ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 917, 2018-12-18 12:36

ג'מעה אזברגה: שלום לכולם, בתחילת דבריי אני רוצה לברך את חברי חבר הכנסת טלב אבו עראר על היוזמה של היום הזה ולברך את אלי אלאלוף יו"ר הוועדה שנתן לי הזדמנות לנהל את הישיבה הזאת.

ג'מעה אזברגה: זאת ישיבת מעקב על מצב שירותי הרווחה בכפרים הבלתי מוכרים ונושא הרווחה בפריפריה ובכפרים הבלתי מוכרים במיוחד בנגב.

ג'מעה אזברגה: אני רוצה לברך את כל באי הדיון שבאו, גם בעלי מקצוע וגם ראש העיר פאיז אבו צהבאן, וגם ראשי מועצות וחברים שעובדים במקצוע הזה.

ג'מעה אזברגה: ממשלת ישראל לא התמודדה בצורה יסודית על סוגיות הכפרים הבלתי מוכרים, הזניחה אותם במשך עשרות שנים.

ג'מעה אזברגה: כיום חיים בנגב 250,000 ערבים בדואים מתוכם 80,000 עדיין חיים במה שנקרא כפרים בלתי מוכרים, הפזורה.

ג'מעה אזברגה: המדינה הורסת בתים בישובים אלה בגין מה שמכונה בניה בלתי חוקית.

ג'מעה אזברגה: בשנה האחרונה נהרסו יותר מ-2,000 בתים והאבסורד שהאנשים האלה נדרשים לסעד ולעזרה, פונים למשרדי הרווחה, האוכלוסיה הבדואית בכפרים הבלתי מוכרים מקופחת, עתירת הצרכים וניצבת בפני מעבר רווי סיכונים ושינויים.

ג'מעה אזברגה: התפיסה לפיה שירותים חברתיים יינתנו לתושבי הכפרים הבלתי מוכרים תוך כדי מעבר לישובי הקבע ולאחר הסדרת הקרקע התפוגגה לצערי.

ג'מעה אזברגה: זאת אומרת שכאילו מתנים את מתן השירות עד למעבר של האנשים.

ג'מעה אזברגה: פסיקתה של המערכת המשפטית ופעולות עצמאיות של משרדי ממשלה הולידו מערכת מסורבלת של שירותים חלקיים באמצעים מאולתרים ללא תיאום.

ג'מעה אזברגה: פסיקה של בג"צ לפיה אין להתנות שירותים במעמד הקרקע והחשש מהידרדרות המצב דחפו את ממשלת ישראל בעבר הלא רחוק לפעולה.

ג'מעה אזברגה: במסגרת זו נעשו מהלכים של יצירת מועצות אזוריות שישמשו פלטפורמה לפתרונות סוגיות קרקע והכרה בישובים.

ג'מעה אזברגה: כמו כן ישמשו כספקי שירותים לאוכלוסייה בדומה לאופי שניתנים השירותים במסגרת מוניציפלית בכלל האוכלוסייה בישראל.

ג'מעה אזברגה: המועצות האזוריות נווה מדבר ואל קסום מעניקות שירותי רווחה וחינוך ליותר מ-50,000 תושבים הגרים בסמוך למועצות והם לא גרים בתחומי המועצות.

ג'מעה אזברגה: שירותי הרווחה הניתנים לתושבי הכפרים הם מינימליים, השירותים הקהילתיים מתמקדים בילדים ונוער.

ג'מעה אזברגה: בכפרים אלה לא קיימים כלל שירותים קהילתיים לקשישים למשל כגון מועדוני יום ומרכזי יום, לא קיימים כלל שירותי קהילה לבעלי מוגבלויות בוגרים כגון מפגרים, אוטיסטים, עיוורים, חרשים ונכים, טיפול באלימות, בהתמכרויות, בדומה לרשויות המקומיות.

ג'מעה אזברגה: חשוב לציין ששירותי הרווחה הניתנים בכפרים הבלתי מוכרים ובשל היעדר הייצוג הפוליטי ברשויות לוקה בחסר.

ג'מעה אזברגה: עם כל הצער שבעניין, ראשי מועצות וחבריהם עושים את המאמצים הרבים להטות את כל השירותים לכיוון הישובים הקיימים שלהם.

