ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 35, 2018-05-17 12:00

עליזה לביא: שלום, אני פותחת את ישיבת ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות.

עליזה לביא: אנחנו בשנתיים האחרונות עושים פעולה גדולה, נרחבת, משמעותית, שיתופי פעולה כדי להתמודד עם המופעים השונים על רצף הזנות.

עליזה לביא: אני שמחה מאוד להיות כאן יחד עם חבריי, חבר הכנסת יהודה גליק וחבר הכנסת מוסי רז, שזה באמת המקום להודות לשניכם על ההשתתפות, על השותפות, על הביקורים, על הסיורים במקומות השונים בארץ.

עליזה לביא: אנחנו נוהגים לבקר, לראות מקרוב, להקשיב.

עליזה לביא: אני מאמינה בכלל בשיתוף פעולה, בעבודה ביחד, משטרה, פרקליטות, שלטון מקומי, ראשי ערים וכמובן כל הזרועות והארגונים בשטח.

עליזה לביא: גם במקרה הזה, כמו שאתה יודע, הרבה מאוד ארגוני החברה האזרחית מובילים אותנו לפני הממשלה, כנסת, השלטון המקומי, הם שם, הם קרובים וכאן גם יש עבודת תקשורת לא רעה בעיר הזאת.

עליזה לביא: אנחנו נחשפים באמת להרבה מהמצוקות של התושבים כאן באמצעות התקשורת שהתגייסה לעניין הזה.

עליזה לביא: אני אעצור רגע כאן, אולי נעשה איזה שהוא סבב, אתה תגיד כמה מילים ואז נחזור ונתחיל.

עליזה לביא: אז תתחיל אתה.

עליזה לביא: (סבב נוכחות).

רוביק דנילוביץ: ברוכים הבאים.

רוביק דנילוביץ: האמת היא שהיו לנו מספר שיחות בחודשים האחרונים והעיר באר שבע, כפי שאתם יודעים, כי כולכם שותפים בצורה כזו או אחרת, נמצאת בתנופת פיתוח באמת גדולה בשיתוף פעולה מלא עם מדינת ישראל על שלוחותיה.

רוביק דנילוביץ: אנחנו משתדלים להפוך כאן את אחד המקומות הגדולים ביותר, אולי השטח הגדול ביותר של מדינת ישראל, הנגב, שמהווה למעלה מ-65% משטח מדינת ישראל.

רוביק דנילוביץ: הוא מספיק אטרקטיבי לשאוב ולמגנט לכאן עוד ועוד אוכלוסיות חדשות.

רוביק דנילוביץ: חיים פה כרגע רק 8.5% מאוכלוסיית מדינת ישראל.

רוביק דנילוביץ: בהרבה מאוד דברים יש התפתחויות חיוביות וטובות ומעניינות ומאתגרות, דברים שקשורים במישור האזורי, כאלה במישור הלאומי, ישנן לא מעט פריצות דרך במישור הבינלאומי.

רוביק דנילוביץ: ישנם אתגרים לא פשוטים שהמדינה צריכה יחד איתנו, ראשי הרשויות פה, לקחת את האחריות.

רוביק דנילוביץ: אחת הסוגיות המרכזיות זו סוגיית החברה הבדואית שהגיע הזמן כבר לקבל החלטות.

רוביק דנילוביץ: מדובר באזרחי מדינת ישראל וצריכים לראות איך אנחנו מקבלים החלטות שהן חשובות גם לאזור הנגב, גם למדינת ישראל, והן חשובות ונכונות לכל האזרחים, גם לאוכלוסייה הבדואית וגם לאוכלוסייה היהודית שחיה פה.

רוביק דנילוביץ: אחת הסוגיות שאת ביקשת להעלות היא סוגיית הסחר בנשים והזנות.

רוביק דנילוביץ: אני מניח שאנחנו לא יוצאי דופן, תופעה בכלל כלל עולמית ותופעה נוראית שמתחוללת גם בארץ ואני מניח שגם פה וכולם נמצאים פה כדי לראות איך מתמודדים עם זה ואיך נאבקים בזה ואיך מטפלים בזה.

רוביק דנילוביץ: אז ראשית תודה רבה לכם.

רוביק דנילוביץ: קודם כל לך, עליזה, באופן אישי, שאת לא מוותרת ולא מרפה, זו שליחות ציבורית.

רוביק דנילוביץ: אני מוכרח לומר לכם, התארחו פה כל מיני ועדות בשנים האחרונות, בדרך כלל מגיע יושב ראש או יושבת ראש הוועדה ויחד איתם קצת העוזרים, אני רוצה להביע הערכה לשני חברי הכנסת ולא מפתיע אותי ששניהם נמצאים פה, גם יהודה גליק וגם מוסי רז, על הרצינות שלכם, שאתם מגיעים לכאן ורואים בזה סוגיה חשובה שצריך לטפל בה וביחד.

רוביק דנילוביץ: אז ברוכים הבאים.

רוביק דנילוביץ: מרגע זה הדיון הוא דיון מקצועי, אנחנו פה לרשותכם ולשירותכם.

עליזה לביא: יופי.

עליזה לביא: באמת תודה רבה וגם אני וחבריי מצטרפים לברכות על הפיתוח.

עליזה לביא: לפני שנכנסת אנחנו קצת ריכלנו על העבודה הנהדרת, כולנו זוכרים את באר שבע שלפני.

עליזה לביא: אני לא אגיד מתי הייתי בצבא, אבל זה היה אי אילו שנים בשיכון ד', עשיתי פה גם את הקד"צ שלי, בהחלט העיר בשנים האחרונות זוכה למשב רוח רענן, לבנייה.

עליזה לביא: אני יכולה לספר לך על זוגות צעירים מירושלים שעוברים לגור כאן, מערכת חינוך משובחת ובאמת הרבה מאוד דברים קורים, כולל מענקים לרופאים בפריפריה, באוניברסיטה ועוד ועוד יוזמות נהדרות, ברוכות, ורק תמשיך.

עליזה לביא: אתמול ראינו אותך בעיתון גלובס, בתמונה יפהפייה.

רוביק דנילוביץ: כן, אני לא ראיתי, מה היה שם?

רוביק דנילוביץ: על מה זה היה?

עליזה לביא: על דברים שאתה אמרת, שהיום העתיד זה יזמות וראש עיר שלא מבין שיזמות - - - אתה אפילו יודע במה ציטטו אותך?

רוביק דנילוביץ: לא, כתבת ראיינה אותי לפני עשרה ימים, דומני, על פארק ההייטק ועל נושא ההייטק, למה חשוב להרים ולקדם את נושא התעשיות עתירות הידע.

רוביק דנילוביץ: זה באמת היה לפני עשרה ימים.

עליזה לביא: בפעם הקודמת שדיברנו דיברנו על סיור שלך שהיה אמור להיות בצרפת, לראות איך לפתח את מוזיאון המדע שלך, שאני אומרת לך שהוא אחד אם לא הכי טוב בארץ.

עליזה לביא: אין ספק.

עליזה לביא: שלחתי אותך ללה וילט בפריז, אני לא יודעת אם אתה זוכר, בפריז.

רוביק דנילוביץ: בוודאי שאני זוכר.

עליזה לביא: ואמרתי לך שבסיורים הבאים שלך - - -

רוביק דנילוביץ: כן, בעקבות הביקור שלך בפארק קרסו, לדעתי זה היה, נכון?

עליזה לביא: נכון.

עליזה לביא: וכולנו גם בדיונים בוועדת חוץ וביטחון, כל המעבר לעיר הבה"דים, הנושאים המורכבים, כמובן המעבר של צה"ל, ההשלכות, התרומה של העיר.

עליזה לביא: אז באמת אנחנו כאן גם בנושאים האלה, אבל את הדיון שלנו כאן הבוקר אנחנו נייחד לנושא שלשמו הגענו.

עליזה לביא: זנות בעיר באר שבע.

עליזה לביא: כמו בכל מקום אחר, אין פה משהו שאנחנו לא מכירים ממקומות נוספים, אבל כאן כנראה יש לו את הגוון התרבותי מקומי של העיר.

עליזה לביא: אם במקומות אחרים אנחנו מתמודדים עם נושא של דירות, דירות בבניינים, כאן אני יותר למדתי שהנושא הוא ברחוב, יש פה יותר זנות שהיא זנות רחוב באזורים ובשכונות בעיר, כמו שכונה ג', שבמהלך לילה ממוצע, ממידע שמגיע אלינו, זה שנשים עומדות שם בצמתים, אנחנו מקבלים פניות גם לוועדה, גם אנחנו, מתושבים, סדר גודל של 20 נשים שמספקות שירותי זנות למקומות פרטיים ומקומות ציבוריים.

רוביק דנילוביץ: המשטרה לא הוזמנה?

עליזה לביא: אני שאלתי לפני שהגעתי.

רוביק דנילוביץ: אני חושב שזה עוגן מאוד חשוב בדיון פה.

עליזה לביא: אז איפה המשטרה?

רוביק דנילוביץ: אנחנו היינו אמורים להזמין אותם?

אריאלה אהרון: אני חושבת שהיא כן הוזמנה.

אריאלה אהרון: מהכנסת הזמינו.

רוביק דנילוביץ: אנחנו הזמנו את אנשי המקצוע שלנו.

רוביק דנילוביץ: אני חושב שמשטרה חייבת להשתתף בדיון כזה, כי כל הנתונים נמצאים אצלה והיא זו שצריכה לאכוף.

רוביק דנילוביץ: מי היה אמור להזמין את המשטרה?

עליזה לביא: קודם כל אני רוצה לומר שהמשטרה משתפת איתנו פעולה, לכל הדיונים המשטרה מגיעה, יש לנו שיתופי פעולה מרמת מפכ"ל ועד באמת - - - אני יכולה לומר לך שמעבר לשיתוף פעולה אנחנו גם ניזונים מהמשטרה.

עליזה לביא: כלומר מי שהצביע בראש ובראשונה, אם התחלתי בנושא הזה כשהתמניתי ליו"ר ועדה, לפני חמש שנים, המשטרה היא זו שזיהתה את המעבר מדרום תל אביב לכיוון אַזוּר, לכיוון ראשון, ואז גם התחיל שיתוף פעולה עם העיריות, עם ראשי ערים.

עליזה לביא: יש ראשי ערים שמשתפים יותר טוב, יש שמשתפים פחות טוב, יש כאלה שחוששים אולי לאבד משמה של העיר אם הם יעסקו בנושא הזה, וההיפך הוא הנכון, אני חושבת שחברה נמדדת בסיוע, בטיפול במוחלשים.

עליזה לביא: זה ברמה המוסרית, זה ברמה הערכית.

עליזה לביא: המציאות שלנו מחייבת אותנו, יושבים פה כמובן אנשים טובים מהרווחה ומכל השירותים, לשאול איך נשים צעירות וילדים מגיעים למציאות הזאת, איפה אנחנו היינו, איפה הייתה מערכת הרווחה, החינוך, המסגרות שהיו אמורות לתמוך גם אם אין עורף משפחתי ולשאול את השאלות האלה כדי לראות גם איך לצמצם את התופעה.

עליזה לביא: מבחינת החקיקה בכנסת, אנחנו העברנו בקריאה טרומית את החוק להפללת לקוחות זנות, כלומר אנחנו בכיוון שמדינת ישראל תאסור על צריכת זנות.

עליזה לביא: אני מקווה מאוד שאנחנו נשלים את החקיקה עד סוף המושב הזה.

עליזה לביא: השרה שקד התחייבה שהיא מפרסמת את התזכיר המשפטי של החוק הממשלתי, אני מאוד מאוד מקווה, אם היא לא תעשה את זה אנחנו נקדם את ההצעות הפרטיות, אנחנו כרגע מחכים לה מבחינת ההצעות הפרטיות.

עליזה לביא: אבל לא רק כאן, בסוגיה הזאת, אנחנו העברנו חוק בנוגע לכרטיסים שזרוקים פה, אני יודעת שזה פחות בעיה כמו בערים אחרות.

רוביק דנילוביץ: אני מניח שזה יותר בערים תיירותיות.

מוסי רז: זה בעיקר תל אביב.

עליזה לביא: כן, תל אביב ואילת, שיש לנו שיתופי פעולה, הפיקוח בתל אביב לקח את זה אחרי שפנינו לראש עיריית תל אביב והתמודד.

עליזה לביא: כמו שאמרתי, כל מקום עם המבנה, עם המקור התרבותי.

עליזה לביא: מה שאנחנו שומעים כאן בעיקר, אדוני ראש העיר, זה זנות רחוב, הפרעה למרחב הציבורי, ההתמודדות היא כמובן משטרה, אבל גם הפיקוח העירוני.

עליזה לביא: אם זה דירות, אז יש את השימוש בחוקי עזר עירוניים שאוסרים על קיום מסחר בבניינים.

עליזה לביא: אפשר לבוא ולאכוף, לבוא ולבדוק, לבוא ולטפל וכמובן בשיתוף פעולה עם התחנה המקומית.

עליזה לביא: אין לי מושג למה המשטרה לא הגיעה, אנחנו נבדוק את זה.

רוביק דנילוביץ: כן, גם איתנו הם משתפים פעולה בצורה יוצאת מן הכלל, לקראת כל מבצע כשאנחנו מתריעים.

רוביק דנילוביץ: אולי בני אחר כך בנושא הזה ייתן את כל מה ש - - -

אתי כהן: יש לנו פגישות עבודה מסודרות, שוטפות עם המשטרה.

עליזה לביא: אז אולי לפני שאני אמשיך בנקודות הבאות באמת נשמע מכם מה אתם יכולים לשתף אותנו, לחדש, גם מבחינת ההיקף, ההתמודדות, הכלים שאתם מעמידים למיגור התופעה.

עליזה לביא: גם כמובן במיגור, אבל אם אפשר גם על השיקום.

רוביק דנילוביץ: אתי, את בנושא הזה ובני ירחיב בנושא של האכיפה, בבקשה.

אתי כהן: שמי אתי כהן, אני מנהלת את אגף הרווחה והשירותים החברתיים בעיריית באר שבע.

אתי כהן: הייתה לי הזכות לעשות הקמה של הפרויקט הזה ב-2010, כסגנית מנהלת האגף, ובשנה האחרונה הרחבה של כל מערך הטיפול לנשים נפגעות זנות מרמת האיתור, הקמנו יחידה טיפולית לנושא של הזנות, יש לנו את - - - החם שזה מרכז היום ודירת חירום, לינת חירום.

אתי כהן: כל הרצף הטיפולי הזה הוקם בשנה האחרונה.

אתי כהן: בשלב הזה יש הטמעה ולמידה של - - -

עליזה לביא: כמה מיטות יש לכם בדירה?

אתי כהן: יש לנו שש מיטות בדירה.

עליזה לביא: הבית פתוח 24/7?

אתי כהן: 24/7 כאשר יש לנו את היחידה האמבולטורית שהיא היחידה הטיפולית שהיא לזנות יותר דיסקרטית לאנשים שמגיעים ומקבלים את המענה הטיפולי השיקומי.

אתי כהן: יש את מרכז היום שהנשים מגיעות ושוהות שם במהלך היום, הם מקבלים פעילות העשרתית, עיסוק וכו' ויש את יחידת האיתור שיוצאת לשטח.

אתי כהן: דרך אגב, העליתם את הנושא של יחידה ג', אחת לשבוע יוצאת יחידת האיתור לתוך השטח על מנת לזהות את הנשים, ליצור איתן קשר ולהביא אותן לטיפול.

אתי כהן: ויש לנו את דירת החירום.

אתי כהן: אני חושבת שמערך השירותים הזה אפשר באמת רצף שירותים טיפולי שיקומי ולא רק מזעור נזקים.

אתי כהן: אם בהתחלה דיברו כל הזמן על מזעור נזקים, שאנחנו בעצמנו לא הרגשנו בנוח עם העניין הזה, כי אנחנו רוצים לגרום לצמצום התופעה, להביא את האנשים לתהליך שיקומי, הפרויקט הזה הוא פרויקט של אגף הרווחה והשירותים החברתיים, יחד עם עמותת 'יחדיו', שנותנים לנו באמת את כל הפסיליטי להפעלה והוא מובנה בתוך האגף ובתוך השירותים הקיימים בעיר והם נעזרים בכל התשתיות האגפיות.

אתי כהן: הקמנו את מעגל החיים והתעסוקה, שזה פרויקט דגל של האגף, שהפך להיות מיזם ארצי, שבאמצעותו אנחנו עוזרים לנשים לעבור תהליך שיקומי משמעותי ביציאה לעבודה, בנושא של מיצוי זכויות.

אתי כהן: הקשר והממשק עם יחידת חוסן של הסמים וכל הנושא של התמכרויות.

אתי כהן: יש כאן רשת מקצועית מאוד מאוד מסודרת ומובנית שנוצרה בין היחידה הזאת שהיא יחידת '

אתי כהן: בשבילך' ובין השירותים בקהילה.

אתי כהן: זה משהו שעבדנו עליו וכל פיתוח המענים, רצף השירותים הזה, אני חייבת להגיד שמשרד הרווחה הגדיל לנו את התקציב בצורה משמעותית, ממצב שהיה לנו תקציב שמחזיק רק את היחידה לפיתוח כל רצף השירותים.

אתי כהן: יש לנו ועדות מאוד מאוד מסודרות שדנות ומעמיקות בסוגיות המרכזיות.

אתי כהן: אחד הדברים שאנחנו מתמודדים איתם, השירות הוא שירות מחוזי, כמטרופולין אנחנו נותנים שירות מטרופולין בכל השירותים האלה.

עליזה לביא: מה הגבולות של השירות הזה?

אתי כהן: השירות המטרופוליני זה כל מה שנקרא מטרופולין, כל הדרום, בלי אילת, זה נתיבות, כל האזור הדרומי - - -

עליזה לביא: כי לחדר האקוטי שביקרנו מגיעות מאילת גם.

עליזה לביא: החדר האקוטי של באר שבע.

אתי כהן: כן, יכול להיות שיגיעו מאילת, אבל הסיכוי שיגיעו הוא בסבירות מאוד נמוכה.

אתי כהן: מה שראש העיר התחיל לדבר על זה, שלמעשה זה מערב לנו את החברה הערבית יחד עם החברה היהודית וההתמודדויות שלנו עם הסוגיה הזו שבאמת נדרשת מומחיות בעבודה מול הקהילה הערבית עם כל המאפיינים וכל ה - - -

עליזה לביא: ההבדלים התרבותיים.

אתי כהן: כן, ההבדלים התרבותיים.

אתי כהן: אני נזהרת בדברים שלי ואני חושבת שבאמת אנחנו אנשי מקצוע ואנחנו מטפלים בכולם אותו דבר ועדיין יש נושאים שאנחנו לומדים אותם ומעמיקים בהם.

אתי כהן: יחידת החירום, ה-24/7, הציפה סוגיות נוספות לא פשוטות.

אתי כהן: יש את העניין של האוכלוסייה הרחבה מול האוכלוסייה של נשים נפגעות זנות.

אתי כהן: בכוונה אני אומרת נפגעות זנות, כי מבחינתנו זו אוכלוסייה נזקקת לכל עניין ודבר, זו אוכלוסייה שבאה ממקום של מצוקות, ממקום של פגיעות ושם אנחנו נמצאים, לא במקום שיפוטי.

אתי כהן: אני חושבת שבנינו מערך שירותים, ואתם תראו אותו היום, מאוד מאוד טוב, ייחודי.

אתי כהן: אנחנו מעמיקים, לומדים.

אתי כהן: יש לנו קשר עם הרבה מאוד שירותים גם בעיר, עם המשטרה היו לנו ישיבות עבודה מסודרות, לגבי הקשר ושיתוף הפעולה וגם במקרים מאוד מאוד ספציפיים של מקרי קצה, חירומיים, היו לנו סיטואציות לא פשוטות בחודש האחרון שהיינו אמורים להתמודד איתן.

אתי כהן: אתם יודעים, אסור לנו להיות במקום של אכיפה, אלא במקום של הטיפול ואנחנו עושים את זה בצורה מאוד מאוד זהירה, שמצד אחד אנחנו כן שמים את הגבולות וכן רואים אותם כחלק מהאוכלוסייה הרחבה, אבל מצד שני באמת נותנים להם את המענה הטיפולי.

אתי כהן: התמודדות לא פשוטה.

עליזה לביא: אז להערכתך, מה היקף התופעה הזו בבאר שבע, מבחינת זנות רחוב?

אתי כהן: יש לנו מספרים.

עליזה לביא: אפשר לקבל אותם?

אתי כהן: כן.

