו.

אלי אלאלוף: אל תשאירו אותם למשפטנים, יש יותר מדיי משפטנים במדינה הזאת.

עדי חן: נניח על מנחה האומנה עצמו.

עדי חן: הם אלה שיחשבו ראשונים: אני לא אתן לו את המכתב.

קריאות: - - -

נועם פליק: הם לא יודעים על מי התלונה.

אלי אלאלוף: אני חוזר, זאת הנחיה נכונה, אבל תחשבו איך מתרגמים את זה לשפת הילד.

נועם פליק: איך מנגישים לו את זה.

עדי חן: - - - חיצוניים לגמרי.

עדי חן: ברשותך, אפשר להגיד מילה, אדוני?

אלי אלאלוף: בבקשה.

הדס לוטן: אני חושבת שיש מקום גם להתייחס בתקנות לילדים שלא יודעים קרוא וכתוב.

נועם פליק: כתוב או ציור או - - -

קריאה: רשום ציור או דיבור.

הדס לוטן: יש?

הדס לוטן: סליחה.

סימונה שטיינמץ: יש ווטסאפ.

אלי אלאלוף: אני שמח שזה גרם להתלבטויות נוספות.

אלי אלאלוף: זה טוב, ואני מוכן כל עוד שאני פה להעמיד את הזמן הנדרש להמשך הדיון, ונעשה את זה בהקדם האפשרי.

אלי אלאלוף: אבל אתם יכולים כבר לתקן דברים גם בהמשך וגם אחורה במידה ותמצאו לנכון.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אלי אלאלוף: הישיבה נעולה.