ג'מעה אזברגה: רוב המשאבים הולכים לשם לצערי.

ג'מעה אזברגה: נקודה נוספת ראויה לדיון, שירותי החירום בכפרים אלה שכמעט אינם קיימים.

ג'מעה אזברגה: נמצאים פה אנשי עמותת - - - למשל, שמקדמים פרויקט של חוסן קהילתי וצוות חירום ואני מברך על זה, אבל זה עדיין לא מספיק ולא עונה על הדרישות לשירותים כפי שצריך.

ג'מעה אזברגה: כמה נקודות שארצה שניתן עליהם את הדעת הן זמינות, נגישות מרחבית של השירותים, נגישות והתאמה תרבותית שזה דבר שלא קיים לחלוטין, לא יכולים לתת את השירות כמו שצריך בגלל היעדר התאמה תרבותית.

ג'מעה אזברגה: אני מצטער על ההקדמה הארוכה, אבל נפתח את הדיון, אדוני היושב ראש אתה רוצה להגיד משהו?

אלי אלאלוף: לא.

אלי אלאלוף: תן ליוזם.

ג'מעה אזברגה: חברי חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה.

טלב אבו עראר: אני מברך את כל המשתתפים.

טלב אבו עראר: מכובדי יו"ר הוועדה הזמני, מכובדי היו"ר הקבוע, שכל הנושאים שאנחנו מציגים כאן בוועדה הזו זוכים להבנה, לכבוד, למעקב מצידו של היושב ראש אלי אלאלוף, שהוא באמת עוזר בהרבה דברים והרבה נושאים, מקדם דברים שאנחנו מבקשים, אני מאחל לו באמת הצלחה בכל מקום שתהיה.

טלב אבו עראר: מכובדים, האמת שירותי הרווחה, יושב מולי אדם שהוא עובד סוציאלי ומלפני אולי 20, 30 שנה.

טלב אבו עראר: הוא יציג לנו כמה דברים כאן בשירותי הרווחה.

טלב אבו עראר: אבל מה עוד שבישובים הבלתי מוכרים.

טלב אבו עראר: אני בכל ועדה אמרתי את זה, ואולי מקבלי ההחלטות כאן או לפחות אנשים שיש להם מצפון יבינו את מה שאני אומר.

טלב אבו עראר: אני לא אשם שאני בדואי, שאני ערבי.

טלב אבו עראר: אני גם לא אשם שאני גר בישוב בלתי מוכר.

טלב אבו עראר: כל אדם אשר הוא, לא משנה איפה שהוא גר, הוא זכאי לשירותי חינוך רווחה ובריאות.

טלב אבו עראר: תסכים איתי אלי אלאלוף?

טלב אבו עראר: נכון חיים?

חיים ילין: חד משמעית.

טלב אבו עראר: מה אשמתו של הזקן הזה בן 80 שמתגורר בישוב בלתי מוכר, במקום להנגיש אליו את שירותי הרווחה, הזקן הזה המסכן, צריך ללכת ברגל אולי כמה קילומטרים עד שיגיע לכביש, יעלה על אוטובוס ויגיע ללשכת הרווחה, בישוב הסמוך או בבאר שבע או בערד.

טלב אבו עראר: כמה שפנינו למשרד הרווחה, ואנחנו עוסקים בכל התחומים לכל תושבי הנגב, לא רק ביום הנגב, גם בימים אחרים.

טלב אבו עראר: פנינו שוב ושוב כדי להנגיש את השירותים האלה שייפתחו שם תחנות בכל ישוב וישוב, עד שנגיע לפתרון הבעיה הכללית.

טלב אבו עראר: לכן ניקח דוגמה רק אחרי הריסת הבתים, הרי המדינה הורסת בתים בלי רחמנות ובלי גבול, כל יום.

טלב אבו עראר: מדברים עם התושבים הבדואים לא בשפת דיבור, לא, מדברים איתם בדחפורים.

טלב אבו עראר: זו שפת הדיבור המוכרת על ידי המדינה לתושבים הבדואים.

טלב אבו עראר: בדחפורים ובטרקטורים.