אתי כהן: אני חושבת שאין לנו מספרים גדולים.

אתי כהן: מוכרות לנו 85 נשים, רשומות, מוכרות, חלק בטיפול יותר - - -

רוביק דנילוביץ: שזה בעצם כאלה שמקבלות טיפול, אבל הן לאו דווקא מבאר שבע.

אתי כהן: כן, טיפול במערכות שלנו, לאו דווקא באר שבעיות.

אתי כהן: יש לנו היקפים לא מבוטלים של נשים מהמגזר הערבי ושם - - -

יהודה גליק: כמה מתוך ה-85 הם מהמגזר הבדואי?

אתי כהן: כשאנחנו נגיע אתם תוכלו לקבל בצורה מדויקת יותר, אין לי את הנתון המדויק של זה, לכן אני לא אומר אותו.

אתי כהן: אני חייבת לומר שהמעורבות של החברה הערבית מעלה בפנינו סוגיות באמת לא פשוטות.

אתי כהן: אני אתן לכם דוגמה קטנה, שהיא גדולה וענקית.

אתי כהן: פרסמו ברשת איזה שהוא אירוע של אישה ערבייה, כל מדינת ישראל חיפשו אותה, העלו לרשת איזה שהיא סיטואציה שהייתה מאוד מאוד אינטימית וכל משטרת ישראל הייתה על הרגליים לחפש את האישה הערבייה שפרסמו אותה ולחפש את זאת ש - - - ואני אומרת, אתם תשמעו את יהודית במפגש הזה, המעורבות של החברה הרב תרבותית הזאת מעלה בפנינו אתגרים מאוד לא פשוטים.

אתי כהן: גם להיות בבית אחד עם גם וגם ואנחנו מתמודדים עם זה כאנשי מקצוע כל הזמן.

עליזה לביא: יש אנשי מקצוע דוברי ערבית?

אתי כהן: אני חושבת שיש לנו סטודנטית אחת שהיא דוברת ערבית.

אתי כהן: יש לנו מעורבות מאוד גדולה של הקהילה, יש לנו סטודנטים לעבודה סוציאלית שנמצאים שם ויש לנו מבית ספר לרפואה, סטודנטים לרפואה, ששם נותנים את כל הנושא של מזעור נזקים ובריאות וכו', יש מתנדבים.

אתי כהן: הרבה מאוד אנשים בתוך הקהילה מעורבים ממקום של לסייע, ממקום של לראות באמת את האוכלוסייה שנמצאת במצוקה.

אתי כהן: כמו שאתם יודעים, זו אוכלוסיית קצה.

אתי כהן: אני פעמיים בשנה מגיעה באופן קבוע לבית לקראת החגים, לראות את הנשים, הן כבר מכירות אותי, באמת מאוד חשוב להיות שם.

אתי כהן: אלה נשים שזקוקות להמון המון הכלה, המון תמיכה, המון חיזוק, נשים שנעדרות רשתות חברתיות, תמיכתיות, משפחתיות.

קריאה: יש שם נשים שהן קטינות?

אתי כהן: לא, יש לנו פרויקט שהוא אחר, תכנית הל"ב, של משרד הרווחה של נערות שנמצאות בקצה, לאו דווקא נערות בזנות, ששם אנחנו מטפלים בהן בנפרד.

אתי כהן: יש לנו פתיחה חגיגית עוד מעט של הפרויקט הזה, שקיבלנו אותו מהמשרד.

עליזה לביא: ממשרד הרווחה.

אתי כהן: בתור מניעה, בתור מקום ש - - -

עליזה לביא: כן, אתה בכלל ב-13 המוקדים של הרווחה ש - - -

אתי כהן: כן.

אתי כהן: בתור מניעה.

אתי כהן: רוב האוכלוסייה לא נמצאת במקום של ה - - - היא נמצאת דווקא במחלקות לשירותים חברתיים, אבל אותה אוכלוסייה שנמצאת בקצה, אז אנחנו כן מגיעים אליה בכלים מאוד ייחודיים.

אתי כהן: אני חייבת לומר שהצוות שלנו מצוין, יש לנו מנהלת מדהימה, אתם תפגשו אותה - - -

עליזה לביא: את מדברת על בית הל"ב עכשיו?

אתי כהן: על 'בשבילך'.

עליזה לביא: הל"ב מתי נפתח?

אתי כהן: הל"ב כבר קיים ועובד.

רוביק דנילוביץ: יש חנוכה בעוד שבועיים, לדעתי, שלושה.

אתי כהן: יחד עם ויצ"ו, בעוד שבועיים.

אתי כהן: באמת מקום מדהים, מכיל.

אתי כהן: אנחנו עכשיו בישורת האחרונה כדי לגייס את הצוות האחרון וזה כל הרעיון של המניעה, כדי ליצור את אותן רשתות, לטפל בחוזקות, להביא אותם למקומות יותר שיקומיים, יותר טובים, יותר מיטיבים ולעזור להם לצלוח את הדרך הזאת.

יהודה גליק: יש נתונים של הצלחות בשיקום, של נשים שהצלחתם כן להחזיר אותן?

אתי כהן: כן, אתם תשמעו את זה מיהודית, יש לה הרבה סיפורים טובים.

אתי כהן: יש לנו מישהי שהלכה ללמוד עבודה סוציאלית, אני חייבת לספר את הסיפור הזה.

אתי כהן: יש כאן באמת עבודה, אנשים שמחוברים גם מקצועית וגם ערכית וגם מהלב.

אתי כהן: אתם תפגשו אותם, תראו אותם, גם המנהלת, גם הצוות, גם העובדת הסוציאלית, יש צוות רחב.

אתי כהן: אתגרים לא פשוטים, התמודדויות לא פשוטות, אבל אני בהחלט מרגישה שיש מינוף משמעותי בתחום הזה.

אתי כהן: אני רוצה לומר שאנחנו נמצאים במקום אחר ממה שהיינו קודם מבחינת הנגשת השירותים, שירותים הרבה יותר טיפוליים, מקצועיים, נותנים רוחב, רצף שירותים, הממשק מול השירותים בקהילה מאוד מאוד חזק, גם תשמעו את שירותי הרווחה, גם נושא של ביטחון תזונתי אם צריך.

אתי כהן: כל הממשקים שנדרשים.

אתי כהן: תמיד יש לנו עוד מה לעשות, אנחנו עכשיו מעמיקים ביחידה הטיפולית אמבולטורית.

אתי כהן: אנחנו רוצים להיכנס למה שנקרא הזנות הדיסקרטית, בתוך הבתים.

אתי כהן: עומדת להיכנס הניידת של משרד הבריאות - - -

עליזה לביא: זה לחץ שהפעלנו.

אתי כהן: כן, וכל הכבוד לכם וללוינסקי.

יהודה גליק: כל ה-85 שדיברת עליהן עד עכשיו הן זנות רחוב?

אתי כהן: יכול להיות שחלק ביחידה האמבולטורית ולאו דווקא נמצאים במרכז יום או במרכז חירום, זו נקודה - - -

מוסי רז: לא, הוא שאל שאלה אחרת.

אתי כהן: אז אמרתי, שחלק מתוך ה-85 הן לא רק בזנות רחוב, הם באמבולטורי.

אתי כהן: באמבולטורי זה יותר הזנות הדיסקרטית שבתוך הבתים, שהם מגיעים, מקבלים שיחה טיפולית וממשיכים את החיים שלהם ובזנות הרחוב יש לנו את מרכז היום ואת דירת החירום.

עליזה לביא: המרפאה הניידת תגיע לכאן, אנחנו גם בשיחות עם ליצמן וגם עם מרפאת לוינסקי.

אתי כהן: אנחנו מאוד מעריכים את זה.

אתי כהן: עם מרפאת לוינסקי, נוצר קשר.

אתי כהן: אני מאוד מחוברת לפרויקט כי - - -

עליזה לביא: את בקשר עם יעל?

אתי כהן: לא, יהודית בקשר איתה ואני נמצאת בקשר עם יהודית כדי ל - - - הייתי בוועדות ההיגוי, ככל שהיא תגיע הניידת, אנחנו רואים אותה יותר יוצאת לשטח, יוצרת יותר מניעה, מניעת מחלות וכו'.

קריאה: סליחה על השאלה, ניידת שמאתרת?

עליזה לביא: אני הצטרפתי לסיור של הניידת.

עליזה לביא: הניידת למעשה לתת שירותים לנערות, לנשים שנמצאות בדירה מתוך תקווה, לא רק בדירות, בכל מיני, קודם כל לתת להן, הרבה מהן מתביישות ללכת לקופת חולים, או בדיקות של איידס, אז קודם כל לא לשפוט אותן, לתת להן את הסיוע, בתקווה שאחרי שיתפתחו קשרי אמון והבנה, כשהן תהיינה מוכנה, הן תדענה שיש מישהו שרוצה לעזור להן.

עליזה לביא: בשנתיים האחרונות פגשתי לא מעט נשים שגם הצליחו להיחלץ באמצעות המקום הזה שהן הבינו שהן יכולות להיבדק.

עליזה לביא: לגבי זנות נערות, זנות קטינות, מה את יכולה לשתף אותנו?

אתי כהן: מה שאני רוצה לומר, שיש לנו תכנית הל"ב, שהיא הרחבה של תכנית - - - אלה מושגים של משרד הרווחה, באמת יותר ברמה של מניעה, אנחנו רואים יותר ויותר משאבים ויותר יחידות מקצועיות טיפוליות שאנחנו יותר מעמיקים באוכלוסייה הזאת.

אתי כהן: אני בהחלט מרגישה גם פה התפתחות מאוד משמעותית בכל הנושא של הטיפול בנערות בקצה הרצף.

עליזה לביא: מה זה מרגישה?

עליזה לביא: את יכולה לספר לנו?

אתי כהן: כן, תכנית הל"ב למעשה היא תכנית שנותנת מענה יומי - - -

עליזה לביא: כן, אנחנו מכירים, מרכז הל"ב בתל אביב, גם שם אנחנו פוגשים לא מעט ילדות מהדרום שמגיעות כי אין מענה אחר, אבל איתור, הנחיה של בתי ספר.

אתי כהן: גם איתור, גם ההנחיה, גם ליווי פרטני, גם עבודה קבוצתית.

אתי כהן: אני הייתי שם לפני כחודש, לקראת הפתיחה לראות את הצוותים המקצועיים שנכנסים לשם, לראות את הנערות שמגיעות לשם.

אתי כהן: אז קודם כל המבנה נראה מאוד מאוד מזמין, מאוד מאוד טיפולי כזה, מאוד מחבק, הוא מאפשר להן להגיע, לקבל את התמיכה, את אותה התייעצות, את אותו ליווי.

עליזה לביא: מי מפעיל את זה, עלם?

אתי כהן: לא, אצלנו מפעילים את זה ויצ"ו, הם זכו במכרז וכמובן ויצ"ו, משרד הרווחה ואנחנו.

עליזה לביא: עלם לא עובדים בבאר שבע?

רוביק דנילוביץ: בטח שעובדים.

עליזה לביא: הם עובדים.

רוביק דנילוביץ: כן, הם נמצאים בעיר העתיקה, עובדים עם נוער, גם על הרצף.

רוביק דנילוביץ: יש המון חיבורים וקשרים עם כולם פה, אולי תיכף ידברו על זה, חינוך, רווחה, שירותים חברתיים, תרבות, כי אנחנו רוצים שנמצאים רגע לפני, אנחנו מנסים לרתום אותם לכל מיני סיפורי הצלחה, מנסים לאתר את נקודת החוזק שלהם.

רוביק דנילוביץ: יש ביניהם זמרים וזמרות נהדרים, פתאום רגע לפני שיעשו איזה טעות אתה מעצים אותם ויש פה סיפורים באמת באמת נפלאים.

רוביק דנילוביץ: אז יש שיתופי פעולה עם כולם, עלם פעילים אצלנו בעיר העתיקה.

עליזה לביא: כן, גם בעיר העתיקה יש לנו לא מעט תלונות.

רוביק דנילוביץ: אז זהו, זה אולי כדאי שבני ידבר, כי היו כמה מבצעים של המשטרה.

עליזה לביא: ואז בעצם דיברנו איתך גם.

יהודה גליק: שם היו סיפורים בתקשורת על דירות, לא על זנות רחוב.

רוביק דנילוביץ: מכונים.

בני מגרלשוילי: בגדול גם הרשות יחד עם המשטרה אנחנו משקיעים משאבים לא מעטים בהתמודדות עם התופעה הזאת בתחום המניעה והאכיפה.

בני מגרלשוילי: אכן אלה שני המוקדים, שכונה ג', בזמנו זה היה ברחוב רוטנברג, עכשיו מדברים על רחוב שרעבי, ובעיר העתיקה.

בני מגרלשוילי: הפעילות ברחוב היא לא כל כך רחבה, עם זאת היא קיימת.

בני מגרלשוילי: הצד האכיפתי מאוד מורכב, מאוד מאתגר, יש שם המשאבים המשמעותיים שצריך להשקיע לאורך זמן ולא ככה - - - קיימנו לא מעט מבצעים בנושא הזה בשיתוף תחנת באר שבע, אגפי העירייה הרלוונטיים, בתחום תכנון ובנייה, בתחום רישוי עסקים וכמובן בתחום איכות הסביבה, שזה תחום העיסוק של אגף הפיקוח.

בני מגרלשוילי: פעילות האכיפה עוזרת בנקודות זמן קצרות.

בני מגרלשוילי: לאורך זמן זה מאוד מאוד מורכב ובעייתי וחלק מהבעיה זה בחקיקה ובענישה עצמה, שלמעשה החוקים הקיימים הם בעיקר בזנות, בשידול, בסחר ולאו דווקא בצרכנים ולמעשה לדעתי אם העניין הזה יקבל תשומת לב רבה יותר בחקיקה, להיפך, לבוא דווקא לאותם הצרכנים, לא יהיו תופעות כאלה, או לא יהיו בהיקפים כאלה.

בני מגרלשוילי: צריך לדעת גם לטפל בתופעה הזאת, למעשה הצרכנים עצמם הם אלה שבסופו של דבר גם מפתחים את השוק, ככל שיהיו צרכנים יהיו יותר זונות.

בני מגרלשוילי: בתחום האכיפתי למעשה בהיבטים העירוניים אנחנו עושים לא מעט פעולות, עם זאת החוקים הרלוונטיים לצורך העניין בתחום תכנון ובנייה ובתחום רישוי עסקים וסביבה לא תמיד מאפשרים לנו לעשות את האכיפה ליותר משמעותית, כי בסופו של דבר גם מבחינת איסוף הראיות וגם מבחינת הגשת כתבי תביעה ועד שהם נידונים בבית משפט זה תהליך מאוד מאוד ארוך ומאוד מאוד מורכב, אם כי זה נמצא תמיד על סדר עדיפות טיפול גם של תחנת באר שבע וגם של הרשות, וכפי שאמרתי, התופעות הן קיימות, אמנם בשני מוקדים שהם מאוד מאוד - - -

עליזה לביא: שזה מה, העיר העתיקה ושכונה ג'?

בני מגרלשוילי: כן.

בני מגרלשוילי: זנות בתוך דירות או מכונים, יש מעט מכונים, בתוך דירות הם מחליפים כל הזמן לדירות חדשות וגם בהקשר הזה צריך השקעה לא מעטה, במיוחד מצד משטרת ישראל, באיתור, חדירה, מודיעין וכמובן - - -

עליזה לביא: מה מידת שיתוף הפעולה שלך עם המשטרה?

בני מגרלשוילי: מעולה.

בני מגרלשוילי: יש לנו יחידה משותפת, יחידת שיטור עירוני למעשה - - -

יהודה גליק: המשטרה, היא מוגבלת מבחינת הפעילות.

יהודה גליק: מבחינת איתור מידע, היא יכולה לתת לך את כל המידע, אבל מבחינת הפעילות כל עוד רוב הפעילות היא חוקית אין לה הרבה מה לעשות.

עליזה לביא: כן, אבל כשתושבים מתקשרים אנחנו שומעים - - -

בני מגרלשוילי: עצם העיסוק בזנות זה לא עבירה על החוק, כמו שאתם יודעים.

קריאה: כן, אבל ההפעלה של המכונים והדירות בצורה ממוסדת היא אסורה.

קריאה: אבל הרבה פעמים לוקחים את הנשים לחקור כדי להגיע למפעילים של הדירות והחקירה הרבה פעמים נעשית, אם זה לא נכון ולא מקבלים את התדרוך הנכון, אז זה גם יכול להיות - - -

עליזה לביא: כשתושב מתקשר הרי הוא מספק לכם את המידע לרוב, משום שאם זה בדלת ממול או אם זה במקלט ליד, אז איך - - - אני מקבלת פה, הפניות שאצלנו הצטברו זה עד שעונים ואם כבר עונים אז שולחים בין העירייה למשטרה ובסופו של דבר מענה לא מקבלים.

עליזה לביא: אז השאלה, על הרקע הזה - - -

בני מגרלשוילי: אני לא מכיר את הפניות ללא מענה, אבל אני כן אתאר את התהליך.

בני מגרלשוילי: כל פנייה שמתקבלת, לצורך העניין, אם זה במוקד העירוני או בלשכת מנהל האגף או בלשכת ראש העיר, מנכ"לית העירייה או היועץ המשפטי, פנייה כזאת מועברת לאגפים הרלוונטיים, גם אגף הפיקוח, התלונה הזאת מועברת באופן מוסדר למפקד תחנת באר שבע, לקצין המודיעין של תחנת באר שבע ולמעשה התלונה הזאת היא תלונה שנעשית על ידם.

בני מגרלשוילי: נעשית פעילות בקרה על התלונה עצמה, אנחנו מקבלים עדכונים, כך שהממשק הזה הוא ממשק שעובד מצוין.

בני מגרלשוילי: זאת אומרת אין מצב שתושב שיוצר קשר ובסופו של דבר התלונה הזאת היא תלונה שמושלכת לפח, אני אגיד בצורה הכי גסה.

עליזה לביא: כלומר אם אני שומעת אותך אתה אומר לי חסר לי חוק, אין לי חוק, אני מחכה לחוק.

בני מגרלשוילי: באופן חד משמעי החוק וכמובן המשאבים שצריך להשקיע, אבל בעיקר זה החוק.

בני מגרלשוילי: לצורך העניין מי שרוצה לצרוך זנות והוא יבין שככל שהוא יעשה את זה קיים סיכוי גדול מאוד שהוא ייתפס ויוגש נגדו כתב אישום, הוא יחשוב פעמיים אם הוא רוצה לעשות את ה - - -

רוביק דנילוביץ: זה יכול לצמצם בצורה דרמטית.

בני מגרלשוילי: זה יכול לצמצם בצורה מאוד משמעותית.

יהודה גליק: אנחנו יודעים את זה, מנסים את זה, מושכים לנו את הזמן.

יהודה גליק: הבטיחו לנו בתאריך הזה והתאריך הזה.

רוביק דנילוביץ: גם בנושאים אחרים מושכים את הזמן.

עליזה לביא: גם לנו יש נושאים אחרים.

רוביק דנילוביץ: עוד נחשוד שיש לנו מדינה בירוקרטית.

יהודה גליק: מדינה יהודית ובירוקרטית.

רוביק דנילוביץ: בדיוק, לתפארת מדינת ישראל.

עליזה לביא: אני חייבת לומר לכם שברגע שהחוק עבר בקריאה טרומית אנחנו יודעים מהשטח שיש פחות, פחות צרכנים, רוב הציבור הוא ציבור שומר חוק וברגע שיש הרתעה אנשים שומרי חוק.

רוביק דנילוביץ: הם מפחדים גם.

עליזה לביא: אנשים הם שומרי חוק ברובם.

עליזה לביא: מערכת החינוך, הגענו לכאן גם בעקבות פוסט שקיבלנו, כמו שאת יודעת, שנכתב על ידי תלמידי כיתה י"ב בתיכון העירוני ז' בבאר שבע פה והתלמידים התבקשו להשתתף בתשלום מסיבת סוף השנה כדי לממן את השתתפותן של חשפניות במסיבה.

עליזה לביא: אנחנו ביקשנו לבקר בבית הספר, לא סירבו, רק הבנו שהילדים נמצאים היום ביום של בחינה, אבל הייתי רוצה ללמוד גם על מה אתם עשיתם, מה אתם עושים, מה תעשו ואיך אנחנו מונעים פוסטים מהסוג הזה או בכלל.

זהבה הראל: קודם כל אני רוצה לומר, לפני שאני מתייחסת לאירוע הזה, כי זה דווקא אירוע שאנחנו גאים בו ואני אומר לה, אנחנו בתפיסת העולם שלנו במערכת החינוך אנחנו אומרים שאנחנו צריכים להדליק את האור ולא לגרש את החושך.

זהבה הראל: ככל שנעשה יותר פעילות חינוכית מקיפה, תוך עבודה משותפת בין אגף הרווחה ובין הגופים השונים שעובדים בעיר, הרבה פחות יגיעו לקצה.

זהבה הראל: אם בעיר באר שבע אנחנו ב-0.7% נשירה זה משהו שמערכת החינוך והעיר גאים בו, כי בסוף כשהן והם בתוך בית ספר והם מקבלים את מלוא תשומת הלב בכל ההיבטים אז אני מניחה שהסיכוי שהם יגיעו למקומות היותר נמוכים הם סיכויים פחות גדולים.

זהבה הראל: נגיד את זה כך.

זהבה הראל: ראש העיר קודם דיבר על תפיסה נוספת שאנחנו עובדים איתה, תפיסה של מצוינות, תפיסה שאנחנו מבצעים אותה באמצעות מרכזי המצוינות, שבעצם אנחנו אומרים שלכל ילד ולכל ילדה יש ניצוץ, אתה צריך לראות מה הניצוץ שלו, מה נקודת החוזק שלו, לזהות אותה בגיל צעיר, לתת לו את המענה בתחום שלו והתחום לא חייב להיות רק מדעים ומתמטיקה, אלא זה יכול להיות מחול ויכול להיות משחק ויכול להיות אמנות ואם אתה מצליח לתת לילד או ילדה את הביטוי, לאפשר לו לבטא את הדברים החזקים שבו, זה משפיע.

זהבה הראל: חוויות ההצלחה שלו מן הסתם משפיעות גם על התחומים האחרים.

זהבה הראל: כי מתי ילד הולך לקצה?

זהבה הראל: הוא הולך לקצה כשהוא לא מקבל ביטוי, כשהוא נפגע, כשהוא - - - ויש פה אנשי מקצוע - - -

עליזה לביא: או כשחסר כסף בבית.

זהבה הראל: כמובן, ולכן אמרתי שהרצף הוא לא רק מה שאתי ציינה כרצף טיפולים כשהם מגיעים לקצה, אנחנו מנסים לעשות את הרצף כרצף מניעתי, לזהות את הילדים שיש להם בעיה כלכלית, לתת מלגות במקומות שצריך, לאפשר לצוותי החינוך לפנות אלינו בכל סוגיה שיש ככל שאנחנו יכולים, יש פה 40,000 תלמידים בתוך מערכת החינוך, אבל זו תפיסת עולם, אלה העוגנים שלנו, עם אמונה מאוד מאוד גדולה.

זהבה הראל: הדבר הזה מלמעלה, מרמת ראש העיר כלפי מטה ואני חשה את זה בעבודה היומיומית שאנחנו עושים.

עליזה לביא: יש מסגרת בית ספרית או שיעור שמדברים על הדברים, חינוך למיניות?

עליזה לביא: על - - -

זהבה הראל: ודאי וודאי, זה חלק מ - - -

עליזה לביא: לא, את אומרת 'ודאי וודאי', כי התשובות ממשרד החינוך הן לא ודאי ודאי לצערי, אז אני אשמח לשמוע מה קורה פה בעיר.

זהבה הראל: אז אני אומרת קודם כל כן, מעבר לתכניות של משרד החינוך ובשיתוף פעולה עם כל הגורמים, מנהלת המחלקה מובילה תכנית שנקרא שבוע המיניות שאנחנו מפעילים במערכת החינוך.

זהבה הראל: רחל תיכף תתייחס לזה, כשבעצם אנחנו יצרנו שולחן עגול יחד עם כל הגופים שפועלים בעיר, יחד עם משרד החינוך, ובנוסף לתכניות הרגילות שפועלות אנחנו הוספנו את התוספת שלנו כעיר.

זהבה הראל: כפי שאתם יודעים, במסיבות סיום יש את החלק הטקסי שכולנו מגיעים אליו ויש אחר כך את מסיבת הסיום שהחבר'ה הולכים, שגם היא צריכה להיות מפוקחת, הן על ידי בית הספר והן על ידי הנהגת ההורים.

זהבה הראל: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא עם הנהגת ההורים.

זהבה הראל: האירוע הזה שאת מדברת עליו, אנחנו בדקנו אותו, אכן הייתה תלונה, אכן בהתארגנות לקראת המסיבה היה ילד שהציע שיזמינו חשפניות למסיבה.

זהבה הראל: ברגע שמנהלת בית הספר ידעה היו שיעורי חינוך בכיתות השונות סביב הדבר הזה וכמובן התשובה שהילד הזה קיבל הייתה - - -

עליזה לביא: לא בבית ספרנו.

זהבה הראל: ממש.

זהבה הראל: אז דווקא אני שמחה שהייתה יוזמה ואני שמחה שהפעולה שנעשתה סביב היוזמה הייתה פעולה חינוכית, למה לא.

זהבה הראל: לא רק 'אסור לעשות את זה', אלא מה המשמעות כשאתה עושה דבר כזה, סביב הדבר הזה היו שיעורי חינוך בכל הכיתות ולא רק כיתות י"ב, אלא בכלל.

זהבה הראל: כל אירוע כזה אנחנו מנצלים אותו, תמיד ביחד עם משרד החינוך, מנצלים אותו כדי לעשות פעילות הסברה, מעבר להסברה השגרתית שהיא חלק מהתכנית.

זהבה הראל: מן הסתם במערכת החינוך אנחנו לא מדברים על מניעת תופעות של זנות, אלא אנחנו מדברים, עוד פעם, בהיבטים החיוביים של דימוי הגוף ותזונה נכונה ואיך אנחנו מתלבשות ומה זה אופנתי וכו' וכו'.

זהבה הראל: שוב, זה נעשה על ידי משרד החינוך ונעשה גם על ידי הגופים השונים שאיתם אנחנו עובדים.

רחל פלג: בכמה השנים האחרונות, ביוזמת תלמידים שבאו ואמרו 'אנחנו רוצים לדעת קצת יותר על מיניות', 'אנחנו רוצים לדעת מה זה מיניות', בני נוער רבים שאכפת להם באו ואמרו 'לא מספיק מדברים איתנו על זה', אז באמת פיתחנו תכנית רחבה מאוד בכל התיכונים, הם עבדו ביחד, כלומר בנינו שולחן עגול עם משרד החינוך, עם שפ"י, עם הארגונים השונים שנותנים סיוע לעניין המגדרי והמיניות, עם מחלקת הרווחה.

רחל פלג: אנחנו בונים תכנית מאוד רחבה שנקראת 'מיניות בריאה' שהתלמידים מקבלים סדנאות והרצאות, חשיפה לארגונים שנותנים סיוע.

עליזה לביא: ומה זה, זה שעות נוספות?

רחל פלג: זה במסגרת שעות החינוך שלהם, ימי שיא.

רחל פלג: היה לנו שבוע המיניות הבריאה, הגדרנו את זה בשבוע בנוסף לכל ההכנה.

רחל פלג: נעזרנו במנחים שונים, הכשרנו את המחנכים, עשינו איזה שהיא השתלמות למחנכים, שהם יעשו את זה בכיתות, נעזרנו בכוח מצוי כדי שיעשו את זה וזה מאוד מצליח, יש לזה הד מצוין, כלומר יש בזה צורך.

עליזה לביא: באיזה שעה זה, בשעה של מה, בשעה של כישורי חיים?

עליזה לביא: בשעת חברה?

רחל פלג: בשעות החינוך, בשבוע מרוכז, שבוע מסוים, שעות החינוך עם המחנכים, הרצאות שמתקיימות בבית הספר, סדנאות.

שחר קרן: מאיזה גיל הם מקבלים את זה?

רחל פלג: מכיתה ז' בצורה ספירלית, כלומר בכל שכבה בהתאם לגיל שלה.

עליזה לביא: ברמה הארצית אני יכולה להגיד לך, לצערי הרב, שאני שומעת את הדברים הללו, אבל אז כשאנחנו דוגמים בשטח מעט מאוד בתי ספר - - - אם אני שומעת כאן על יוזמה עירונית אז טוב, אני לא מכירה את זה ברמה הארצית.

זהבה הראל: רחל קצת רמזה לזה, יש תכנית שאני יודעת שאנחנו עכשיו באיזה שהוא פיילוט ארצי, לקחו דוגמה מאיתנו, ארצית - - -

עליזה לביא: כי הם מקבלים מאיתנו על הראש בוועדה, החל מהשר וממשיך באנשים שלו, אבל מה שאת אומרת לי עכשיו זה שבכל התיכונים בעיר באר שבע קודם כל יש שבוע מיניות - - -

יהודה גליק: מכיתה ז', היא אמרה.

עליזה לביא: כן, מחטיבות הביניים.

עליזה לביא: אני רק רוצה להבין את המסגרת, ברשותך.

רחל פלג: המוקד זה ט' ו-י'.

רוביק דנילוביץ: תוכן מותאם לשכבת גיל.

עליזה לביא: כן, רק אם אפשר, אני עדיין לא הבנתי מהי המסגרת, באיזה כיתה, מה זה?

עליזה לביא: שעה בשבוע, שעה במסגרת של - - -

יהודה גליק: שבוע מרוכז, היא אומרת.

עליזה לביא: מה זה שבוע מרוכז?

עליזה לביא: נכנסים לכיתות?

רחל פלג: יש גם שבוע מרוכז, זה נקרא 'שבוע המיניות', זה בכל העיר, אנחנו עושים גם פעילויות עירוניות, בית ספריות, בתוך בתי הספר, אבל לקראת השבוע הזה יש הרבה מאוד הכנה של המחנכים עצמם שקיבלו הכשרה עם שיעורים שהמחנכים מעבירים.

רחל פלג: בנוסף לזה יש סדנאות והרצאות בתוך בתי הספר, כל בית ספר בהתאם, מתאמים את זה.

רחל פלג: בכל אופן בכל שנה התלמידים עוסקים בנושא.

זהבה הראל: מה שחשוב להגיד, רחל רמזה לזה, שהיוזמה באה מהמנהיגות הצעירה, הבוגרים של מועצת התלמידים העירונית, הם הגיעו אלינו והם אמרו 'הנה אנחנו יוצאים, יש דברים שאנחנו מקבלים ויש דברים שאנחנו לא מקבלים והיינו רוצים שהמערכת תקבל יותר'.

זהבה הראל: הפגשנו אותם עם אנשי משרד החינוך, שיכירו קודם כל את התכניות הקיימות ואחר כך, על הבסיס של ההיכרות עם התכניות הקיימות, הם יזמו תכנית נוספת.

זהבה הראל: כל התכנית נבנתה ביחד עם בני הנוער, בעיניי זו נקודת החוזק.

רחל פלג: הם מובילים את זה - - - גם עכשיו עם עתודאים, חלקם עתודאים והם מובילים ביחד איתנו את התכנית.

עליזה לביא: אני קודם כל מאוד שמחה לשמוע, אדוני ראש העיר.

עליזה לביא: לפני שנתיים הייתי בסיור בהדסים, בתיכון שם, ביום אחר לגמרי ובאמת אחרי שסיימנו, זה היה נושא אחר לגמרי, בכלל הוזמנתי להרצאה אחרת, התלמידים שם אמרו לי שמאז כיתה ז', שיש את השעה-שעתיים שהם מקבלים, המערכת לא נותנת מענה ולא מדברת.

עליזה לביא: זה עלה באמת שם מהתלמידים, אנחנו חייבים להבין שאנחנו חיים במציאות שונה, הכול היום זמין - - -

רוביק דנילוביץ: הם במיוחד מבינים שהם מבולבלים.

רוביק דנילוביץ: בגיל מבוגר יותר, הכיתות הבוגרות יותר, המידע, האינטרנט, הפתיחות, לדעתי הם לבד מבינים שמשהו פה לא בסדר.

רחל פלג: המטרה שלנו זה לארגן להם את הידע ולעשות את זה מוכוון יותר, שכשהם יצרכו את הידע זה יהיה בצורה יותר מושכלת.

רחל פלג: זה פרוץ וזה שזה פרוץ והם רואים את זה והם מכירים ויודעים זה לא אומר שהם באמת יודעים את האמת ומה זה מיניות בריאה ואיך מחנכים למגדר או לזוגיות או לאהבה.

יהודה גליק: השאלה באמת למה אני מופתע מבחינת הטרמינולוגיה, אני הייתי מעדיף שזה ייקרא שבוע זוגיות ומיניות היא חלק משמעותי מאוד מתוך הזוגיות, כי המיניות זה - - -

רחל פלג: תקרא לזה איך שאתה רוצה, זה - - -

יהודה גליק: לא, זה משמעותי מאוד.

יהודה גליק: לדעתי זה משמעותי מאוד, אם הדגש - - - שבוע של זוגיות בריאה לדעתי זו טרמינולוגיה שיכולה להיות - - -

קריאה: אבל מיניות לא מגיעה ל - - -

יהודה גליק: אם רוצים לעודד שמיניות תהיה - - -

אתי כהן: אבל אנחנו רוצים להתמודד עם המציאות ולא לטאטא מתחת לשטיח דברים קיימים.

יהודה גליק: להיפך, כשאני מדבר על זוגיות, זוגיות זה לא רק נישואין, אני מדבר על זוגיות, אבל כן הייתי רוצה שמיניות תהיה חלק מעולם של זוגיות ולא תהיה משהו - - - לדעתי זו צריכה להיות ההכוונה.

מוסי רז: השאלה מה זה זוגיות ומה זה מיניות.

יסמין סקס: יש המלצות של הוועדה, אם יש המלצות של הוועדה, מה הם הצעדים שעיר צריכה לעשות כדי או להקטין את התופעה, להילחם בה בצורה הכי טובה, האם יש משהו נוסף שאפשר לעשות, כי בסך הכול, לפי מה שאני שומעת ורואה ואני מכירה כמובן את הפרויקט של 'בשבילך', יש עוד משהו שכדאי לאמץ אותו?

יסמין סקס: עוד היבט שאולי לא ראו פה ושכדאי להתייחס אליו?

עליזה לביא: כן.

עליזה לביא: אני אחזור, אני רק רוצה לומר שאני מאוד נפעמת מהתיאור שנתת, משום שאנחנו לא מכירים אותו, כמו שאמרתי, ברמה הארצית.

עליזה לביא: ברמה הארצית התגובות שאנחנו מקבלות הן שלרוב נשענים על היועצות, לא על המחנכות.

עליזה לביא: מה שאני מבינה כאן זה שההשתלמות נעשית למחנכים, למחנכות, שזאת הבנה מאוד מעמיקה של הדרך להעברת הידע ואיך מעבירים.

עליזה לביא: במשבר האחרון שהיה, בעקבות, תצחק עליי עכשיו, הזמר אייל גולן ואביו, חוק אייל גולן שניסינו בזמנו להעביר, כשביקשנו ממערכת החינוך לטפל בנושא אמרו לנו 'אנחנו מטפלים, מטפלים, מטפלים', אבל אז הבנו שהמורים עצמם נבוכים להיכנס לכיתות ולדבר על הנושא הזה.

עליזה לביא: אנחנו פה בפער מאוד גדול מול משרד החינוך.

עליזה לביא: משרד החינוך עדיין ממשיך להשליך את האחריות על היועצות, עוד נושא, והתשובה שאנחנו מקבלים זה שזה במסגרת כישורי חיים, שזאת שעה שהיא עלומה.

עליזה לביא: בבדיקות שאני עושה, תוך כדי הוועדה וגם בכלל, אני לא מכירה הורים שהילדים שלהם עברו איזה שהיא סדנא, הכשרה.

עליזה לביא: אני לא יודעת, אני לא מכירה את העיר באר שבע, אני צריכה עוד ללמוד, מה שאני רוצה לבקש, אדוני ראש העיר, שבדיון הבא שאנחנו נעשה בכנסת אנחנו נזמין את הנציגים שלכם - - -

רוביק דנילוביץ: בהחלט.

רוביק דנילוביץ: בהחלט.

זהבה הראל: בשמחה גדולה.

עליזה לביא: מול משרד החינוך.

עליזה לביא: אני רוצה, אריאלה, שאנחנו נקיים דיון בנושא הזה עם משרד החינוך, יכול להיות שאפילו נשקול לעשות את זה יחד עם ועדת החינוך במשותף.

זהבה הראל: בשמחה רבה.

רחל פלג: דרך אגב, התכנית בנויה יחד עם יועצת בכירה של משרד החינוך, אנחנו גייסנו גם אותם, אנחנו באמת הצלחנו לגייס את כל הגורמים, את משרד החינוך, את הרווחה, אנחנו יושבות עם המנהלת של המחלקה לשירותים קהילתיים ואת כל הגורמים של פיתוח העיר וכולנו ביחד - - - הפעילות הזאת.

רחל פלג: אנחנו נלך ונפתח אותה יותר ויותר.

רחל פלג: תוך כדי זה שאתם מדברים אני חושבת איך אנחנו מכניסים גם את המודעות לקטע של הזנות והחשפנות וכל הדברים האלה, איך באמת מביאים את זה לבית ספר, צריך לחשוב, אנשים מקצועיים צריכים לחשוב על זה, איך כן חושפים אותם גם לעניין הזה, למעורבות החברתית, לאכפתיות, לראות את הדברים בתוך ה - - -

עליזה לביא: את מכירה את עמותת 'תודעה'?

רחל פלג: לא.

עליזה לביא: אז אולי נעשה לכם היכרות, הם עובדים בתוך תיכונים, בתוך בתי הספר.

עליזה לביא: יש להם תכנית מצוינת, כולל הצגות, כולל הרבה מאוד עזרים חינוכיים.

עליזה לביא: הם עובדים בעיקר על המניעה בקרב תיכוניים.

רחל פלג: אנחנו נשמח.

עליזה לביא: מכאן לגבי השאלה שלך, אנחנו, לצערי הרב, נתקלים בהרבה מאוד דלתות חסומות, גם במשרד החינוך וגם מול ראשי ערים, חלק גדול מהעבודה שלנו זה לעורר מודעות ולשתף פעולה.

עליזה לביא: אין דרך אחרת חוץ משיתופי פעולה.

עליזה לביא: במקומות שיש ראשי ערים שהדלת פתוחה ויש שיתופי פעולה אנחנו רואים את הפירות, במקומות שאין, כמו שרמזתי בתחילת דבריי, יש זליגה של זנות מתל אביב.

עליזה לביא: יש לי הרבה ביקורת על ראש עיריית תל אביב במובנים מסוימים ובמובנים אחרים הוא עושה עבודה נהדרת במקום הזה, אבל אז אנחנו רואים את הזליגה, אם דרום תל אביב היום מטופלת, אז אנחנו רואים את זה לכיוון אזור, כמו שאמרתי, ראשון ופתח תקווה.

עליזה לביא: אני לצערי הרב עדיין לא ברמה של שיתוף פעולה עם ראשי הערים הללו ואני יכולה לספר לכם ואנחנו יודעים על מה שקורה בצומת ביל"ו, שראשי ערים רבים אומרים, 'זה לא שלי, זה לא שלי, זה לא שלי', או כל מיני.

עליזה לביא: במקביל, נוסיף לזה את הטכנולוגיה.

עליזה לביא: אם אנחנו ידענו לזהות רחובות מסוימים על פי פה ילדים, פה נשים, פה מבוגרים, היום זה כאן, הזנות בכף היד.

עליזה לביא: היא כאן.

עליזה לביא: אנחנו נמצאים בעידן שבו לגשת לתוך קבוצות סגורות, הידע הזה קשה לנו מאוד, זה לא רק דיבורים - - -

רוביק דנילוביץ: הם גם הפכו להיות יותר מתוחכמים, זה בדיוק הסיפור.

רוביק דנילוביץ: כולם הפכו להיות יותר מתוחכמים.

מוסי רז: אבל אני לא חושב שזה עונה על השאלה של יסמין, היא שאלה מה הם כעירייה יכולים לעשות מעבר למה שהם עושים.

מוסי רז: הציגו לנו פה דברים, מאוד יפים בעיניי, השאלה אם יש לנו הצעה למשהו נוסף שהם יכולים לעשות.

יהודה גליק: מה שראינו בתל אביב - - -

מוסי רז: אני לא יודע, אני קטונתי, אבל אולי לך, אולי למישהו אחר בוועדה.

יהודה גליק: ראינו את הפרויקט הזה של התופרות.

עליזה לביא: 'הופכות את היוצרות'.

יסמין סקס: 'הופכות את היוצרות', אני מכירה את 'הופכות את היוצרות', הן גם ביקרו פה בבאר שבע ועשינו ערב מדהים איתם.