טלב אבו עראר: הילדים שלנו ככה רואים את המראות האלה כל יום, בא דחפור, הורס את הבית ושלום.

טלב אבו עראר: למרות שהחוק הישראלי מחייב בית חליפי לכל מי שנהרס ביתו.

טלב אבו עראר: על פי חוק.

טלב אבו עראר: מדינת ישראל לא עושה חשבון לאף אחד, גם לא לחוקים בינלאומיים וגם לא לחוקים שהיא בעצמה מחוקקת.

טלב אבו עראר: מה תגיד על ילדים שמגיעים למצבים נפשיים קשים מאוד שהבית שלהם נהרס והמדינה מפקירה אותם ללא קורת גג, יושבים ליד האמא שלהם וליד האבא שלהם ליד הבית ובוכים.

טלב אבו עראר: איפה כאן העובדים הסוציאליים?

טלב אבו עראר: איפה כאן אנשי הרווחה?

טלב אבו עראר: איפה משרד הרווחה?

טלב אבו עראר: ואז למקרים כאלה אנחנו מבקשים וחייבים להנגיש להם את השירותים.

טלב אבו עראר: אני לא רוצה להאריך בדבריי, יש אחרים שידברו ויש בעלי מקצוע שידברו וחשוב מכל שנשמע את עמדת משרד העבודה והרווחה למה שעלה כאן.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

ג'מעה אזברגה: ד"ר עבד אל חמיד.

ג'מעה אזברגה: מי עוד רוצה לדבר?

אלי אלאלוף: יש הרבה חומר מנציגת משרד הרווחה.

אלי אלאלוף: הגברת בן עטר.

עבד אל חמיד אבו רביע: אני מבקש לדבר.

עבד אל חמיד אבו רביע: אני מתחבר למה שהוא אמר.

עבד אל חמיד אבו רביע: אני לא שקט ששר הרווחה לא נמצא פה.

אלי אלאלוף: מי אתה?

אלי אלאלוף: אתה יכול להגיד לנו מי אתה?

עבד אל חמיד אבו רביע: אני מנהל שירותי רווחה באל קסום, אחראיים על שבעה ישובים מוכרים והרבה לא מוכרים.

עבד אל חמיד אבו רביע: אני מתוך כאב, אני מאוד מתחבר למה שאמר חבר הכנסת טלב אבו עראר.

עבד אל חמיד אבו רביע: קודם כל אני לא שקט מזה שלא ראיתי את שר הרווחה פה ולא משנה מה הסיבות, לא משנה.

טלב אבו עראר: או המנכ"ל לפחות.

עבד אל חמיד אבו רביע: אבל אני חייב לדבר מתוך כאב ואני מאוד מלתחבר ואני מציף פה בעיה מאוד קשה, מעבר לשירותי רווחה ופסיכולוגיה, אני שואל, ילד בכיתה א' שבשעה 6:00 בבוקר רואה את הדחפורים הורסים את הבית והוא שם את התיק על הגב שלו והולך ליום שלם בלימודים.

עבד אל חמיד אבו רביע: איזו מן הרגשה, מה עוד שטראומה, עוברת על ילד כזה?

עבד אל חמיד אבו רביע: והאם מישהו שם בתכניות העבודה שלו לפגוש את הילד הזה והאם מי שבא ורואה אותו שזה מלווה אותו ומבחינתו זה משטרת ישראל שבאה, זה כוחות שבאו, אבא לא יכול להסביר לילד שלו למה נהרס הבית ולא ניכנס לזה, וגם הוא הולך עם כל החווי הזאת שמלווה אותו בעוד עשר או 15 שנים שאנחנו פוגשים אותו.

עבד אל חמיד אבו רביע: אני לא רוצה לדבר הרבה אבל אני רוצה להגיד לכם שאנחנו במצבי שירותי הרווחה, דיברו קודם על מרכזי קשישים, יש לי מועדוני מופת לקשיש, יש לי.

עבד אל חמיד אבו רביע: אבל אין לי יכולת להקים הרבה.

עבד אל חמיד אבו רביע: השירותים שלי הם הנגשה.

עבד אל חמיד אבו רביע: כשאני מגיע לכפרים הבלתי מוכרים, אם מדברים על פזורת רהט ומזבלת דודאים ועד מורדות ים המלח ויש לי שני רכבים במחלקה שאני צריך להגיע למקומות כאלה, עובד סוציאלי שיוצא ביום, במקום שיעשה בשכונה ד' שבעה ביקורים הוא מקסימום יעשה שני ביקורים.

עבד אל חמיד אבו רביע: זאת אומרת היכולות שלי מאוד מצומצמות.

עבד אל חמיד אבו רביע: אני לפעמים מגיע למצב, אם מגיעה אלי אישה ואני בטוח שהיא עברה שבעה-שמונה מחסומים עד שתגיע אלי עד המשרד, היא בוכה, אני לא מתבייש להגיד בפורום כזה שאני בוכה איתה.

עבד אל חמיד אבו רביע: למה?

עבד אל חמיד אבו רביע: כי אני חסר אונים.

עבד אל חמיד אבו רביע: אני אבדתי את המקצוע שלי כעובד סוציאלי, למה?

עבד אל חמיד אבו רביע: כי אני צריך להתעסק עם גג מטפטף ועושה בוץ למשפחה בלילה והילדים למחרת לא הלכו לבית הספר.

עבד אל חמיד אבו רביע: אני צריך לחפש ספק שייתן שבע מיטות באותו ערב וייכנס עם הרכב שלו וייתקע בבוץ בשביל להנגיש למשפחה שבע מיטות כדי להרים טיפה את המשפחה מעל הבוץ.

עבד אל חמיד אבו רביע: מה עוד, אני צריך להתעסק בגג, אני צריך להתעסק באנרגיה סולרית, אגב הם רואים ברווחה כחזית ואני כחזית רווחה, על מה אני אחראי?

עבד אל חמיד אבו רביע: ואיזה כוח יש לי, והנגישות שאני מנסה לעשות למשפחות כאלה, אני שואל שאלות טריוויאליות, אני איבדתי את המקצוע שלי כעובד סוציאלי באוניברסיטה, אני מתעסק בכיבוי שריפות, אני מתעסק לפעמים בדברים שאני צריך להאכיל את מי שהגיע אלי עם כל הקשיים שיש לו ולשכוח לרגע שאני צריך לסייע לו במזרון או במקרר או לעשות לו תכנית טיפול.

עבד אל חמיד אבו רביע: דיברו על מרכז אלימות, יש לי והמרכז אלימות הראשון שאני מקים במגזר הבדואי, יש לי.

עבד אל חמיד אבו רביע: ואני אשתף אתכם בחוויה.

עבד אל חמיד אבו רביע: כשאני בתוך הטיפול מוציא אותם לטיול, אולי יש חלקים, הוא יושב פה ושמע אישה חד הורית בת 54 ומה היא אומרת?

עבד אל חמיד אבו רביע: פעם ראשונה אני רואה את הים.

עבד אל חמיד אבו רביע: הים התיכון פעם ראשונה.

עבד אל חמיד אבו רביע: למה?

עבד אל חמיד אבו רביע: כי היא מתעסקת בכל מה שיש מסביב.

עבד אל חמיד אבו רביע: חבר'ה, המצב לא פשוט, אני מדבר מתוך כאב, אני לא רוצה להאריך ואני אומר לכם גם בתפקידי אני לא יכול לשרוד הרבה, אני אומר בפומבי, אני לא יכול לשרוד הרבה, למה?

עבד אל חמיד אבו רביע: כי האמצעים שיש לי הם קשים, ובמיוחד עם הכפרים הבלתי מוכרים.

ג'מעה אזברגה: תודה רבה.

ג'מעה אזברגה: אנחנו ניתן גם לחברים אחרים להתייחס, לכן רציתי - - - מגיד אלעטאונה .

מגיד אלעטאונה: אני מנהל האגף לשירותים חברתיים במועצה אזורית נווה מדבר.

מגיד אלעטאונה: אפשר להגיד העובד הסוציאלי הראשון או השני מעל 40 שנה במקצוע.

מגיד אלעטאונה: צהריים טובים לכולם.

מגיד אלעטאונה: לפני שאגיד את דבריי אני רוצה לתקן את המושג של ישובים בלתי מוכרים.