יסמין סקס: אני בקשר מצוין איתם והן גם מאוד רוצות לחשוב על לפתוח בבאר שבע ואמרתי ש - - -

יהודה גליק: על איזה שהיא יזמות, זאת אומרת לתת להם העצמה נשית שלהם.

יסמין סקס: זה לא העצמה, זה פרנסה.

יהודה גליק: זו העצמה שמובילה לפרנסה, נכון.

יסמין סקס: הן ממש מתפרנסות מזה.

עליזה לביא: זו ממש פרנסה.

עליזה לביא: אני חיברתי אותן בסיור שעשינו עם הוועדה לביטוח הלאומי, הן עומדות לפתוח סניף נוסף בחיפה.

יסמין סקס: הן נורא רוצות בדרום.

רוביק דנילוביץ: אני חושבת שהמסר שיוצא מפה מאיתנו, אין התכחשות, יש התמודדות.

רוביק דנילוביץ: אנחנו מתמודדים, הכלים לפעמים - - - יש הרבה דברים שהם לא ברורים, של מי הסמכות?

רוביק דנילוביץ: המשטרה לא כפופה אליי, אבל יש שיתופי פעולה, יש, אתה עושה כל מיני מעקפים כאלה ואחרים, אתה מביא כל מיני תכניות ואתה מנסה למנוע, עושים, זאת אומרת אנחנו כל הזמן לא בהתגוננות אלא ביוזמה, במסגרת היכולות שלנו.

רוביק דנילוביץ: תמיד אפשר לעשות יותר, זה גם בסדר, השאלה איזה הקצאה של משאבים המדינה מקצה לזה, עד כמה זה בסדר יומה של מדינת ישראל, כמו בהרבה מאוד תחומים אחרים, במה משקיעים יותר, במה משקיעים פחות.

רוביק דנילוביץ: יש עוד המון אתגרים.

רוביק דנילוביץ: זו סוגיה אחת, קשה מאוד, יש עוד הרבה סוגיות.

רוביק דנילוביץ: בני נוער היום שפורקים עול בהרבה מאוד - - - דיברנו רק על מסיבות סיום, פה זה היה נושא של חשפנית, אבל איפה נושא של אלכוהול, זה נורא מה שקורה שם.

רוביק דנילוביץ: נורא, זה אסון.

רוביק דנילוביץ: במסיבת סיום הם כבר לא קטינים.

עליזה לביא: סם אונס.

רוביק דנילוביץ: הדברים האלה, זה נורא, איך מתמודדים עם זה?

רוביק דנילוביץ: בקטע המניעתי, החינוכי, האכיפתי?

רוביק דנילוביץ: אלה סוגיות מאוד מורכבות.

יהודה גליק: חד משמעית כל דבר מניעתי חוסך לנו פי עשר מתופעות.

מוסי רז: אם אתה מצליח למנוע.

רוביק דנילוביץ: חד משמעית.

רוביק דנילוביץ: ודבר אחרון, ברשותכם, האחריות ההורית.

רוביק דנילוביץ: בסופו של דבר ההורים, שקרה משהו, אני חושב, בעשור וחצי, שני העשורים האחרונים, להורים קצת קשה להתעמת עם הילדים, הם לא רוצים להתעמת ולפעול מול הילדים שלהם.

יהודה גליק: הם צריכים להתעמת עם הסמרטפון.

רוביק דנילוביץ: האחריות ההורית, הסמכות ההורית נפגעה קשות והרבה תופעות נולדו בעקבות זה, לצערנו.

עליזה לביא: גם נפגעה וגם - - -

זהבה הראל: בגלל הדבר הזה שנאמר כעת אנחנו הגענו למסקנה שאנחנו עובדים, אמרתי קודם, מאוד עם הנהגת הורים, אבל עכשיו אנחנו רוצים את בית הספר להורים והנהגת ההורים לשתף, להכניס אותם לשולחן העגול כדי להרחיב את היריעה של ה - - -

רחל פלג: אנחנו עכשיו מרחיבים את התכנית גם לתחום של ההורים.

עליזה לביא: יש כאן בית ספר להורים?

זהבה הראל: יש כאן בית ספר להורים מאוד מצליח, מאוד מאוד מצליח.

קריאה: זהבה, מהניסיון שלכם איזה הורים מגיעים?

קריאה: מגיעים הורים מהשכבה ה - - -

זהבה הראל: תלוי.

זהבה הראל: גם וגם.

קריאה: הלוואי, אם אני טועה.

קריאה: הרבה פעמים בית הספר מגיע לתוך המסגרת עצמה וככה מגייס אותם.

יהודה גליק: אבל בית ספר להורים זו התמודדות בדרך כלל עם סוגיות חינוכיות.

יהודה גליק: בתי ספר להורים מתמודדים בדרך כלל עם סוגיות חינוכיות.

זהבה הראל: בית ספר להורים הוא חלק ממערכת החינוך שלנו, הוא בעצם מלווה את התכניות החינוכיות שלנו, מגן הילדים עד י"ב.

זהבה הראל: הוא לא בא עם תכנית סדורה וזאת התכנית אלא בהתאם לצרכים שעולים במערכת החינוך ובאמת עכשיו אנחנו, בהחלטה לפני הפגישה הזאת, אמרנו שבית ספר להורים הוא מאוד משמעותי שהוא יהיה חלק מתוך התכנית שלנו, כי הורים - - -

רוביק דנילוביץ: אין איזה שהיא יד מכוונת במדינת ישראל בכל מה שקשור לחינוך.

רוביק דנילוביץ: בא שר, שרה, יש להם אג'נדה שלהם, אין איזה רצף.

רוביק דנילוביץ: עכשיו, זה לא צריך להיות קשור מי בקואליציה או מי באופוזיציה, זה בכלל לא קשור.

רוביק דנילוביץ: יש דברים, שהנה אנחנו כולנו ביחד חושבים אותו דבר.

רוביק דנילוביץ: אז אם הדברים האלה, שברורים לכולנו, למה לא מטמיעים אותם ושמים דגש?

רוביק דנילוביץ: וזה מגיע, איך אומרים?

רוביק דנילוביץ: שלא תשאלי את השאלה המאוד נכונה שלך, 'בגן הילדים הזה או בבית הספר היסודי הזה לא דיברו על זה בכלל'.

רוביק דנילוביץ: למה לא יהיה חובה שכל תלמידי כיתה ז' וכל תלמידות כיתה ז' נחשפים לדבר כזה וכזה.

רוביק דנילוביץ: הם מקבלים כך וכך שעות במערכת הלימוד שלהם.

רוביק דנילוביץ: אין את זה.

רוביק דנילוביץ: אם יש מנהלת או מערכת, לפעמים, אגב, צריך להגיד מילה טובה למנהלות, אם הן יותר אסרטיביות, הן יותר חיות את זה, אז הן יוזמות יותר, אבל זה משהו שאין הכוונה מלמעלה.

רוביק דנילוביץ: זה קורה בהרבה דברים, אגב.

רוביק דנילוביץ: המשרד הוא כזה לפעמים די אדיש לדברים.

רוביק דנילוביץ: לא שהוא לא רוצה, בטח שהוא רוצה, אבל הוא לא כל כך מעורב, הוא לא כל כך מנחה, הוא לא נותן את התקציבים והמשאבים וצובע אותם ואומר 'הנה, שכבת הגיל הזאת תקבל כך וכך שעות, אלה המרצים, אלה המנחים והמנחות, בואו תשתמשו בזה'.

רוביק דנילוביץ: איפה הפיקוח?

רוביק דנילוביץ: אני רוצה לראות שהמפקח או המפקחת עוברים בית ספר בית ספר, 'הילדים האלה קיבלו את החינוך הזה?'.

רוביק דנילוביץ: זה, לצערנו, לא קיים.

עליזה לביא: נכון, אתה צודק.

עליזה לביא: אנחנו בדין ודברים עם גם מול שר החינוך, זה לא כל כך מעניין אותו, זה לא על סדר היום שלו, הצוותים שלו הם צוותים מצוינים שמגיעים לדיונים, אבל זה לא - - - אז נכון, אנחנו במאבק מול המשרד.

עליזה לביא: ולכן, יסמין, לגבי השאלה שלך, קודם כל אני מאמינה בשיתופי פעולה עם יוזמות מקומיות וארגוני השטח.

עליזה לביא: קודם כל צריך להקשיב לארגוני השטח, הם פועלים ואנחנו עובדים איתם ביחד.

עליזה לביא: גם אם המרפאה הניידת תגיע לפה, והיא תגיע לפה כי עבדנו על זה מאוד מאוד קשה, אבל אם לא יהיה שיתוף פעולה של המשטרה ושלכם לומר איפה נמצאות ואיך, לאן ללכת - - -

יסמין סקס: נראה לי שבבאר שבע יש לך את שיתוף הפעולה כמו שלא תמצאי באף מקום.

עליזה לביא: כן, אבל שאלת אותי אם יש package, יש package, יש המלצות.

עליזה לביא: אני שומעת פה על השבוע הזה, אני רוצה גם לרדת לרזולוציות של אוקיי, אז אם אנחנו מדברים על חשפניות או על מועדונים או על סם אונס, כלומר לבוא ולהזהיר, לבוא ולתת את המידע, את ההשתלמויות.

עליזה לביא: אין משהו אחר.

עליזה לביא: יש כללי עשה ולא תעשה, יש המלצות ויש תקציבים גם, שצריך לבוא ולראות איך מחלקים אותם ואיך מעצימים אותם.

עליזה לביא: אז כשהייתה לי הזכות, כשמאיר כהן היה שר הרווחה והוא הבין שצריך להקים את בית הל"ב בתל אביב, והבית נותן היום מענה, אבל הוא היחידי בארץ, ועכשיו אנחנו עם 13 המרכזים שנפתחים בערים השונות ואני אומרת לך שיש ערים שלא רצו לפתוח, לצערי.

עליזה לביא: אנחנו שמענו בסקירה בוועדה שהיו ראשי ערים שלא רצו לקחת את המנדט הזה, או את התקציב הזה, כל אחד משיקוליו הוא.

עליזה לביא: נכון, יש כמה תכניות, יש גם עלם, היום ויצ"ו נכנסו, יש מקומות עם יוזמות עירוניות, כמו בכמה ערים ששמעתי, 'תנו לנו למצות את התהליך שאנחנו התחלנו, לפני שאנחנו קופצים על עוד עגלה'.

עליזה לביא: לא תמיד אני יכולה להתערב בהחלטות של ראשי ערים, אין לי פה איזה מודל אחד, ולכן באמת גם הסיורים והחברים, אנחנו באים ללמוד מקרוב ולראות איך אנחנו יכולים לתעל את זה, גם ברמה הארצית.

עליזה לביא: כן, אנחנו בתפר הזה שבין רווחה, חינוך, מודעות והרצף השיקומי.

עליזה לביא: לגבי הסחר בנשים.

עליזה לביא: זאת הייתה מכת מדינה ואני פה בחדר סגור אומרת שאם לא הייתה את ההשפעה האמריקנית של סנקציות כלכליות על מדינת ישראל אנחנו לא היינו ממגרים את הסחר.

עליזה לביא: אז יש חוק ואנחנו ממגרים, אבל לאחרונה אנחנו למדים על תופעות חדשות של סחר.

עליזה לביא: גם כאן, אם אתם יודעים, מכירים, שומעים, תארגנו ותעבירו לנו את המידע.

עליזה לביא: יש ניצול היום של מדינות שהורידו להם את הוויזה, מדינות שאנחנו יודעים הן יצואניות של נשים מכל מיני סיבות, לרוב נשים מוחלשות, והן מגיעות לכאן בכובעים כאלה ואחרות, מנצלות את אשרת התיירות ומגיעות לערים בפריפריה, גם כי המגורים יותר זולים.

עליזה לביא: גם כאן זה רק לשמוע ולהקשיב ולעבוד ביחד.

עליזה לביא: כאן יש לנו חוק.

עליזה לביא: לגבי העובדים, מספר העובדים שנמצאים, גם אם אפשר לקבל תמונה על כמה אנשים שעובדים גם בדירה - - -

רוביק דנילוביץ: קחי את כל החומר שהוועדה רוצה, בצורה מסודרת.

אתי כהן: כן, אנחנו הכנו את כל החומרים, יש לי גם את מספר העובדים.

אתי כהן: יש לנו מנהלת, יש לנו עו"ס, אם בית, מדריכות תעסוקתיות, מדריכות איתור וחמש מדריכות משמרות לתכנית שנקראת 'בשבילך'.

אתי כהן: אנחנו כן רואים שיש לנו צורך ביותר מדריכות, בגלל שפתחנו את ה-24/7, כל הנושא של השגחה, כל הנושא של להיות שם, כל הנושא של התערבות במקרי חירום, מצריך תגבור והעלינו את זה במשרד הרווחה מול המפקחת אפרת שרעבי כדי שהיא תעלה לנו את התקציב שקשור לנושא של מדריכות.

אתי כהן: כמו שאתם רואים, יש תגבור משמעותי.

עליזה לביא: במשרד הרווחה אני חייבת לציין את המנכ"ל אביגדור קפלן שמהרגע שהוא התיישב על הכיסא, ביקשתי ממנו להקים ועדה מיוחדת לנושא והוא הקים אותה ובאמת ההשלכות, אנחנו בהחלט רואים.

עליזה לביא: רק חסר לי הקשר שבין החינוך לרווחה.

עליזה לביא: היה ומנהלת או מורה מזהה ילד או ילדה על הרצף, אז איך זה קורה?

זהבה הראל: אז קודם כל מעבר למסגרות קבועות שיש לנו, כמו ועדות חינוך ורווחה וועדות החלטה, מסגרות שהן חלק מההתנהלות הקבועה שלנו, לגבי כל אירוע שמתרחש, אנחנו כולנו מקימים שולחן עגול של כל אנשי המקצוע כדי לראות לא רק מה עושים נקודתית, אלא איך אנחנו מלווים את האירוע כשגם פה, כן, אנחנו כל הזמן מתבוננים בזה מחדש ובודקים איך אנחנו יכולים לעשות טוב יותר.

זהבה הראל: דרך אגב, זאת שיטת העבודה שלנו, אנחנו לא מקדשים מסגרות פעולה, אלא אנחנו פועלים, בודקים, מסתכלים, מתקנים, משפרים והולכים האלה, אבל אנחנו עובדים ממש ביחד.

רחל פלג: אני רוצה להוסיף, אנחנו מקיימים הרבה ועדות, גם מקצועיות, לתלמידים שמתעוררת איזה שהיא בעיה וכו'.

רחל פלג: תמיד סביב שולחן הוועדה, שמגיע התלמיד, או במקרה, יש לנו גם ועדות עליונות, שמגיעים כל הגופים, משרד החינוך, הרווחה, השירות הפסיכולוגי, יושבים ודנים, גם נותנים עזרה למנהל.

רחל פלג: יש לכל מנהל, הוא יודע מתי הוא מגיע, הוא יכול להעלות מקרים - - - ואז זה במסגרת סדר היום שלנו.

רחל פלג: כל הגופים נמצאים סביב השולחן ומעלים את המקרה, ואז כל אחד לוקח על עצמו מה תפקידו ואיך אנחנו ממשיכים הלאה, נותנים ייעוץ למנהלת, ליועצת, כל הגופים נכנסים מיד לתמונה, חוץ מאשר ועדות חינוך רווחה של מקרים של קצה שאנחנו עובדים גם עם מהשירות הפסיכולוגי והפסיכיאטרי שמעלים את המקרים, מביאים אותם עד לוועדות החלטה והוצאה מהבית אם צריך או למסגרות האחרות.

רחל פלג: וחוץ מזה אנחנו בקשר רציף כל הזמן, פקידת סעד, כל הזמן, כל מקרה הוא גם נדון יחד עם רווחה, אנחנו בודקים אם יש לו תיק ברווחה, אם אין אז 'תפתחו לו תיק' וכו'.

עליזה לביא: אתם רוצים לשאול משהו, יהודה, מוסי?

יהודה גליק: מעין, העוזר שלי.

מעין סמון: אני מעין, העוזר של יהודה גליק.

מעין סמון: ראש העיר דיבר קודם על הנושא של הורים שמחכים למדינה שתעזור להם או שמסירים מעליהם אחריות ומשפט לאחר מכן אמרת שהעיריות מחכות שהמדינה תעזור להם.

מעין סמון: מבחינתי יש פתרון מאוד פשוט לזה, המדינה לא צריכה לעשות הכול, היא גם לא יכולה לעשות הכול, אפשר לפנות לחיים ביבס, וברשותך ובעזרתך ביחד כולנו, ולבנות תכנית מוניציפלית ארצית, לא צריך את משרד החינוך.

מעין סמון: אפשר לעשות את זה ברמה המוניציפלית, כל ראשי הערים, לעשות פורום ראשי ערים, לעשות פורום יועצים, יש פה המון דברים טובים שנאמרו, המון יוזמות טובות, המון רצון טוב, ופורום ראשי ערים זה דבר שנשאר, גם אם מתחלף אחד או שניים, זה בדרך כלל משהו שהוא יציב.

מעין סמון: משרד החינוך, גם אם כולם מסכימים על הצורך במיגור ובהסברה הזה, האג'נדות הן שונות.

מעין סמון: לא רק מה לעשות, אלא איך לעשות.

מעין סמון: למשל בנט ייקח דרך אחרת, מישהו אחר ייקח דרך אחרת שונה לחלוטין.

מעין סמון: אז אם אנחנו נתאחד כולנו כפורום ראשי ערים וביחד עם חיים ביבס, שהוא איש נפלא וידוע כבולדוזר לא קטן, אתם יכולים לעשות את זה לבד, אתם לא צריכים את המדינה פה, אתם לא צריכים את המשרד החינוך, יש לכם מספיק כוח.

רוביק דנילוביץ: המדינה שלנו היא כל כך ריכוזית, אנחנו לפעמים טועים לחשוב שראשי הרשויות הם קוסמים והם אנשים מאוד מאוד חזקים.

רוביק דנילוביץ: לפעמים מתארים אותנו כחזקים - - -

מעין סמון: תסתכל מה עשית בחוץ.

רוביק דנילוביץ: לא, כחזקים יתר על המידה.

רוביק דנילוביץ: המדינה הזו היא מאוד ריכוזית.

יהודה גליק: שזו אחת הבעיות הכי גדולות, שהגיע הזמן לפתח בשלטון האזורי במדינה הזאת.

רוביק דנילוביץ: אני אומר לך שלראשי הרשויות יש בהרבה פעמים את האחריות, אבל אין להם את הסמכות הדרושה.

רוביק דנילוביץ: אני אגיד לך מי מחליף את המדינה, וזה עצוב, בחלק מהדברים, זה העמותות.

רוביק דנילוביץ: בלי העמותות האלה, תדע לך - - - אי אפשר להסכים ולהגיד למדינה, אנחנו משחררים אותך מאחריות, אין סידור כזה, כי הדברים האלה אלה הדברים הבסיסיים שמדינה חייבת לומר את האמירה שלה.

רוביק דנילוביץ: אסור לה להפנות את הגב, אוי ואבוי אם המדינה תפנה את הגב.

רוביק דנילוביץ: חינוך, רווחה, הדברים האלה הם באמת בנפשנו, זה הבסיס של חברה ערכית, חברה שוויונית, כאן זה מתחיל.

רוביק דנילוביץ: אם אנחנו אומרים למדינה 'אותך אנחנו לא צריכים בסוגיה הזו', אז זו פשיטת רגל מוסרית למדינה.

רוביק דנילוביץ: באמת.

רוביק דנילוביץ: בהרבה דברים אחרים, אתה יודע, עצמאות כלכלית כזו או אחרת, שיתופי פעולה, יזמויות, אתה מביא עוד הרבה שחקנים נוספים, פה המדינה חייבת להוביל, פה המדינה חייבת לומר 'זאת האמירה שלנו כמדינה' וכולם צריכים להיות חלק מזה.

רוביק דנילוביץ: זה דיון עצוב, אגב, אם זה ככה, שאם בנושא הזה אנחנו נגיד אין צורך, המדינה יכולה לזוז הצדה, שתיתן לנו לטפל בדברים, זו מבחינתי אמירה מאוד מאוד קשה שאני לא מוכן להסכים לה.

מעין סמון: לא אמרתי שהמדינה תזוז הצדה, אמרתי שבואו אנחנו נגרום למדינה להתחיל לעבוד.

מעין סמון: כי אם ראש עיר אחד יעשה את זה ועוד ראש עיר ועוד ראש עיר וברמה הארצית לא תהיה ברירה יותר.

מעין סמון: יש לנו את הכוח הזה, אנחנו מספיק חכמים, מספיק מוכשרים, כולנו פה, בואו נתחיל הכול בכיוון הזה.

רוביק דנילוביץ: אתה יודע, מצפים מאיתנו להיות סופרמנים.

רוביק דנילוביץ: ראש עיר במדינה הזו הוא לא אחראי על המשטרה, במקומות אחרים בעולם כן.

רוביק דנילוביץ: אני לא אומר אם זה נכון או לא נכון, אני נותן עובדות, מציין עובדות.

רוביק דנילוביץ: מצפים ממך - - -

קריאה: לא אחראי על התחבורה, לא על המשטרה, לא על כלום.

רוביק דנילוביץ: נכון.

רוביק דנילוביץ: רצו להכניס אותנו לנושא הזה של תחבורה מטרופולין, אמרנו טוב, באנו לשמוע.

רוביק דנילוביץ: ישבנו.

רוביק דנילוביץ: 'הולכים לתת לכם סמכויות', כשאתה פורט את זה לפרויקטים, באחריות השר, השר ינחה, השר זה, אז אמרתי 'למה קראתם לנו?

רוביק דנילוביץ: מה אתם רוצים מאיתנו?

רוביק דנילוביץ: '

מוסי רז: שהאחריות על הקייטנות תהיה עליך.

רוביק דנילוביץ: אז אמרנו, בואו נמשיך כמו עכשיו.

רוביק דנילוביץ: יש לנו היום יחסים נהדרים עם משרד התחבורה, בוא נמשיך כמו זה, למה אתם צריכים לחוקק ולעשות, על מה?

רוביק דנילוביץ: שבסוף אין לנו סמכות לכלום, לעשות שום דבר?

רוביק דנילוביץ: אז זה בכל מיני מקרים.

עליזה לביא: - - - בתוך העיר, כל הזמן הוא מתלונן על חולדאי שלא נותן לו את שלושת הצירים.

עליזה לביא: הוא ישב והתחיל להסביר לנו, כבר כאב לנו הראש אחרי זה.

רוביק דנילוביץ: אני לא יודע מה קורה עם תל אביב, אבל איתנו ועם ירושלים ישבו בנפרד, גם אנחנו וגם ירושלים הגענו לאותה מסקנה, כאילו לא נותנים לנו שום דבר.

עליזה לביא: אבל מבחינת מה שקורה בתוך העיר, זה לא באחריותך כל התחבורה?

רוביק דנילוביץ: מה שכביש עירוני הוא כביש עירוני, אבל הסמכויות?

רוביק דנילוביץ: סתם לדוגמה, התחבורה הציבורית בעיר שלי, מי מוציא את המכרז?

רוביק דנילוביץ: משרד התחבורה.

רוביק דנילוביץ: מי אחראי לקנוס את הזכיין?

רוביק דנילוביץ: משרד התחבורה.

רוביק דנילוביץ: מה הסיי שלי?

רוביק דנילוביץ: לשבת איתו ביחד, לבנות את הקווים, אגב לא תמיד נותנים לך את כל מה שאתה רוצה, אז - - - אין ספק שבפעם האחרונה באמת שדרגו ונתנו יותר, אבל איזה סמכויות יש לראש עיר? אני רוצה מוניות שירות פה, רוצה להוזיל, אני צריך אישור, משרד התחבורה מתנגד עד היום.

רוביק דנילוביץ: רכבת קלה, משרד התחבורה.

רוביק דנילוביץ: זאת אומרת המדינה מאוד ריכוזית בכל דבר, בריאות, חינוך, תחבורה, בכל דבר המדינה הזו היא ריכוזית.

רוביק דנילוביץ: אז יש לנו פה ושם יוזמות, או שאנחנו רותמים, אנחנו מצליחים להדליק את המדינה, משרדים שונים, ולספר איזה סיפור הצלחה 'יאללה בואו תהיו שותפים לסיפור ההצלחה הזה' וזה קורה.

רוביק דנילוביץ: יש המון שיתופי פעולה, צריך גם להגיד את זה, אבל רוב הדברים, אומרים לך ככה, 'אחריות שלך, אבל הסמכות היא לא בידיך'.

רוביק דנילוביץ: זאת הטרגדיה.

יהודה גליק: זאת בדיוק הבעיה בשלטון מרכזי ולהפוך שלטון מרכזי לשלטון אזורי בדרך כלל שלטון מרכזי מסרב לוותר על הכוח שלו.

עליזה לביא: ברור, בלי להזכיר שמות.

יהודה גליק: אין ספק שאנחנו חייבים לעבור לשלטון אזורי במדינה הזאת ובעזרת ה' זה יכול לפתור גם את העניין המדיני, אבל זה סיפור אחר.

אתי כהן: אני רוצה להוסיף משפט אחד, לפני הסיום.

אתי כהן: אנחנו התייחסנו לאוכלוסיות קצה, יש הרבה מאוד תכניות מניעה, יש לנו את 'הדלת הפתוחה' כאן, ראש העיר היה איתנו בפתיחה החגיגית של 'דלת פתוחה', אנחנו עובדים גם עם מערכת החינוך, יש את המיניות במרחב הפתוח, שעכשיו קיבלו הרבה מאוד צוותים, הכשרות, צוותים מקצועיים, חינוכיים ועובדים סוציאליים, איך לעבוד עם בני נוער על הנושא של מיניות.

אתי כהן: יש בתים פתוחים, הבתים החמים של הנערות.

אתי כהן: יש לנו המון המון תכניות עוגן של תמיכה ומניעה ודיברנו רק על הקצה, אבל כל המטרה שלנו זה בעצם לצמצם ולמגר את התופעה.

עליזה לביא: יפה.

עליזה לביא: טוב, בשם החברים שלי, מוסי רז, יהודה גליק, העוזרים שלנו, מאוד התרשמנו בשמי ובשם כל החברים.

עליזה לביא: באנו להכיר, ללמוד, לחזק אתכם ולומר לכם שיש לכם כתובת על כל נושא ועניין.

עליזה לביא: נשמח לארח כמובן בוועדה כשאנחנו נקיים בנושא הזה מה שלמדנו מכם על ההתמודדות.

עליזה לביא: אני רוצה לחזק אותך ולברך אותך בכלל על הפיתוח כאן, אתם מפריחים את השממה, ציונות לשמה, תמשיכו, אתם עושים עבודה נהדרת.

עליזה לביא: אנחנו נצא עכשיו לסיור, כמובן שאת הפרוטוקול של הדיון אנחנו נעביר.

עליזה לביא: תודה רבה.

רוביק דנילוביץ: אנחנו מודים לכם, תודה רבה.

רוביק דנילוביץ: (בסיור)

אפרת שרעבי: שמי אפרת שרעבי ואני ממשרד הרווחה שבעצם מפעיל, לא מפעיל בפועל, אבל מממן ומפקח על הפרויקט הזה.

מוסי רז: במכרז כאילו?

אפרת שרעבי: זה בפטור במכרז לרשות מקומית.

עליזה לביא: כן, אנחנו עכשיו באחד המרכזים של - - - (סבב נוכחות).

יאיר באר: אני רוצה לגנוב שתי דקות קצרות.

יאיר באר: שמי יאיר ואני מנכ"ל עמותת 'יחדיו'.

יאיר באר: במסגרת הפעילות שלנו אנחנו מפעילים עשרות שירותים בנגב בכלל בתחומי פעילות שונים של משרד הרווחה, מילד ונוער דרך אלימות, דרך תעסוקה ופעולות יו ניים איט.

יאיר באר: אני רגע פותח איזה צוהר לביקור עתידי כזה או אחר, בירכתי אותך על שותפותך בעניין המתבגרים, אז מפקחת שלנו, מרים, שותפה 24/7 למה שקורה במקלט לנשים, אז המתבגרים זה חלק מתהליך שאת יזמת והתעקשת עליו, אז הוא עובד כאן בעיר באר שבע.

יאיר באר: לכן אני לא רוצה לפתוח את זה לעמותת 'יחדיו' ולכל מה שאנחנו עושים, הגענו לתכנית כאן.

יאיר באר: אני רוצה משפט אחד לומר, אמרה את זה אתי ואני רק רוצה לחזק את זה, התכנית עברה מהפכה בשנה הזו.

יאיר באר: הייתה פה תכנית, אני אקרא לה תכנית תחזוקה, שלא אהבתי אותה כלל ואני אמרתי - - - הייתה פה תכנית שעסקה בהחזקה של בית שפעל במהלך היום, סוג של שירות יום כזה או אחר.

יאיר באר: לא אהבתי את זה - - -

עליזה לביא: נסגר בשבע בערב?

יאיר באר: נכון ואני חושב שמה שקרה פה בשנה האחרונה, בשותפות עם כל המשרדים כמובן, הביא לפה שינוי מסוים, שינוי שאנחנו חווים אותו ולומדים אותו.

יאיר באר: אני אומר בזהירות, אני חושב, כי אני מפעיל מספר מרכזי חירום, אני חושב שהמאפיינים של אותם אני למד מההפעלה בחודשים האחרונים, מדובר פה במרכז שעונה על קריטריונים של מרכז חירום.

יאיר באר: יש לאמירה הזו של מרכז חירום מאפיינים מסוימים שהמשרד הרלוונטי יודע לתמוך אותם.

יאיר באר: אנחנו בדין ודברים, אנחנו חייבים לעבור למצב שאנחנו מגדירים את המקום הזה מן סוג של מרכז חירום.

יאיר באר: הדברים פה הם מדהימים, הצוות הוא באמת מדהים ויש לו דילמות חירומיות, אני משוכנע שהפיקוח מכיר אותן וחשוף אליהן, כמו אם יש כללים ונהלים שסוגרים את המקום כאן ב-12 בלילה והנשים יודעות שהן צריכות להגיע עד 12, מה קורה עם גברת שלא קיבלה את התנאי הזה והגיעה בשתיים והפכה פה את העולם כדי שיפתחו לה?

יאיר באר: אנחנו רוצים לעסוק באיזה שהוא - - - ולכן המסגרת הזו מבחינתי עברה למוד שאנחנו לומדים אותו, אנחנו באמת משקיעים בו רבות, יחד עם הרשויות השונות, אבל הוא כנראה יגיע למוד של מסגרת חירום, כמו המקלט לדוגמה שיש לנו, לייצר איזה שהוא בנצ'מארק כדי לדעת איך אנחנו מפעילים מסגרת.

יאיר באר: כי מדובר במסגרת, בראייתי, עם מאפיינים חירומיים.

עליזה לביא: אז כמה זמן זה עובר במתכונת הזאת?

אפרת שרעבי: אז קודם כל אני אגיד, אתם לומדים איך שזה עובד ולנו יש ניסיון של כמעט עשר שנים איך שעובדות דירות חירום, גם בחיפה, גם בתל אביב.

אפרת שרעבי: אז יש לנו ניסיון, אנחנו בדיוק עוסקים בכתיבת המפרט של מה זה אומר להפעיל פה את השירות ומה הנהלים ומה סל השירותים ואתם תקבלו את זה בהקדם, אבל יש לנו ניסיון רחב עם העניין הזה.

אפרת שרעבי: המסגרת הזאת כבר מוגדרת כמסגרת חירום ועובדה, קוראים לה דירת חירום, לפחות המסגרת הזאת במבנה הזאת, המבנה מעבר לרחוב זה משהו אחר, מסגרת שיקומית, אנחנו מדברים פה על מסגרת של מזעור נזקים, של - - -

עליזה לביא: כמה מיטות יש פה?

אפרת שרעבי: פה כרגע יש שמונה מיטות.

יהודית אילת אוזן: לא, יש לנו 11.

אפרת שרעבי: לא, אתם מתוקצבים כרגע הוא על שמונה מיטות.

אפרת שרעבי: יש לילות מסוימים שזה מגיע ליותר והם יכולים להוסיף עד שתיים-שלוש מיטות נוספות כדי שנשים לא תישנה ברחוב והפורמט הוא, כמו שאנחנו מכירים בדירת חירום במקום אחר, יש פה מודל קצת טיפה שונה, שאנחנו מנסים לדייק אותו כדי לעשות הפרדה בין מסלול של שיקום, של אישה שעוזבת את המעגל של סמים וזנות וצופה פני עתיד לכיוון אחר לבין אישה שהיא מתקשה עדיין לצאת מהמעגל וצריך לתמוך אותה כדי לאפשר לה מינימום של ניצול ברחוב לטובת אוכל, מקלחת, לינה, ליווי סוציאלי, זאת אומרת כן לעזור לה לקבל את תעצומות הנפש כדי לצאת מהמעגל.

עליזה לביא: כלומר גם נשים עם סמים נכנסות למקום הזה.

אפרת שרעבי: כן.

אפרת שרעבי: נשים משומשות ונשים בזנות פעילה, המקום משמש כרגע כמזעור נזקים ואנחנו צריכים עוד לדייק אותו כדי להבין בדיוק מה המשמעות שלו ואם יש נשים שלא בדיוק והן על התפר וזה, אז אנחנו נעשה עבודת חשיבה יותר אינטנסיבית בחודשים הקרובים ואם נצטרך להגדיל את המכסות בשנה הבאה אז אנחנו נפעל גם בעניין הזה, אם נראה שלא מספיק שמונה מיטות, צריך עשר, אז יהיו עשר.

עליזה לביא: מה הממוצע פה בלילה?

אתי כהן: אני מציעה שיהודית תציג בכמה משפטים.

עליזה לביא: לא, לא, היא תיכף תציג, רק כדי להבין איפה אנחנו מבקרים.

עליזה לביא: לפני שאנחנו נשמע.

יהודית אילת אוזן: אז אני כן אגיד שיש לנו פה לינת חירום, המרחב הזה כולל גם לינת חירום וגם מסגרת שאנחנו קוראים לה בית חם.

יהודית אילת אוזן: אלה נשים שיש להן אולי קורת גג, לא בהכרח יש להן בית, נשים שהן בתפר בין שיקום ללא שיקום.

יהודית אילת אוזן: אני חושבת שאחת ההבנות היותר גדולות שלנו היא שהמעבר הזה בין זנות ללא זנות, המעבר הזה בין שימוש ללא שימוש הוא - - -

קריאה: נזיל.

יהודית אילת אוזן: בדיוק ולכן אנחנו כן מאפשרות לאותן נשים שנמצאות בתפר הזה להיות פה במרחב הזה שאנחנו קוראים לו בית חם.

יהודית אילת אוזן: הן מגיעות לפה, הן יכולות לאכול פה ארוחת צהריים, הן מקבלות פה טיפול, ליווי, העשרה, כלים, מיצוי זכויות, ליווי לשירותים.

יהודית אילת אוזן: אלה דברים שאני יכולה להגיד שהתמחינו בהם, אפילו איך למצות את הזכויות בביטוח לאומי, איך לקבוע את התורים שהן כל כך צריכות בקופת חולים, ללוות אותם לרופאים.

יהודית אילת אוזן: אלה דברים שאנחנו עושים גם לאוכלוסייה הזאת שהיא אוכלוסיית הביניים.

מוסי רז: מה הן צריכות להוכיח כדי להתקבל לפה?

יהודית אילת אוזן: בהגדרה שלנו נשים שמגיעות ללינת חירום אלה נשים חסרות קורת גג ונשים בזנות פעילה ובהתמכרות פעילה, בגדול אורח החיים שלהן מסכן אותן ואז הן יכולות להגיע לפה.

עליזה לביא: הן דופקות בדלת, אתם מאתרים אותן?

יהודית אילת אוזן: כן, אנחנו גם יוצאים החוצה.

יהודית אילת אוזן: אני חושבת שרוב הנשים מכירות אותנו ומאז שיש לנו את הלינה אז אנחנו גם עושים יותר סיורים ומנסים להגיע אליהן ולהביא אותן, אבל אנחנו מרגישים שזה עובר מפה לאוזן.

יהודית אילת אוזן: היום סיפרתי איזה שהוא סיפור, שיצאתי רגע לקנות מטען לטלפון ופגשתי איזה גברת שנראתה לי מתאימה - - -

קריאה: שלנו.

יהודית אילת אוזן: שלנו, היא ביקשה ממני כסף, היא ביקשה נדבות כאילו ואז סיפרתי לה על המקום ואז היא הסתכלה עליי ואמרה לי 'את יהודית?' ואמרתי כן, זאת אומרת שהיא שמעה עלינו וזה היה ככה - - - אני חושבת שזה סיפור נחמד ככה להבין איך אנחנו מפורסמים בתוך האוכלוסייה של הנשים בזנות.

עליזה לביא: כמה נשים יהודיות וכמה נשים ערביות יש כאן?

יהודית אילת אוזן: כרגע בדירת החירום יש לנו בין חמש לשש נשים ערביות, שזה הרבה, כי אם הדירה כוללת עשר - - - בחודשים האחרונים כן, יש התגברות של זה.

קריאה: שהמאפיינים של הנשים האלה הן - - -

יהודית אילת אוזן: הן הרבה מעבר לסיכונים שכולנו, אני מניחה שמי שנמצא פה מבין שחיים בזנות הם חיים בסיכון, אז מעבר לסיכונים האלה מתווסף הסיכון של חיים בחברה שמאיימת, רוב הנשים שלנו, אנחנו חוות איתן, הן באות מוכות, עם סיפורים של פחדים, 'יראו אותי', 'לא יראו אותי', אפילו בליווי לבית חולים אז אחת הנשים אמרה 'נראה לי שההוא בן דוד של הבן דוד שלי', משהו כזה 'והוא צילם אותי'.

יהודית אילת אוזן: אז הפחדים האלה הם הרבה יותר מוחשים וגדולים.

קריאה: כמה בסך הכול נשים הן ערביות?

קריאה: בסך הכול בפרויקט?

יהודית אילת אוזן: בסך הכול יש לנו בתוך דירת החירום כיום חמש-שש וזה משתנה, בסך הכול יש לנו קצת יותר, אני תיכף אגיד את זה, כי יש לנו בתוך הבית החם עוד נשים - - -

קריאה: כ-20% מהאוכלוסייה?

יהודית אילת אוזן: אפשר להגיד.

יהודית אילת אוזן: אני כן אגיד שיש פוטנציאל מאוד גדול שאנחנו מכירות נשים באיתורים, זה התכנס מאוד בעיר העתיקה, זנות של נשים ערביות בעיר העתיקה.

יהודית אילת אוזן: אנחנו ראינו שהן נדדו עכשיו לשכונה ג' מכיוון שבעיר העתיקה יש קצת - - -

עליזה לביא: אלה תושבות המקום או שהן מגיעות - - -

יהודית אילת אוזן: הן יכולות להגיע, חלק מהן מהצפון, חלק מהפזורה.

יהודית אילת אוזן: אני כן אגיד שהנשים מהפזורה ומהמגזר הבדואי מגיבות יותר בפחד, אבל כן יש נשים שמגיעות, יש לנו גם חסרות מעמד שאנחנו מכירים בסיורים.

יהודית אילת אוזן: הייתה אצלנו בדירת חירום אישה חסרת מעמד.

קריאה: תגדירי חסרת מעמד.

יהודית אילת אוזן: חסרת מעמד זה אומר שאין לה תעודת זהות ישראלית.

קריאה: מאיזה מוצא?

יהודית אילת אוזן: היא הייתה מירושלים במקור, אבל מהחלק שאין לו תעודת זהות.

יהודית אילת אוזן: לפי הסיפור שלה המשפחה שלה הייתה מעורבת - - -

מוסי רז: בירושלים יש תעודת זהות.

יהודית אילת אוזן: לא לכולם.

מוסי רז: אם היא ירושלמית היא צריכה להיות - - -

יהודית אילת אוזן: לא, מאזור ירושלים.

מוסי רז: אז היא לא ירושלמית.

יהודית אילת אוזן: אוקיי, מבחינתי, אני מבאר שבע, אתה יודע - - -

קריאה: מהנתונים שיש על המסגרת הזאת קרוב ל-50% ממוצא ערבי, זה תשע מ-15 בדירת החירום ופה מהבית החם זה תשע מ-19.

יהודית אילת אוזן: אוקיי, אלה אחוזים מאוד גבוהים.

יהודית אילת אוזן: אנחנו גם הולכים ורואים את התופעה.

יהודית אילת אוזן: אני גם אגיד שככל שיש פה נשים שמקבלות פה מענים אז מגיעות אלינו נוספות.

יהודית אילת אוזן: אני רואה את זה בקטע טוב, אני רואה שהן בסופו של דבר מתחילות לתת אמון יותר במה שנראה להן ממסד מנוכר ואני שמחה על זה.