מגיד אלעטאונה: המושג הזה יש לו קונוטציה שלילית וקראתי לזה אוכלוסיית גמ"ל, גרים מחוץ לישובים.

מגיד אלעטאונה: זאת אומרת הם תושבי ישראל, יש להם תעודת זהות אבל אין להם מעמד מוניציפלי ומכאן אני רוצה להכנס לעניין.

מגיד אלעטאונה: האוכלוסיה בשתי המועצות הם קרוב ל-100,000, מעל 60%, 70% הם בשתי המועצות שגרים בצורה מפוזרת בכל הנגב, ושתי הגישות הטיפוליות למשל במועצה שלי, - - - הישובים הגישה היא שונה מאשר השבטים כי בשבטים אתה לא יכול לעשות פעולות קהילתיות כי אין מבנים.

מגיד אלעטאונה: לפני - - - הייתי אחראי על אבו בסמה ושם רציתי להקים לילדים בסיכון בתל ערד, הושקעו שם על ידי עמותת SOS העולמית 200,000 שקל, בית של שייח' מסוים ש- - - בשנות השישים, הוזמנתי לבית משפט, פלשתי למדינת ישראל, בסך הכל רציתי להקים מקום חסות לילדים מסכנים וכדומה, והיום המבנה שומם, עד היום.

מגיד אלעטאונה: הם אפילו הלכו, הסיירת הירוקה במשרד הפנים אמרו למשרד הרווחה "- - -עליכם העובד הזה.

מגיד אלעטאונה: איך תכניסו ילדים ללא ביטוח" אמרתי שכל הבדואים תחת כיפת השמיים, אין לנו ביטוח, אולי גם נולדנו לא חוקי יגידו.

מגיד אלעטאונה: לכן אני בא ואומר, שתי המועצות הם קבלן משנה של מדינת ישראל.

מגיד אלעטאונה: האחריות הראשונה היא של מדינת ישראל.

מגיד אלעטאונה: הם לא עושים טובה.

מגיד אלעטאונה: צריכים לעשות חוזה, ורצוי אם היה כל הפזורה הבדואית תחת כותרת אחת בלבד, כי היום רהט טוענת שיש לה פזורה, ואין סוף, ואנחנו יודעים שלא ב-20 ולא ב-50 שמות יפתרו את בעיית הפזורה.

מגיד אלעטאונה: הבדואים ימשיכו להיות בשבטים כי זו אדמתם וזה לגיטימי, זה חלק מה- - - אנחנו בדואים, אין מה לעשות.

מגיד אלעטאונה: הנביא מוחמד היה בדואי.

מגיד אלעטאונה: מכאן אני רוצה להעלות כמה בעיות.

מגיד אלעטאונה: אחת – במצב חירום לשבטים האלה בשתי המועצות האלה אין אבא ואמא.

מגיד אלעטאונה: לא מיגוניות, לא מים, לא בשיטפונות ואנחנו פנינו לפיקוד העורף שלאנשים האלה בשעת חירום אין אף אחד.

מגיד אלעטאונה: יש מחקר חדש שהילדים הבדואים מגלים פוביה וחרדה בגלל החושך.

מגיד אלעטאונה: אין להם נכון לעכשיו גם חשמל.

מגיד אלעטאונה: פה ושם גנרטור.

מגיד אלעטאונה: בעיה נוספת, יש לי ישוב על גבול מצרים, בערך 140, 150 משפחות, אין להם תעודת זהות, ולצערי שירתו בצה"ל.

מגיד אלעטאונה: בושה וחרפה.

מגיד אלעטאונה: אדם שירת בצה"ל ואין לו תעודת זהות.

מגיד אלעטאונה: ומי כמוכם יודע, בהיעדר תעודת זהות אין ביטוח לאומי, אין ביטוח רפואי, אין שום דבר.

מגיד אלעטאונה: גם בהריסת בתים, הם לא באים לאף אחד, באים אלי לבכות.

מגיד אלעטאונה: לתפיסתי זה ילד בסיכון, לבנות לו אוהל או משהו אף אחד לא מוכן לתת תקציב לזה, בגלל שהוא ישוב לא מוכר.