עליזה לביא: יש לי שתי שאלות.

עליזה לביא: בסיור קודם שעשיתי במגזר הבדואי הם שיתפו אותי בכך שאם הן באות לקבל סיוע ועזרה הן מוחרמות על ידי השבטים שלהן, מנדים אותן, המחיר שהן משלמות.

עליזה לביא: מה זה אומר לגבי הנשים הללו, שהן בעצם כרתו גט עם ה - - -

יהודית אילת אוזן: כן, לגמרי.

קריאה: הנשים שמגיעות לפה עברו כבר את כל השלבים האלה, כלומר הן מחוץ לחברה.

עליזה לביא: הן חסרות עורף לחלוטין.

עליזה לביא: בסדר, רציתי להבין.

עליזה לביא: דבר שני, מהניסיון שלכן, ואני רואה את המספרים, האם יש מקום להפריד, כלומר דירות נפרדות לנשים ערביות ויהודיות?

יהודית אילת אוזן: קשה לי להגיד את זה, אנחנו עברנו תקופה מאתגרת כי בתוך דירת החירום זה יחסית חדש לנו, העניין של הנשים וגם ההיקף, אז כן עברנו איזה שהם אתגרים, אבל אני באמת חושבת שהיום יש משהו בשותפות גורל הזאת שהוא אפילו מרגש, באמת.

יהודית אילת אוזן: היה לא קל, אני חושבת ש - - -

עליזה לביא: מה זה לא קל?

יהודית אילת אוזן: למשל באזור של פסח אז מה פתאום יש איזה כפייה של שמירה על - - -

עליזה לביא: מצות?

יהודית אילת אוזן: כן.

יהודית אילת אוזן: וככה קצת הכניסו חמץ הביתה והייתה קצת מתיחות סביב הדבר הזה.

יהודית אילת אוזן: היו עניינים.

יהודית אילת אוזן: הייתה מתיחות, אנחנו עדיין יכולות לשמוע אישה שבאה ואומרת 'הערבייה הזאת' וברור שאנחנו מתקנות, אבל אני חושבת שהיום אנחנו רואות אותן ביחד.

קריאה: - - - הנשים, יש משהו בחיבור ובהרמוניה ש - - - יש ימים שבהם ההרמוניה מאוד בולטת ויש ימים שפחות, כמו בין כל האנשים בסופו של דבר.

יהודית אילת אוזן: אני אוסיף לזה ואומר שככל שהנשים חוות את המקום הזה כבית הרבה פעמים מושלכים כל הרגשות שלהם על בית אלינו, 'את אוהבת אותה יותר', 'את מפלה', חיכוכים.

יהודית אילת אוזן: זה קורה, זו תופעה יומיומית ובתוך זה נכנס גם העניין הזה של ערביות-יהודיות.

יהודית אילת אוזן: אבל גם בתוך הקבוצה של הנשים הערביות אז הייתה תקופה שהן היו קבוצה נורא מגובשת וגם שם יש מחלוקות וריבים ועריקה מצד לצד.

יהודית אילת אוזן: זאת אומרת כרגע אני לא חווה את זה כבעיה - - -

קריאה: אין איזה חסם ש - - -

יהודית אילת אוזן: לא, זה לא הדבר שאני אגיד עכשיו שצריך להפריד וערביות לחוד - - -

קריאה: אני יכולה להגיד, מתוך הנשים שבמקלט לנשים מוכות, כשאנחנו מכניסות לשם נשים מהאזור, נשים בדואיות - - -

קריאה: גם שם יש אחוזים של ערביות.

קריאה: נכון, במגזר.

קריאה: קודם כל מתוך היכרות עם החברה כבר המון המון שנים, מסגרת שמסומנת לנשים מסוימות בתוך החברה אין לה הרבה אפשרות להתקיים בשלום ולתת שירות נאות לנשים.

קריאה: היא תסומן.

קריאה: אלה נשים שעברו את כל הגבולות, היא תסומן והיא תהפוך להיות מוקד לגנאי ולאיומים.

קריאה: אנחנו לא רוצים את זה, כשהן משתלבות בתוך מסגרות יהודיות הן מקבלות את הסיוע ואת העזרה בצורה מקצועית מצוינת בכל המסגרות שאנחנו עושים את השילוב הזה והן מצליחות להתקדם ואנחנו מצליחות לקדם אותן.

קריאה: זה קשה כי הן באות מרקע של חסם ושל פגיעות הרבה יותר עמוק מנשים אחרות, אבל אפשר לסייע להן הרבה יותר טוב ולשמור עליהן יותר טוב.

עליזה לביא: אוקיי.

עליזה לביא: אני רק שאלתי את זה משום שהייתי שותפה להחלטה להקים מקלט לנשים חרדיות ו - - -

קריאה: זה משהו אחר.

קריאה: זה שונה.

יהודית אילת אוזן: אני יכולה להגיד שאין לנו מספיק פרספקטיבה גם להגיד את זה.

קריאה: יש פרספקטיבה מכיוון ש - - - חלק משמעותי של נשים ערביות וזה לא עולה כצורך, אפשר לגשר בקטע תרבותי, נגיד עו"ס דוברת ערבית.

קריאה: אני רוצה להגיד שבהקשר הזה של העמותה כן יש פרספקטיבה מכיוון שאנחנו שיש לנו גם את המקלט וגם - - - טיפול בגברים אלימים וגם מסגרות נוספות, אני חושבת שהעירוב הזה בין יהודים לערבים, אני חושבת שיש לו ערכים מוספים משמעותיים ברמה של קבלת השונה, של קבלת האחר ושל הלמידה לחיות ביחד - - - ראינו את זה ב'צוק איתן', במקומות שהיו מאוד מאתגרים, שיש נשים יהודיות, ערביות, פלסטינאיות, יושבות יחד בתוך המקלט, רצות ביחד לממ"ד, כל מה שקורה סביב זה.

קריאה: ראינו את זה בהרבה מאוד מהמסגרות שלנו, כל המסגרות הטיפוליות, אני חושבת שזה חשוב מאוד וזה לא יהיה נכון עכשיו להפריד.

קריאה: יש קטינות?

יהודית אילת אוזן: לא.

יהודית אילת אוזן: אין לנו קטינות.

קריאה: יש - - - עם המרחב בבאר שבע?

יהודית אילת אוזן: עדיין לא.

עליזה לביא: הל"ב.

יהודית אילת אוזן: אבל הוא לא עובד 24/7.

עליזה לביא: רגע, יש פה את הל"ב.

יהודית אילת אוזן: הוא בהקמה.

עליזה לביא: באר שבע היא אחת מה-13.

עליזה לביא: יהודית, מה משך הזמן של אישה?

יהודית אילת אוזן: בעיקרון זה מוגדר עד שנה.

מוסי רז: מה זאת אומרת, אחרי שנה את מוציאה אותן?

יהודית אילת אוזן: אנחנו לא מוציאות.

יהודית אילת אוזן: בסופו של דבר אני חושבת שהקיום של מסגרת כזו זה באמת הגמישות והיכולת לראות כל אישה והצרכים שלה וברגישויות שלה.

יהודית אילת אוזן: אין מצב שאנחנו נגיד לאישה 'לא, עברת שנה, לכי', אנחנו כן מתייחסים לעניין של שנה כי זה מתמרץ את התהליך הטיפולי קצת.

יהודית אילת אוזן: זאת אומרת הוא מאתגר אותה, היא יודעת שהיא צריכה להתארגן, אז 'אוקיי, אז אני פה תקופה ובואי נתחיל לעשות צעדים מתקדמים', אבל אנחנו לא זורקות אף אישה.

יהודית אילת אוזן: אולי אפרת תכעס עליי על זה - - -

אפרת שרעבי: לא, אני איתך, אבל יש חשש שאנחנו נהפוך את הזנות ליותר נוחה, אם אנחנו נספק אוכל ולינה אז היא תגיד 'אוקיי, כל הצרכים שלי מסופקים ואני יכולה להמשיך בעיסוק הזה', בניצול הזה.

אפרת שרעבי: אז אנחנו רוצים להגיד שאנחנו נמצאים כאן בשבילה, אבל היא לא יכולה לעבור פרק זמן בלי שהיא עושה עם עצמה משהו.

אפרת שרעבי: אז אם עוברת שנה והיא נמצאת ולא התקדמה בשום דבר, אז אנחנו אומרים לה 'סליחה, עכשיו הגיע הזמן לעשות עוד פעם גמילה', 'עכשיו הגיע הזמן לעשות אבחון פסיכיאטרי כדי לראות', משהו ש - - -

יהודית אילת אוזן: לכל אחת מהנשים יש תכנית טיפולית, גם הנשים שנמצאות בחירום.

אפרת שרעבי: זה לא בא - - - החיים של הזנות לצד הדברים שאנחנו נותנים כאן.

אפרת שרעבי: אנחנו לא רוצים לקבע את הדבר הזה בחיים שלה, אנחנו רוצים להוציא אותה מכאן.

אפרת שרעבי: לכן צריך קצת להלחיץ אותה מדי פעם, לגרום לה לעשות עוד פעולה למען עצמה.

עליזה לביא: כמה נשים עברו את המסגרת הזו?

יהודית אילת אוזן: בדירת חירום היו לנו השנה, מאז שפתחנו, שזה ביוני, ולקח זמן עד שזה נעשה מלא, זה לא ביום אחד, היו לנו כ-30 נשים שהיו בדירת החירום בפרקי זמן כאלה ואחרים.

עליזה לביא: כשהיום יש פה שמונה.

יהודית אילת אוזן: היום יש לנו עשר, לדעתי.

יהודית אילת אוזן: הן חוזרות השתיים?

קריאה: אבל יש את הבית החם.

יהודית אילת אוזן: כן, יש לנו מסגרת באותו מרחב, דיברתי עליה, שהיא הבית החם.

יהודית אילת אוזן: אני שוב אומרת, לנשים עם פרופיל דומה, אני קוראת להם נשים במצב ביניים, חלקן כבר יכול להיות שהן לא במעגל הזנות, חלקן בשימוש מזדמן בסמים, רובן מקבלות תחליפי סם.

יהודית אילת אוזן: אבל להגיד שהן נקיות מסמים ומזנות זה קשה לנו להגיד וזה שהן נמצאות כאן מקבלות מעטפת מאוד רחבה, מאוד משמעותית, בעיניי זה משהו שעוזר להן לא ליפול שוב ולהידרדר לזנות ולסמים.

יהודית אילת אוזן: זה מאתגר מאוד, אנחנו בהחלט בונות איתן איזה שהיא תכנית ויש ראייה קדימה, יש נשים מהמסגרת הזאת שיצאו לעולם העבודה.

עליזה לביא: זה מביא אותי לשאול לגבי תעסוקה, הכוונה, כלים, קורסים.

יהודית אילת אוזן: אני אמרתי שפיתחנו מיומנות מאוד גדולה בלעשות מיצוי זכויות מול ביטוח לאומי, יש לנו קשרים עם ביטוח לאומי, אנחנו יודעים מה צריך להביא ואיך צריך להציג את האישה שהיא צריכה לקבל נכות.

יהודית אילת אוזן: אנחנו משתמשים בקהילה, בפרויקטים שקיימים בתוך הקהילה, יש מעגל החיים והתעסוקה, הנשים שלנו משולבות.

יהודית אילת אוזן: אנחנו רוצים לפתוח איזה שהיא סדנה - - -

עליזה לביא: דוגמה, תני לי דוגמה למה משולבות.

יהודית אילת אוזן: הנשים שלנו משולבות ב - - -

אתי כהן: בתעסוקה, הכנה לתעסוקה והשמה בעבודה.

יהודית אילת אוזן: כן, השמה בתעסוקה וגם ליווי, כי החלקים של תעסוקה זה לא רק למצוא עבודה, מן הסתם, כולנו, אני מניחה, מבינים את זה.

עליזה לביא: יש נשים שנמצאות פה ועובדות באיזה - - -

יהודית אילת אוזן: כן, עכשיו יש לנו נשים שעובדות.

אפרת שרעבי: זה החלק של הנשים שהתחום של השיקום, שבו אנחנו צריכים לעשות פה קפיצת מדרגה, גם בחלקים של האיתור וגם בתחום של הטיפול, זאת אומרת יש נשים כאלה, אבל אנחנו צופי פני עתיד, בשביל לחדד את הדגש הזה, לאתר יותר נשים בזנות דיסקרטית, לאפשר להן הכשרה תעסוקתית אחרת, ליווי תעסוקתי ובאמת לצאת מהמעגל הזה, שהוא יכול להיות מאוד נוח, של חיים בזנות דיסקרטית.

אפרת שרעבי: אתה נותן שתיים-שלוש משמרות להשלמת הכנסה, במקביל אתה עושה משהו אחר במשך היום ואתה יכול לחיות ככה גם שנים.

אפרת שרעבי: לצאת מהנוחות הזאת לוקח זמן וזה דורש גם מיומנות מיוחדת מצדנו, גם לאתר אותן וגם להיות אטרקטיבי לצרכים שלהם.

עליזה לביא: ה - - - שנתנה לי זריקה זה היה כשנכנסתי לאחת הדירות, זה היה יותר ספא בראשון, והאישה, היא הייתה אוצרת במוזיאון, עם תואר באמנות והשלימה - - -

אפרת שרעבי: את היית ב'סלעית' כשדיברה העובדת הסוציאלית מול השרה שקד?

עליזה לביא: כן.

עליזה לביא: זה התחיל מחוב שהיה לה לחברת פלאפון, היא לקחה הלוואה בשוק האפור וכך זה המשיך.

עליזה לביא: היא משלימה הכנסה.

יהודית אילת אוזן: לא דיברנו על היחידה הטיפולית.

יהודית אילת אוזן: יש לנו סיפורים מרגשים מאוד של נשים שבאמת יצאו.

יהודית אילת אוזן: עכשיו, סיפורים בזמן האחרון, לפעמים זה לוקח הרבה מאוד זמן, יותר ממה שאנחנו אולי לפעמים יש לנו סבלנות לתהליך הזה, אבל ממש סיפורים אחרונים.

יהודית אילת אוזן: יש אישה שאני מלווה כבר מתחילת החיים שלי ב'בשבילך'.

יהודית אילת אוזן: עשינו איתה המון כדי ש - - - היא בזנות דיסקרטית, היא לא מכורה - - -

עליזה לביא: אבל איך היא הגיעה אלייך אם היא דיסקרטית?

יהודית אילת אוזן: זה היה ממש בהתחלה, אז נראה לי שהיא הגיעה דרך מסל"ן, זה ממש היה בתחילת הדרך והיא קיבלה ליווי משמעותי.

יהודית אילת אוזן: כמעט כל דבר שאפשר להעלות על הדעת היא קיבלה ועדיין לא קרה הרגע שהיא יצאה לגמרי מעולם הזנות.

יהודית אילת אוזן: בשנה האחרונה, לפני שנה בערך, היא עבדה בזנות דיסקרטית בתל אביב.

יהודית אילת אוזן: אני לא אומרת 'עבדה בזנות', זה נפלט לי, היא הייתה בזנות בתל אביב והייתה פשיטה של המשטרה והביאו את כולן ל'סלעית'.

יהודית אילת אוזן: היא הגיעה ל'סלעית' ואמרה 'לא, לא, לא, אני רוצה לדבר עם העובדת הסוציאלית שלי מבאר שבע' ואז היא יצרה איתי קשר.

יהודית אילת אוזן: ברור שזה לא הדבר היחידי שגרם לה לצאת מהזנות, אבל זה היה הטריגר שהשלים את התהליך, היא כבר מעל שנה בעבודה נורמטיבית.

עליזה לביא: איך היא הגיעה למקום העבודה?

עליזה לביא: מי חיבר, מי יזם?

יהודית אילת אוזן: את מקום העבודה הנוכחי, אני עזרתי לה במקרה.

יהודית אילת אוזן: עזרתי לה לחפש, היא ניסתה כל מיני מקומות, אבל היא הגיעה למקום שהיא ככה מאוד מרוצה.

יהודית אילת אוזן: אתמול התקשרה אליי מטופלת שלנו שאני מלווה הרבה זמן, היא עבדה במוקדי של בריאות כללית, של בזק און ליין, כל מיני מוקדים כאלה טלפוניים, לא הייתה מאושרת בכלל.

יהודית אילת אוזן: אני אגיד אפילו שהיא חוותה את האוזניות כפולשים לה, כמשהו ממש חודרני, היה לה ממש קשה לעבוד, שזה נראה סבבה לעבוד במוקד טלפוני, אבל היא הרגישה שזה חודרני ולא הצליחה להשתלב בשום עבודה ועכשיו היא התחילה לעבוד, אני אגיד באחד המקומות פה ב'יחדיו', אתם לא יודעים, היא התחילה לעבוד כמדריכה באחד המקומות הטיפוליים שפנויים.

יהודית אילת אוזן: היא פשוט אומרת לי 'אין בוקר שאני לא מחכה להגיע כבר למקום העבודה'.

יהודית אילת אוזן: היא התקשרה אתמול, היא ידעה שאת מגיעה לפה, אני חושבת שהיא מכירה אותך, שיכול להיות שנפגשתן, היא אמרה 'אני מאוד רוצה לבוא ולספר את זה'.

עליזה לביא: היא פה?

יהודית אילת אוזן: לא, היא עובדת.

יהודית אילת אוזן: אז זה אחד הסיפורים.

יהודית אילת אוזן: מה שאני רוצה להגיד בכל הדבר הזה זה לא רק לספר את זה אלא להגיד שהתהליך הוא ארוך ומתמשך ולעתים לוקח המון שנים וללא הנשימה הארוכה הזאת והאמונה הזאת שאנחנו מחזיקות יום יום שעה שעה שיכול להיות אחרת זה לא יכול לקרות.

יהודית אילת אוזן: לפעמים יש לנו פה מטופלות שהן שמונה שנים, איך זה יכול להיות?

יהודית אילת אוזן: כן, שמונה שנים הליווי והתמיכה - - -

אפרת שרעבי: אבל זה כמו מים על סלע, בסוף אנחנו מצליחים לסדוק.

אפרת שרעבי: כשיש מרכזי יום ויש הוסטלים מרבית הנשים שמגיעות לשם הן מדירת החירום, זאת אומרת משהו בסוף מצליח, משהו נסדק.

עליזה לביא: מה לגבי קורסים לתעסוקה של משרד הרווחה?

יהודית אילת אוזן: כרגע לא השתלבו אצלנו נשים בקורסים כאלה.

אפרת שרעבי: עשינו איזה שהיא אוריינטציה - - - העבודה, יש מישהי שממונה בתחום של אוכלוסיות מיוחדות שיכולים להגמיש את הקריטריונים ולעשות דברים מאוד ייעודיים לנשים כאלה.

אפרת שרעבי: מאוד קשה להגיע לשיתופי פעולה כי הנשים האלה צריכות חליפה אישית, קשה להן להשתלב בקורסים, קשה להשיג שש-שבע נשים כדי לפתוח קבוצה למשהו מסוים.

אפרת שרעבי: כל אחת עם החלומות שלה, עם העניינים שלה, בדברים האלה זה תפירת חליפה.

יהודית אילת אוזן: יש נשים שרוצות לדבר.

עליזה לביא: בבקשה.

עליזה לביא: זה הזמן שלכם.

יהודית אילת אוזן: לא, נשים מטופלות.

קריאה: יש נשים שהיו רוצות להגיע ואין להן מקום?

יהודית אילת אוזן: זה עוד לא קרה לנו.

יהודית אילת אוזן: בשבוע שעבר אפשרנו למישהי לישון גם בסלון כי אין מצב שאישה תגיע לפה ותהיה ברחוב ותהיה חשופה.

עליזה לביא: מה זה תגיע?

עליזה לביא: היא באה ודופקת?

יהודית אילת אוזן: כן, זה יכול להיות.

עליזה לביא: מה הרוב, מאותרות?

יהודית אילת אוזן: הן מאותרות.

יהודית אילת אוזן: הרוב מאותרות, אבל כן, אני אמרתי ש - - -

קריאה: אם תהיה ניידת של משרד הבריאות שמבטיחים לנו - - -

עליזה לביא: מה זה אם?

עליזה לביא: לא אם, אחרי הסכמה והייתי אצל מנכ"ל משרד הבריאות בשבוע שעבר והניידת של תל אביב תגיע לפה.

יהודית אילת אוזן: אני רוצה להגיד שהניידת בחיפה עשתה לנו שירותים.

קריאה: זה יכול לתת בוסט פה לאיתור, לעשות משהו אחר.

עליזה לביא: לגמרי.

יהודית אילת אוזן: לאיתור הדיסקרטי.

קריאה: גם לאיתור הדיסקרטי.

יהודית אילת אוזן: לאיתור הדיסקרטי, כי אז יש את הטיקט הרפואי, המענה הבריאותי.

עליזה לביא: הדיסקרטי עובד פה בדירות?

יהודית אילת אוזן: יש דירות.

יהודית אילת אוזן: אני כן אגיד שאנחנו לא הצלחנו להבין את כל התופעה של הזנות הדיסקרטית פה בבאר שבע, היא הרבה יותר מוצפנת, הרבה יותר.

יהודית אילת אוזן: זה לא כמו בתל אביב שאת יודעת שיש פה את הדירה הזאת, אין מוקדים ברורים, אנחנו כן התקדמנו והתחלנו להעסיק מדריכת איתור ואנחנו מרגישים שזה תפקיד שעוזר לנו לקבל יותר מידע, אז יש לנו קצת יותר מידע.

יהודית אילת אוזן: אני מאמינה שכשהניידת תיכנס אז תהיה לנו אפשרות להיכנס יותר לדירות.

אתי כהן: לא ברור החלק דיסקרטי.

אתי כהן: היא אומרת יותר או פחות.

יהודית אילת אוזן: לא, יש, אין ספק.

יהודית אילת אוזן: מדריכת האיתור אומרת שלפי הרמזים שהיא מדברת יש איתור.

קריאה: בתפוסה מלאה לכמה הגעתם כאן?

עליזה לביא: 11.

קריאה: לא, רק הלינה.

אפרת שרעבי: אני אומרת שהמקום הזה נותן בעיקר מענה לנשים שנמצאות בזנות רחוב.

אפרת שרעבי: את רוב הנשים בזנות בבאר שבע אנחנו יודעים, מכירים אותן, להן אנחנו נותנים כיסוי יפה, הבעיה שלנו בכיסוי זה סביב זנות דיסקרטית.

אפרת שרעבי: לכשיגיעו אנחנו נמצא את הדרך לעבות את השירות, בסך הכול אנחנו מדברים על מרכז יום, מרכז אמבולטורי, שיחה, קבוצה, הכוונה.

איריס עזרא: אני חושבת שחשוב לחדד שאנחנו מדברים פה על הלינה באמת, שקיימת בשנה האחרונה, שיש בה 11 נשים, לצד זה יש פה מרכז יום, בית חם, זאת אומרת יש פה בין 20 ל-30 נשים שנמצאות פה כל הזמן, ביום.

איריס עזרא: זאת אומרת כל הזמן יש פה קבוצה מאוד מאוד גדולה של נשים, מתקרב ל-30 נשים, שנמצאות פה כל יום מכל האזור ומקבלות פה טיפולים מגוונים.

איריס עזרא: זאת אומרת זה לא רק ה-11 נשים שישנות פה.

עליזה לביא: אנחנו מכירים את זה.

עליזה לביא: טוב, אנחנו - - -

יהודית אילת אוזן: כן, ש'.

יהודית אילת אוזן: ש' כתבה לי מכתב.

עליזה לביא: כן, אז בואי, ש', אנחנו רוצים להכיר אותך.

יהודית אילת אוזן: היא רוצה להקריא.

ש': קודם כל אני נורא מתרגשת.

עליזה לביא: גם אנחנו.

עליזה לביא: תודה שאת איתנו.

ש': אני הכנתי מכתב, כי קשה לי לדבר.

ש': אני אקרא לכם אותו.

ש': קודם כל כל הכבוד לכם שאכפת לכם ושאתם באים לכאן ורואים את המקומות ונפגשים איתנו ולא מפחדים.

ש': כתבתי את המכתב הזה לעליזה לביא.

עליזה לביא: חמודה.

עליזה לביא: תספרי לנו מאיפה את.

ש': אני רואה אותך בוועדה של הכנסת בערוץ 22, אני רואה שם את כל הוועדות.

עליזה לביא: כל הכבוד.

עליזה לביא: רק תגידי לי איפה נולדת.

ש': אני נולדתי ברחובות, אני אמא לארבעה ילדים, אני הייתי במעגל הזנות והסמים, יצאתי לפני שמונה שנים ואני ממשיכה להתקדם ואני גם נלחמת.

ש': גם הקמתי פרויקט בפייסבוק, ישן כבר, אבל שהיה להרים את הזעקה שלנו, להצעת החוק הזו של הפללת הלקוח, כמה זה חשוב.

ש': כתבנו שם סיפורים והמון המון ואז מצאתי את המקום המדהים הזה.

יהודית אילת אוזן: אני רק אסביר שש' הייתה באיזה שהוא משבר ואפשרנו לה להיות פה במינהל החירום, למרות שהיא כבר לא ב - - -

ש': אני אדבר איתכם פתוח.

ש': אני ניסיתי להתאבד, אני ניסיתי לקפוץ מגשר, כי זנות אני לא רוצה.

ש': לא זנות ולא סמים והיה לי מצב בחיים ששוב פעם הייתי בלי בית ושוב פעם הייתי צריכה לחזור לזנות וכבר העדפתי לקפוץ מגשר, העיקר לא לחזור למקומות האלה.

ש': ואז איכשהו הקבוצה, אם שמעתם עליהם, 'לא עומדות מנגד' הביאו אותי ליהודית, שהיא אישה מדהימה.

קריאה: מסכימות.

עליזה לביא: את מרחובות והגעת לדירה פה?

ש': לא, התגעגעתי כל החיים, מגיל 16 אני בעצם ברחובות.

ש': התחתנתי, הבאתי ילדים, התגרשתי, זה היה ממש, הסיפור שלי הוא ממש מורכב.

ש': ברשותכם, אני אקרא את המכתב.

ש': אני מתרגשת, אני באה לבכות שאכפת לכם.

ש': דרך אגב, כשהציעו את החוק לסגור את הטלפונים, אני ישבתי בבית כמו ילדה קטנה ובכיתי.

ש': זה מה זה חשוב, שלא יהיה אפילו טלפון למצוא בחורות.

ש': טוב, אז שלום, חברת הכנסת עליזה לביא ולכל חברי הכנסת שנמצאים פה.

ש': שיש עוד גבר שמצטרף לזה ושמתרגש - - -

עליזה לביא: חבר הכנסת מוסי רז.

מוסי רז: תודה.

ש': אני כותבת לך כי אני מאמינה בדרכך שנותנת לנו כוח ולעוד נשים כמוני, אשר יצאו ועדיין נמצאות במעגל התופת.

ש': היום את מגיעה לבקר כאן אצלנו ב'בשבילך' ואני לא חושבת שיש לך מושג כמה זה מרגש לראות מישהי שאכפת לה ושפועלת למעננו.

ש': את יודעת, אנחנו נתפסות אזרחיות סוג ז', בסוגריים זונות, כאשר החברה שלנו מעדיפה להתעלם ובכך גם להתעלל.

ש': אני לא יכולה להרחיב לך על סיפור חיי, יותר חשוב לי להסביר לך כמה '

ש': בשבילך' הוא מקום חשוב אשר חייב לקבל את העזרה המרבית.

ש': אני הגעתי לכאן שבורה אחרי ניסיון התאבדות 22 שלי והמקום והבית המדהים הזה הרים אותי.

ש': היום כבר שכרתי דירה בדיור ציבורי - - - כי הבית החם הזה נותן לנו מענה להתחיל גם אם אנחנו נופלות.

ש': המקום הזה, במיוחד יהודית מרימה אותנו.

ש': ללא המקום הזה מהמעגל שאני באתי ממנו זה יאפשר לעברייני המין להמשיך לבצע בנשים ובילדים ובגברים את הסטיות המיניות שלהם באופן חופשי.

ש': ב'בשבילך' יש אפשרות לברוח, זה מקום שנותן המון חום ואהבה, ביטחון וסוג של יציבות.

ש': כל הצוות - - - הייתי בהמון מקומות ו'בשבילך' מדורג אצלי במקום הראשון.

ש': כמו כן הייתי רוצה להמשיך לראות עוד חברות כנסת וחברי כנסת שיגיעו וייתנו - - - גם למעננו - - - תודה שאת מגיעה וכולי נרגשת לקראתך, אבל גם כמה חשוב בשבילך שחוק הפללת הלקוח שיכרוך גם את שיקום הילדים והילדים והנוער והגברים אשר לכודים במעגל התופת.

ש': אז ברוכה הבאה לעולם שלנו שבו את יקרה מכל, ברוכה לבית החם שלנו, המפלט שלנו, אני מקווה שתתרשמי ויודעת שכן.

ש': באהבה ממני, אני מאמינה שתילחמי גם לתקציב וגם למען הצדק והאמת.

ש': אני מה זה מצטערת שאני בוכה.

ש': ועכשיו לאיילת שקד, שתוקעת את החוק - - -

קריאה: היא כתבה מכתב גם לאיילת שקד.

ש': - - - לא יועץ, לא אף אחד.

ש': כלום.

ש': קשה לי לבטוח באנשים ואני רוצה להגיד שהמציאות המשתנה והיא כבר משתנה.

עליזה לביא: את רוצה לבוא לדבר בוועדה?

עליזה לביא: איילת תגיע עוד חודש לדיון בוועדה על החוק.

ש': אני רוצה להישאר אנונימית כי יש לי ילדים ושם יבואו עיתונאים.

עליזה לביא: בסדר, את צודקת.

עליזה לביא: אנחנו נקרא את המכתב שלך.

ש': אני חשבתי לבוא עם פאה ומשקפיים, כבר תכננתי את הכול.

עליזה לביא: כמו מישל אובמה.

ש': כן, זה חשוב שתעבירו לאיילת שקד את המסר הזה שזה בלתי אפשרי שזה ייקח שנתיים אחרי ההצעה הטרומית, זה לא הגיוני בכלל.

עליזה לביא: את ממש עוקבת, אני רואה.

יהודה גליק: ש', אין לך במה להתבייש, את גיבורה גדולה מאוד.

ש': אני לא מתביישת, אני מתרגשת לראות שלאנשים אכפת, כי אני באה מעולם שלא אכפת, אנשים יורקים עליך, אנשים אונסים אותך, אנשים משפילים אותך, אנשים עושים לך מה שהם רוצים ופתאום אני רואה אנשים מגבוה מגיעים ובאים לתרום ובאים לראות ובאים ומתעניינים בנו, שאנחנו בדרך כלל לא נחשבות.

ש': אנחנו לא נחשבות, אתה יודע את זה.

ש': בן אדם כמוך בא לכאן, שאתה מייצג את החברה הדתית, שבדרך כלל אתה יודע מה זה אומר, אני לא צריכה להסביר לך הרבה וזה מרגש אותי.

יהודה גליק: גם אני - - -

עליזה לביא: ש', את יודעת שאת צריכה ללמוד משפטים.

קריאה: עבודה סוציאלית קודם ואז משפטים.

עליזה לביא: את ממש יכולה להיות ליטיגטורית מעולה.

ש': תודה.

ש': תודה רבה.

ש': ואני רוצה לשמוע מכם קצת מה הכיוון, מה התקדמתם שם.

עליזה לביא: מה שאני יכולה להגיד לך, שנתת לנו זריקת אנרגיה כדי לבוא ובאמת מה שנקרא - - -

ש': סליחה שאני בוכה.

עליזה לביא: זה בסדר גמור, אני אקח את הדמעות שלך איתנו.

עליזה לביא: אני משתדלת ואני עובדת מאוד קשה כדי לקדם את החוק, אבל אין ספק שהדברים שאמרת עכשיו מחייבים אותי יותר לעשות את הכול כדי שבאמת לא - - - יהודה, אתה ומוסי שותפים נאמנים.

עליזה לביא: תדעי לך שאנחנו גברים נשים בתוך המאבק הזה.

עליזה לביא: תראי, הנושא הוא נושא לא קל, יש פה שרת משפטים שיכלה לעזור לנו כבר להעביר את החוק הזה ואם אנחנו נלך לבחירות כל העבודה שלנו תרד לטמיון.

עליזה לביא: אנחנו מאוד מאוד רוצים להעביר את זה בקריאה ראשונה ואני מבטיחה לעדכן אותך, אני אקח את הטלפון מיהודית ואני מבטיחה שנעדכן אותך בכל מידע שיהיה לנו.

ש': עכשיו היה את ההצעה של חסימת הטלפונים של נערות הליווי וזה, אז הייתה חברת כנסת שגם היא - - - שכחתי את השם שלה - - -

יהודה גליק: מרב מיכאלי.

ש': לא, היא מבנט, היא דתייה.

מוסי רז: שולי מועלם.

ש': אז זה יהיה במושב הזה.

ש': אז אם אתם תאחדו כוחות בנושא הזה.

ש': קודם כל צריך לעשות - - -

עליזה לביא: ש', קודם כל אני רוצה להגיד לך שבנושא הזה זה התחיל - - -

יהודה גליק: - - - זה עבר פה אחד.

עליזה לביא: כן, 70 חברי כנסת.

עליזה לביא: קודמינו התחילו עוד לפנינו, אורית זוארץ ובאמת יש פה עבודת רבת שנים, גם בנושא שדיברת עליו עכשיו, יש פה הצעה ממשלתית שנרתם אליה גם השר לבטחון פנים ואנחנו מקדמים את זה בכל הכוח.

עליזה לביא: אני רוצה לומר לך שסוף סוף כל הנושא של חשפנות מוגדר ויוגדר כזנות ובשבוע הבא יזמתי פאנל מאוד מאוד גדול, בפעם הראשונה, בלשכת עורכי הדין בכנס שלהם באילת.

עליזה לביא: אנחנו נשב גם עם השופטת הראשונה בארץ, שופטת בפועל, שהיא זו שהגדירה את אזור רמת גן ובאה ואמרה שחשפנות זו זנות ואנחנו יחד, גם הרשות השופטת וגם הרשות המחוקקת וגם כל האנשים הטובים פה , של הארגונים האזרחיים ושל משרדי הממשלה, ואני מוכרחה לומר ושוב לחזור ולחזק את ידי מנכ"ל משרד הביטחון שבאמת הקים את הוועדה, וגם של השר.

עליזה לביא: יש פה היום פריצת דרך, יש פה הרבה נשים שמלוות את התחום הזה הרבה מאוד שנים ובאמת קורים בו דברים.

עליזה לביא: אבל לא מספיק.

עליזה לביא: זה לא מספיק.

עליזה לביא: אנחנו כאן כדי לעשות את זה טוב יותר ושפחות פחות פחות ילדות וילדים, נערות ונערים, נשים וגברים ימצאו את עצמם על הרצף הזה של הזנות, גם למנוע, גם חינוך וגם שיקום.

ש': יש לי עוד משהו.

ש': הקנסות האלה מאוד חשובים, שהלקוחות האלה יקבלו קנסות.

ש': זה מאוד חשוב כי זה יילך ל - - - הנה, היום, כשהגעתם נשברה לי השן, סליחה שאני כל כך פתוחה, אבל אפילו טיפולי שיניים אנחנו לא יכולות לעשות.

ש': אפילו שאנחנו יוצאות ממעגל הזנות אנחנו חוזרות לזה כי זה נורא קשה לנו בנושא ה - - -

עליזה לביא: אז גם כאן אני יוזמת חוק, חוק שכל מה שקשור לנכות - - -

ש': יש לי נכות היום.

עליזה לביא: כן, אבל נכות שנובעת מהתקופה על הרצף של הזנות תהיה מוכרת.

עליזה לביא: וכאן אנחנו עדיין בעבודה, צריכים לקדם את החוק ואת כל מה שקשור - - -

ש': הכי חשוב שהקנסות האלה יהיו קנסות שיעברו לשיקום הנשים ונורא חשוב להגדיל את התקציבים למקומות האלה.

עליזה לביא: את צודקת.

עליזה לביא: יש לנו הצעת חוק שקשורה בעניין הזה.

ש': כי אם לא אז - - - המקומות האלה - - - אני ישנתי במדרגות, אני הייתי מתקלחת בקופות חולים, היו אונסים אותי על בסיס יומיומי, כל אחד, ואחר כך התחלתי לעבוד בזנות וגם הזנות היא אונס, היא גם לא מרצון, את אומרת כן בפה, אבל הנפש שלך צועקת לא.

ש': ואז את צריכה לעבור את זה על בסיס יומיומי.

ש': אם אנחנו נעשה קנסות לאנשים האלה שייתפסו, אז הכסף יועבר אלינו ואנחנו נשקם את החיים שלנו וזה כן יפחית.

ש': אולי זה לא יעלים את הכול, אבל זה כן יפחית וכן יעזור לשקם את כולנו.

עליזה לביא: את צודקת.

ש': ואני מה זה שמחה ומה זה תודה לכם ומה זה היה חשוב לי לראות אותךָ פה.

ש': כן, אני רואה אותךָ המון.

יהודה גליק: תודה רבה.

יהודה גליק: תודה, גם אני התרגשתי לראות אותך.

ש': ואני מצטערת שבכיתי.

מוסי רז: בהצלחה ותודה.

עליזה לביא: תודה, ש', תודה רבה רבה.

עליזה לביא: שלום, א'.

עליזה לביא: א', מאיפה את?

א': מרהט.

עליזה לביא: כמה זמן את פה?

א': שלושה חודשים.

יהודית אילת אוזן: מפסח בערך.

עליזה לביא: אכלת מצות?

א': עד עכשיו אני אוכלת.

עליזה לביא: את אוהבת?

א': כן.

קריאה: בת כמה את, א'?

א': בת 30.

עליזה לביא: בואי תספרי לנו.

א': עבדתי בדבר הזה, כאילו אין - - - הילדים שלי.

עליזה לביא: כמה ילדים יש לך?

א': שלושה.

עליזה לביא: ואיפה הם?

א': משפחה אומנת.

א': כאילו אין איפה לעשות להם פרנסה, אין - - - לא גרושה, לא רוצה להתגרש כבר יותר מארבע וחצי שנים.

א': המשפחה לא עוזרת - - -

עליזה לביא: היית נשואה, רצית להתגרש.

א': - - - אף אחד לא עוזר.

קריאה: גם עכשיו הוא לא התגרשת?

א': לא.

א': הם כאן עזרו לי.

א': הייתי - - - כאילו גם אני הייתי כאילו - - - אונס וכל מיני דברים.

א': לא היה לי לאן ללכת.

א': מצאתי את - - - באותו זמן שהייתי כאן הם עזרו לי, כאילו - - - הכול, זה הבית החם, זה הבית שלנו, שהוא באמת עוזר לנו בכול.

א': גם יהודית, כשנעלמתי יומיים היא לא ישנה, לא ישבה, לא אכלה עד שחזרתי.

עליזה לביא: לאן נעלמת?

א': היה מקרה של סרטון שפרסמו.

יהודית אילת אוזן: היה איזה סרטון עם אופי מיני שהתפרסם באינסטגרם ובפייסבוק ואז היא נעלמה לנו ליומיים.

א': הייתי חייבת.

יהודית אילת אוזן: היא פחדה.

עליזה לביא: את יכולה להגיש תלונה.

א': הגשנו, המשטרה לא עוזרת.

א': אני מקבלת מכות ברחוב - - -

יהודית אילת אוזן: ואז עירבנו את המשטרה כדי ל - - - הבנו שהיא בסיכון אז עירבנו את המשטרה.

א': כי אני הגשתי תלונה, אבל המשטרה - - -

יהודית אילת אוזן: אבל זה גם ריגש אותה שהגענו אליה, לא יודעת איפה.

א': כן.

עליזה לביא: איך מצאת אותה?

יהודית אילת אוזן: המשטרה עזרה לנו ב - - -

א': לפני ארבעה ימים, בן אדם נתן לי מכות כאן למטה.

א': התקשרתי למשטרה, היה לי מפגש עם הילדים שלי במרכז קשר, אני מתקשרת למשטרה, אחרי שלוש שעות המשטרה חוזרת, אחרי שאת מקבלת מכות, המשטרה מתקשרת ואומרת 'איפה את?'.

א': אחרי שאת מקבלת מכות ואת מגיעה לכאן הם שואלים 'איפה את?' אז התקשרתי - - - אין לנו מקום אחר, כי כשאנחנו מקבלים מכות אף אחד לא עוזר, גם המשטרה לא עוזרת.

א': היו אונסים אותנו והמשטרה לא עוזרת.

עליזה לביא: מי מרביץ לך?

א': האנשים.

א': כמה פעמים אני אמרתי - - -

מוסי רז: מי?

קריאה: סתם אנשים ברחוב?

קריאה: קליינטים.

עליזה לביא: את הולכת ברחוב ואנשים מרביצים?

א': זורקים מילים, שאלתי 'מה אתם רוצים ממני?