מגיד אלעטאונה: לכן אני בא ואומר מדינת ישראל על הגיל הגודל שרואה את הריסת הבתים ומונעים ממנו לעשות את הבית - - -.

מגיד אלעטאונה: המדינה תצטער.

מגיד אלעטאונה: עדות לכך, אחוז המתגייסים הולך ויורד, מדוע?

מגיד אלעטאונה: בגלל המדיניות הזאת.

מגיד אלעטאונה: המדיניות ה- - - והטיפשית, לא יכול לעשות את זה.

מגיד אלעטאונה: דבר נוסף, בתקופת ידידי אלי אלאלוף - - -

טלב אבו עראר: - - -

מגיד אלעטאונה: תן לי ברשותך.

מגיד אלעטאונה: תקשיב, אל תסכים איתי.

מגיד אלעטאונה: הייתה ועדת העוני, אני בן המיעוטים היחידים שהשתתפתי ארבע שנים וכתוצאה מזה זכינו במועצה שלנו לביטחון סוציאלי שזה 500 שקל לחודש.

מגיד אלעטאונה: בגלל היעדר השתתפות של 45 שקל שלדעתי המדינה צריכה לשלם, זו פזורה שאין לה מעמד מוניציפלי, אני לא יכול לנצל את זה.

מגיד אלעטאונה: החברה הבדואית היום נמצאת בעיצומו של משבר חברתי תרבותי ומשבר פסיכו סוציאלי.

מגיד אלעטאונה: מבחינת מודל, המעבר הזה דומה להגירה.

מגיד אלעטאונה: פירוש הדבר שצריך כדי לשקם את הבדואים בשתי המועצות מעבר לתקציב השוטף של המדינה, תקציבים ייחודיים על מנת לאפשר להם.

מגיד אלעטאונה: במנהלת הנגב יש מיליונים תחת כותרת "קהילה", יעבירו לי אותם, אני משפר את מעמד האישה, הילד בסיכון - - -

טלב אבו עראר: הוא העביר אותם להריסה.

מגיד אלעטאונה: לכל אחד יש ג'יפ 400,000 שקל כדי להרוס.

מגיד אלעטאונה: ואני - - - יש לי סובארו ישנה.

מגיד אלעטאונה: לכן אני אומר גם צריך לתת לתושבים, 4 על 4 יגיע לילד, לאיש הקשיש, לחולי הנפש.

ג'מעה אזברגה: כיוון שהזכרת את אלי אלאלוף יו"ר הוועדה, אנחנו ניתן לו את רשות הדיבור.

ג'מעה אזברגה: בבקשה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: למרות שאני מוכן להמשיך ולהקשיב, קודם כל אני שמח שיש לי ממלא מקום מוכשר מוצלח וחבר.

אלי אלאלוף: בראבו טלב על היוזמה והיום הזה שאתה עושה.

אלי אלאלוף: אבל להצדיק מה המצב שלי, מה העמדה שלי כלפי השכנים שלי, הבדואים ליד הבית שלי כי אני גר בבאר שבע, אני 500 מטר מאוהלים, מפחונים, מדברים שאף אדם נורמלי לא היה אמור לגור ולהסתכל עליה כפי שאנחנו מסתכלים, אני מאוד מצטער על המצב, אני מזדהה בכל מילה שהחברים שלי אמרו ומה שאתה אמרת.

אלי אלאלוף: אבל יש לנו מדינה שהזניחה ומזניחה את המגזר הבדואי.

אלי אלאלוף: תרשמו את זה.

אלי אלאלוף: אני אומר את זה לא כשכן, אני אומר את זה עכשיו כיו"ר ועדת העבודה הרווחה והבריאות, ובשלושת התחומים שהוועדה הזאת אחראית עליהם אנחנו לא עושים מספיק עבודה, אנחנו לא מביאים מספיק משאבים ואנחנו לא יודעים יותר טוב לטפל במה שאנחנו צריכים לטפל.

אלי אלאלוף: יש ניואנסים פה ושם אבל - - - והמצב הוא כזה ויימשך הרבה שנים מפני שכולנו צריכים לשנות את האסטרטגיה שלנו אם רוצים שינוי.

אלי אלאלוף: כשקיבלתי מסמך לקראת היום שיש מחסור בתקנים של עובדים סוציאליים, מה יש אם יהיו עובדים סוציאליים אבל אין להם כלים לעבוד?