א': ' אני לא יודעת, הבן אדם הזה שבפעם האחרונה זו פעם שלישית שאני נתקלת בו.

א': עכשיו, באה להגיש תלונה, המשטרה אומרת לך 'על מה את מגישה תלונה?

א': על בן אדם שאת לא מכירה?' אז מה, כל פעם אני אקבל מכות ויאנסו אותי, בן אדם שאני לא מכירה?

א': פעם לקחו אותי לחורשה, שלושה ימים עד שחזרתי, עד שידעתי איפה אני.

א': והמשטרה, לא מעניין אותה כלום.

א': רק כשהגעתי לכאן, יש מקום שאני אדבר, יש מקום שאני אוציא מה שיש לי בלב, מה כואב לי.

א': הם שומעים אותנו.

א': מקשיבים לנו, עוזרים לנו, הכול, אבל אז לא היה.

עליזה לביא: כמה נשים ברהט נמצאות במצב שלך?

א': יש המון, המון.

א': הלוואי שהם יבואו וידברו.

עליזה לביא: והן נמצאות ברהט?

א': ברהט, בבאר שבע יש.

א': גם בשגב שלום יש.

קריאה: הן עדיין חלק מהשבט?

קריאה: חלק מהמשפחה?

א': לא.

קריאה: יצאו כאילו?

קריאה: המשפחה נידתה אותן?

א': כן.

א': - - - עברה המון.

א': לפני שבועיים אנסו אותה והמשטרה לא עשתה כלום.

א': גם לפני חודש וחצי, תפסו אותה, שניים גררו אותה, הוציאו את המצלמות - - - ראו איך נותנים לה מכות, תפסו את הבחור ושחררו אותו.

א': כן, אין לנו מקום אחר.

א': לפני זה כשעושים ועושים אין למי להגיד - - -

יהודית אילת אוזן: אנחנו רוצים לעזור לה שהיא תוכל לקבל - - - יש בעיה עם העניין הזה שהיא לא גרושה אז אנחנו חיברנו אותה ל'איתך מעכי', שזה 'הצדק איתך', אנחנו חיברנו אותה כדי שהם יעזרו לה - - -

עליזה לביא: אבל אם היא תתגרש מה זה יעזור?

יהודית אילת אוזן: אז היא תוכל לפנות לבקש סיוע.

א': הבת שלי גם חולה, בכליות, עוד מעט בת שבע.

א': מאז שהיא נולדה יש לה בעיות בכליות - - - הוא אומר, ' מה פתאום?

א': אני לא רוצה, אני לא רוצה אותה', והילדים - - -

עליזה לביא: איפה משפחת האומנה נמצאת?

א': משפחת האומנה, אני לא יודעת.

עליזה לביא: אז מי מביא לך לפגוש אותם?

א': יש אחד - - - באר שבע, בלשכת הקשר - - -

יהודית אילת אוזן: יש פה עוד את או'.

עליזה לביא: כן.

עליזה לביא: תודה רבה, א'.

עליזה לביא: שלום, מאיפה את בארץ?

או': בכלל תכלס מנתיבות, אבל אני גרה בבאר שבע כבר 13 שנים.

יהודית אילת אוזן: היא מהוותיקות שלנו.

עליזה לביא: איך הגעת לפה בפעם הראשונה?

עליזה לביא: איך נוצר הקשר?

עליזה לביא: איך שמעת?

או': יהודית, הכרתי את יהודית ברחוב, היא באה לעשות שם, לא יודעת - - - זה היה לפני שמונה שנים והתחלנו, ניהלנו שיחה וזהו.

או': ככה.

יהודית אילת אוזן: לאט לאט, תאטי.

או': ועד היום אני פה.

מוסי רז: שמונה שנים.

או': עברנו פה הרבה.

או': איך שהבית גדל גדלתי גם אני איתו ביחד.

או': אפשר להגיד ככה.

יהודית אילת אוזן: אנחנו כן נגיד שאו'לא במעגל הזנות היום, כבר שנתיים, היא עדיין באתגר של התגברות על כל עניין ההתמכרות.

יהודית אילת אוזן: היא מקבלת תחליפי סם, היא במקום טוב, אבל צריך לעשות עוד מאמץ שם.

יהודית אילת אוזן: היא עשתה דרך מדהימה, אולי את תדברי על הדרך שעברת.

קריאה: בת כמה את?

או': 35, יש לי ילד בן 13 עוד מעט.

עליזה לביא: איפה הוא נמצא?

או': הוא נמצא אצל אמא שלי, בנתיבות.

או': דרך ארוכה, אני לא יודעת ממה להתחיל ומאיפה לסיים.

קריאה: נולדת בארץ?

או': לא, עליתי לארץ בגיל 16, אחרי שלושה חודשים ב - - -

עליזה לביא: בנתיבות?

או': כן.

או': יש לי משפחה גדולה פה, אבל אני לא בקשר איתם.

עליזה לביא: הם כועסים עלייך?

או': הם חושבים שגשר נופל בגללי, אז ככה.

או': ובזכות הצוות פה, אני רוצה להגיד לכם באמת, אני גם לא מזמן סיימתי בית משפט - - - שלוש שנים בטיפול, סיימתי ואמרתי שם שזה נדיר שיש מקום שמציל חיים של בן אדם.

או': זה קשה, קשה שאין את זה.

או': זה טוב שיש מקום שאת יכולה לבוא ומסתכלים עלייך בגובה העיניים, מסתכלים עליך, את בן אדם.

או': לא כמו החברה, לא מקבלים אנשים מכורים ובזנות ככה, נכון?

או': וזה נדיר שיש מקום - - -

עליזה לביא: את עובדת עכשיו?

או': עבדתי לפני חודש וחצי.

או': לא, אני מקבלת נכות.

יהודית אילת אוזן: אבל זה האתגר, למצוא עבודה, תעסוקה, או' ממש בשלה לזה.

או': אני שנים לא עבדתי, זה קשה לחזור לעניין של עבודה.

עליזה לביא: אז מה את עושה כל היום?

עליזה לביא: את קמה בבוקר ומה?

או': היום?

או': לא עושה כלום.

או': בבית, יש לי כלב, אני לפחות חיה עם איזה שהיא חיה בתוך הבית, שהיא גם נושמת.

או': באה לפה, יש לי כל מיני שיחות.

או': בגלל זה אני בעניין של ההתמכרות - - -

עליזה לביא: איפה את גרה?

או': אני שוכרת - - -

יהודית אילת אוזן: זה גם משהו שעזרנו לה, למצוא דיור, היא שוכרת דירה, מקבלת סיוע בשכר דירה.

יהודית אילת אוזן: תקופה מסוימת היא הייתה במשבר אז היא הייתה פה גם בלינה.

יהודית אילת אוזן: חודשיים היית פה בלינה?

או': לא, כשהייתי בחוץ - - -

יהודית אילת אוזן: לא, אבל פה.

או': חודשיים, חודשיים וחצי.

יהודית אילת אוזן: וחזרה, הצליחה לארגן את עצמה ואת הכוחות שלה וחזרה לבית שלה.

או': קשה להאמין שיש לנו כוח לחיות כמו שאתם חיים.

או': זה קשה להאמין שאפשר בלי סמים, קשה לעזוב אותם, כי זה כל החיים שלנו, זה מה שאנחנו יודעים לעשות.

או': אני, לדעתי, אני מבינה שאני יכולה, הייתי גם נקייה שנה, הייתה איזה תקופה, אבל, סליחה על המילה, אין לי ביצים לעזוב לגמרי.

או': זו האמת.

או': אני לא רוצה לשקר.

או': ולהיפטר לגמרי כאילו?

או': אני חושבת על זה ואני אומרת מה אני אעשה, מה אני אעשה כל היום אם אני לא אעשה סמים?

יהודית אילת אוזן: תעבדי.

או': גם אם אני מנסה לעשות משהו אני נופלת למשהו יותר חזק, עושה החלפה.

או': את מבינה מה בעייתי פה?

או': כשעבדתי, היה חודש וחצי שעבדתי אז עם מצב רוח הייתי אחרת, נכון, יהודית?

יהודית אילת אוזן: לגמרי.

קריאה: המשכורת הראשונה זה היה אושר של כולנו.

או': הרבה אנשים אומרים כאילו 'מה, עכשיו, שתלכו לעבוד, למה הולכים לזנות?

או': למה לא ללכת לעבוד?' אבל אני רוצה להאמין שכל אחד מגיע לשם לא ברצון שלו.

או': אין שם אחת שהיא ברצון שם, ולא משנה אם היא משתמשת בסמים או שלא משתמשת בסמים, יש בנות שלא משתמשות בסמים, בחיים לא נגעו בסמים, אבל היא שם.

או': זה לא קל, אנחנו עוברים שם הרבה דברים.

או': אני לא מזמן סיימתי משפט, תבעתי שוטר - - - מעבודה, איזה שוטר אחד, קיבל חצי שנה עבודות שירות

מוסי רז: על מה?

או': הוא בא עם שוטרת ורצה תמורת קנס פיקטיבי ותמורת זה להיכנס בבחורה ולעשות איתה מה שהוא רוצה.

או': אני, בגלל שאני הייתי איתה ונתתי לה גב אז הוא הלך איתי מכות.

או': תקף אותי, שבר לי טלפון וזה וזה.

או': ואז התלוננתי, לקחתי את החברה שלי ועשינו תלונה.

או': זה סיפור ארוך של שלוש שנים, ממש, כן - - - כתב אישום, תלונה שלי - - -

יהודה גליק: זה סיפור למח"ש, לא למשטרה.

או': הייתי במח"ש.

יהודית אילת אוזן: הוא קיבל עבודות שירות והיה גם הליך אזרחי.

יהודית אילת אוזן: היא עשתה תהליך משמעותי עם הדבר הזה.

עליזה לביא: יש לך פה בוגרות - - -

יהודית אילת אוזן: יש לי כן, יש לי מהממות.

יהודה גליק: יש כאן בנות שלמדו בבית הספר של החיים, כל מה שאנחנו לומדים - - - אוניברסיטה.

יהודית אילת אוזן: נכון.

קריאה: עשו תהליך משמעותי.

עליזה לביא: משמעותי ביותר.

או': את יודעת, אני אמרתי בבית המשפט שאם הייתי יודעת שאני ככה כאילו, שזה הדרך שיהיה לי, על התיקים שהיו לי, היו לי שני תיקים של סמים בשנת 2011 ו-2014 - - - כי זה היה שווה.

מוסי רז: למדת.

או': זה היה שווה?

או': לוותר על משפחה, אחת שלא - - - משפחה ענקית שמקבלים אותי איך שאני ומכירים אותי והכול, זה שווה, על שני תיקים, כפרה והכול בסדר.

עליזה לביא: תודה, או'.

או': תודה רבה שאתם הגעתם ואני מבקשת תהיו איתנו.

עליזה לביא: אנחנו איתכם.

או': עם כל הכוח שלכם, של כל אחד שיש פה.

עליזה לביא: יאללה, לכי לעבוד, תמצאי עבודה, נעזור לך.

עליזה לביא: ביי, חמודה, תודה רבה.

אתי כהן: ברשות

אתי כהן: כם, אני רוצה להגיד משפט אחד, אין טוב ממראה עיניים.

אתי כהן: גם לראות את יהודית, שדיברתי בשבחה והצוות המקצועי כמובן, אפרת, שהזכרתי גם את שמך בוועדה, תמר ומרים, משרד הרווחה, שבאמת עשו עבודה מצוינת, וכמובן עמותת 'יחדיו' שהבנו ביחד שיש כאן צורך שצריך לענות עליו ולתת מענה כוללני, הרבה יותר מאשר רק מזעור, אלא באמת שיקום ולעשות תהליכים משמעותיים.

אתי כהן: לאפשר את הרצף מרמת האיתור עד מרכז היום עד הטיפול האמבולטורי ועד לדירת החירום.

אתי כהן: אני חושבת שיש כאן מענה מאוד משמעותי ובעזרת ה' שיהיה לנו את הכוח, לצוות הזה נפלא, להמשיך ולהרחיב.

אתי כהן: אלה תהליכים מאוד מורכבים שהנשים עוברות, מצבי חירום מאוד לא פשוטים ויהודית, שעומדת מתחילת הפרויקט פה.

אתי כהן: אני חייבת לומר שגם היא עוברת תקופת לא פשוטות.

אתי כהן: היא צריכה להתמודד מול נשים ואוכלוסייה - - -

עליזה לביא: יש לך איזה מעגל תמיכה שלך?

אפרת שרעבי: יש צוות נהדר.

אפרת שרעבי: יש לה יכולת לקבל עובדות בפינצטה, היא בונה לעצמה צוות של תמיכה.

יהודית אילת אוזן: נכון.

יהודית אילת אוזן: הצוות פה הוא אחת המתנות הנפלאות.

יהודית אילת אוזן: זה הקרדיט היחידי שאני מוכנה לקבל, שאני יודעת כנראה לבחור את הצוות הנכון.

יהודית אילת אוזן: אני חושבת שכולן כאן חדורות מוטיבציה ואהבה באמת, אנחנו לא מתביישות להשתמש במילה הזאת, אהבה וחמלה ואמונה.

יהודית אילת אוזן: אנחנו מחזיקות את הדבר הזה באמת הכי חזק שרק אפשר.

עליזה לביא: את תושבת באר שבע?

יהודית אילת אוזן: כן.

אתי כהן: כן, אנחנו התחלנו ביחד.

אתי כהן: הבאתי את יהודית כרכש אישי שלי לתכנית הזאת, היא עבדה המון המון שנים בבית ספר עמל בתכנית לנערות במצוקה ובאמת היא באה עם כל הידע ועם כל הניסיון וגם עם המסירות הזאת.

קריאה: אני חייבת להגיד משפט אחד.

קריאה: יהודית עובדת כבר שמונה שנים ובאמת זה מרכז חייה, אין לי מילים מדויקות יותר.

עליזה לביא: את גם גרה פה?

קריאה: אני גרה בשדרות בשנים האחרונות.

יהודית אילת אוזן: מבינה בטראומה כזאת ואחרת.

קריאה: אבל כן אני אגיד שזה שיהודית בעצם מהיום הראשון שהדבר הזה הוקם ועד היום, אני חושבת שיש לזה גם משמעות מטורפת בשביל הנשים והאוכלוסייה הזאת ואני חושבת שהאפקט של ההקמה של הדירה היה מדהים.

קריאה: דיברתם מקודם על הסיורים והאיתורים, אני חושבת שהמדהים היה לראות שנפתחה הדירה וכל המאותרות של יהודית בשמונה השנים האחרונות פשוט הגיעו וזה באמת מדהים.

קריאה: זה גם מלמד על איזה עבודה מטורפת היא עשתה בשנים - - -

עליזה לביא: גם על אמון של הנשים.

אתי כהן: בסוף זה הנשים.

יהודית אילת אוזן: בסוף ובהתחלה של זה זה באמת העניין, לב העניין.

יהודית אילת אוזן: אני תמיד עבדתי עם נשים, אני חושבת שאנחנו מביאות את זה לפה, שבסוף בסוף אנחנו יושבות אישה מול אישה ואכפת לנו גם בדברים הקטנים וגם בדברים הגדולים ויש את ההבנה הבסיסית הזאת של אישה מול אישה.

יהודית אילת אוזן: אני חושבת שזה קיים פה והעניין של גובה העיניים וההבנה עם הניואנסים המיוחדים.

יהודית אילת אוזן: אני חושבת שזה חזק פה.

קריאה: לא כולם יכולים לעשות את העבודה הזו.

קריאה: עדיין, עם כל מה שאמרת, צריך להיכנס עם חומרים מאוד מיוחדים.

קריאה: ממש לא כולם יכולים לעשות את זה.

אתי כהן: אני רוצה להגיד לך תודה.

אפרת שרעבי: לפני שאת סוגרת, אני יושבת ואני אומרת שבמקרה הפעם יותר התמקדנו בנשים הערביות שהצטרפו, אבל יש המון סוגיות מאוד גדולות שמתמודדים איתם, אם זה עניין של אימהות, עניין של בריאות הנפש, יש הרבה טרנסיות שנמצאות וכל דבר זה סוגיה גדולה בפני עצמה.

אפרת שרעבי: דיברנו על זה, דיברנו על חירום, אני אומרת שיש המון סוגיות וסך הכול בשנה האחרונה המקום הזה עבר קפיצה מאוד מאוד גדולה עם התקציב שהגיע וההתרחבות ואני מתחברת למה שיאיר אמר בהתחלה, אנחנו עוד לומדים וזה לא ייאמן, כשאין לך מקום אין לך נשים.

אפרת שרעבי: פתאום פתחו את המקום, הגיעו הנשים ועולים עוד צרכים.

עליזה לביא: נכון.

עליזה לביא: אז אני יכולה להצהיר שהוועדה היא ועדה מאוד מאוד מיוחדת בכנסת, שעושה שיתופי פעולה נדירים.

עליזה לביא: דוגמה, עם 'הופכות את היוצרות', לא הכרתי אותן, התחלנו מיוזמתן באינטרנט והתחלנו והלכנו לבקר, הייתן בסיור, והפגשנו וסגרנו את זה מול הביטוח הלאומי והיום נפתח עוד מרכז ועוד.

עליזה לביא: כמובן שארגוני השטח.

עליזה לביא: אנחנו חייבים מידע, כל מידע, תזרימו אלינו, תכתבו אלינו, תשתפו, החל במכתב, המשך בהפניה תרבותית כזו או אחרת, טרנסג'נדריות יש בכל מקום, מפגש ערבי-יהודי, לי לא יצא לפגוש כזאת אינטנסיביות וצפיפות.

עליזה לביא: התפקיד שלנו זה לבוא ולשאול ולראות וללמוד - - - בני נוער, גם ערבים וגם יהודים, זה המקום היחידי שהם יכלו להגיע אליו, בתקווה שהחלופות היום, יש גם אחד שנפתח כאן, ועוד ועוד.

עליזה לביא: רק שיתוף פעולה.

עליזה לביא: הרבה פעמים ארגוני השטח מקדימים אותנו.

אתי כהן: לסיכום אפשר לומר לך תודה ולחברים שהגיעו.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: את אמרת בית פתוח פה, אנחנו בכנסת, הוועדה היא - - -

יהודית אילת אוזן: כן, זה צד שאני פחות פעילה בו.

עליזה לביא: זו הזדמנות גם לארח ו - - -

יהודה גליק: שאלה והערה.

יהודה גליק: יכול להיות שאולי עניתם לפני שבאתי, אני מתנצל על האיחור.

יהודה גליק: אני מבין שזה מופעל על ידי עמותה, מה מידת הגיוס התקציב הפרטי של העמותה ומה מידת הסיוע - - -

אתי כהן: אני אגיד.

אתי כהן: קודם כל הפרויקט הזה הוא של אגף הרווחה בעיריית באר שבע, 100% משרד הרווחה, הוא מופעל באמצעות - - -

אפרת שרעבי: התקציב הוא תקציב של משרד הרווחה, של מיליון 200.

אתי כהן: הוא מופעל על ידי עמותת 'יחדיו', מאחר שמשרד הרווחה בטוב לבו לא נותן לנו תקציב לתקורה, אנחנו מהתקציב של העירייה משלמים תקורה לעמותה, ולמה עשינו את זה דרך העמותה?

אתי כהן: דרך אגב, מבחינה מקצועית הכפיפות המקצועית של יהודית היא אליי ישירות, כמנהלת האגף, פשוט השארתי את הפרויקט הזה קרוב ללבי.

אתי כהן: למה עשינו את זה?

אתי כהן: מבחינת הפסיליטי של ההפעלה זה יותר קל, מבחינת הלוגיסטיקה שלו.

אתי כהן: לשכור דירות יותר קל לעמותה מאשר לעיריית באר שבע, כל הסיפור של מכרזים וכו'.

אתי כהן: וחוץ מזה יש עבודה משותפת בדירה, בינינו לבין העמותה בהרבה מאוד תחומים אחרים.

יהודה גליק: וההערה, אני חייב להגיד שלדעתי זה שאתן שמות פה את הציורים של - - -

יהודית אילת אוזן: הן עשו את זה, זה דברים שלהן.

יהודה גליק: זה מקסים, זה בעיניי תפקיד אדיר, לתת להם את זה.

יהודה גליק: אם מגיעים לכמות של ציורים אולי אפשר לעשות תערוכה שלהן.

עליזה לביא: אריאלה, בואי נגיש בקשה, נארח את התערוכה בכנסת.

יהודה גליק: מה שראינו כאן, אני אומר וואו.

יהודה גליק: באמת.