אלי אלאלוף: הם יהיו רק יותר מתוסכלים שיזהו את הבעיות שהעליתם ואין להם תשובה.

אלי אלאלוף: אז מה, הם בייביסיטר?

אלי אלאלוף: יש פה בעיה מאוד גדולה של חוסר תכנון אמיתי של השירותים לחברה הבדואית כפי שהיא רואה את עצמה.

אלי אלאלוף: אני מוצר של קולוניאליזם צרפתי במרוקו.

אלי אלאלוף: אני אף פעם לא הסכמתי שהצרפתים ינהלו אותי.

אלי אלאלוף: אני רציתי להיות יהודי מרוקאי גם ציוני, ואני רוצה לנהל את עצמי, אף אחד לא יגיד לי איך לאכול, מה לאכול, איך להתייחס לאמא שלי ואיך להתייחס בכלל לחברה שלי.

ג'מעה אזברגה: זה היעדר התאמה תרבותית.

אלי אלאלוף: זה טרמינולוגיה אשכנזית.

אלי אלאלוף: מה זה התאמה תרבותית?

אלי אלאלוף: התרבות שלך שונה משלי ועובדתית אני מכבד את התרבות שלך, אני מנסה רק ללמוד בלי לפגוע חס וחלילה בך, אבל אני רוצה שאתה תגדיר לעצמך מה אתה רוצה.

אלי אלאלוף: אז אני אומר לכם בשיא הכנות, אתם חייבים ובעזרת מי שאתם רוצים, להגדיר מה התכנית שלכם לנושא של החברה, של שירותי הרווחה, שירותי הבריאות וכולי.

אלי אלאלוף: רק באים ואומרים ככה אתם צריכים לחיות, ככה אתם צריכים לקבל.

אלי אלאלוף: מי אמר שמרכז יום לקשיש שטוב לאופקים הוא טוב לערוער?

אלי אלאלוף: אז אומרים לכם לפי התקן אתם ככה וככה.

אלי אלאלוף: יש מגזר בדואי שמפוזר ב-100,000 אנשים.

אלי אלאלוף: תארו לכם שמדינת ישראל תשאיר עיר יהודית של 100,000 אנשים ללא טיפול בריאות וללא טיפול רווחה.

אלי אלאלוף: לכן צריך היום, אם אני יכול לסכם בנקודה אחת, צריך שהבדואים בעצמם לפי ההגדרות שלהם יגדירו מה הצרכים שלהם בסדר עדיפות, בתקצוב, כדי להשיג מה שמגיע לכם.

אלי אלאלוף: זה מה שלי יש להגיד.

אלי אלאלוף: דבר שני, עבד אלחמיד, אני רוצה להגיד לך משהו, תמצא טרמינולוגיה שתאפשר לשתף אחרים.

אלי אלאלוף: אני לא יכול להקים מרכז לקשיש.

אלי אלאלוף: אתה?

אלי אלאלוף: המדינה צריכה לעזור לך להקים.

אלי אלאלוף: זה לא עניין אישי שלך.

אלי אלאלוף: אני שומע אותך כל הזמן לוקח את האחריות האבסולוטית על הנושא.

אלי אלאלוף: לא.

אלי אלאלוף: מי אתה שיכול לעשות?

אלי אלאלוף: תשתפו בהתלבטות ובביטוי שלכם את הדרישות של החברה הבדואית, עבד אלחמיד, אני לא מקנא בך באתגרים היום יומיים שיש לך, אבל זה לא עניין אישי.

אלי אלאלוף: אל תשתמש ב"אני אני".

אלי אלאלוף: אנחנו זקוקים לזה, אנחנו רוצים את זה, ואז אנשים יסתכלו על החברה באחריות יותר גדולה ממה שהיום.

אלי אלאלוף: כי היום, אני מודה, אני מתבייש כישראלי, יהודי, וכולי, אני מאוד מתבייש מהמצב של החברה הבדואית בדרום.

אלי אלאלוף: אם היינו מדברים על זה הייתי - -- גם את זה, אבל אפשר להתמודד ואפשר להגדיר ואפשר להגיש תכניות, תכניות מביאות תקציבים.

אלי אלאלוף: תלונות, לא תמיד.

ג'מעה אזברגה: תודה רבה לך.

ג'מעה אזברגה: ניתן לחבר הכנסת חיים ילין לדבר כי הוא מדבר ואחר כך חבר כנסת – דובר.

ג'מעה אזברגה: בסדר הזה.

חיים ילין: רק שלא יגידו שיש דיקטטורה בחברה הבדואית.

חיים ילין: מכובדיי כולם, זו הישיבה השלישית שאני נמצא בה היום, התחלתי בוועדת כספים, כלכלה ועכשיו בעבודה ורווחה.

חיים ילין: אני יכול לסכם שבשלושת הוועדות היה נושא אבל כולם דיברו על הריסת בתים.

חיים ילין: זה המשותף לשלושת הוועדות.

חיים ילין: אני רוצה להיות פרקטי, אני גם מוכן לעזור וגם בטח אלי אלאלוף מוכן לעזור, אבל בסוף אתם צריכים להוביל את זה.

חיים ילין: ראשי הרשויות צריכים להוביל מול משרד הפנים הקפאה.

חיים ילין: הקפאה והסדרה.

חיים ילין: יש בתים, אני כבר אומר לכם, בתוך הקו הכחול, שלא ניתן להסדיר.

חיים ילין: שטכנית ניבנה לא לפי החוק במקום שאי אפשר להסדיר אותו.

חיים ילין: אז לו כנראה צריך למצוא תחליף אחר במקום אחר כדי שלא יהיה הרס ושאנשים יישארו באוהל.

חיים ילין: זה אסור בחברה הישראלית שיהיה דבר כזה.

חיים ילין: לכן הסיפור של ההסדרה, שזה קיים דרך אגב, אני אומר לכם מתוך ניסיון, זה קיים גם בקיבוצים וגם במושבים כי פעם חשבו שהמשפחה יכולה לעשות מה שהיא רוצה בתוך הקו הכחול, זה לא ככה.

חיים ילין: לא רק לכם.

חיים ילין: יש עוד קהילות שנהרסו ונהרסים בתים.

חיים ילין: לכן אני אומר לכם, אתם חייבים להגיע למצב שלהקפאה והסדרה.

חיים ילין: איפה שלא, לא.

חיים ילין: ואז הסיפור יהיה אחר לגמרי, וזה גם יעשה שכל.

חיים ילין: כי אני כל הזמן אומר, מדינת ישראל יכולה להגיד שהיא שמה מיליארדים על החברה הבדואית אבל היא לא יכולה לשים אותם כי אין הסדרה ואין תכניות בגלל שזה הזנב, זה אותו מקום שאנחנו חייבים להסדיר אבל אי אפשר להסדיר בגלל שיש קרקע פרטית ולא פרטית וקרקע מדינה, זה סיבוך לא פשוט שחייב להיות מוסדר.

חיים ילין: בלי שזה יהיה מוסדר, נשב פה עוד 20 שנה ונמשיך לדבר על אותן בעיות.

חיים ילין: זה מביא אותנו למוסדות החינוך שזה הנושא השני.

חיים ילין: לא ייתכן כבוד היושב ראש, ואני אומר את זה למרות שזה דיון לוועדת חינוך, שילדי מדינת ישראל שכוללים גם את החברה הבדואית, אבל החברה היהודית, לא יכולה להסיע תלמידים בדרך לבנה.

חיים ילין: אסור לה, אבל לבדואים כן מותר, נתחיל משם.

טלב אבו עראר: כן מותר או חייבים?

חיים ילין: לא, אין להם דרך אחרת.

חיים ילין: אין דרך אחרת.

חיים ילין: לכן האפליה הזאת.

חיים ילין: גם פה יש ממשלה ויש גם שלטון מקומי ששלטון מקומי נותן ל-70 ילדים בשביל לחסוך להכנס לאוטובוס, אז בואו, לא הכל הממשלה אשמה.

חיים ילין: בסוף אנחנו צריכים להבין איפה האחריות שלנו, איפה האחריות של הממשלה ואיפה האחריות של האזרחים.

חיים ילין: אני מגיע למצב, כל הדבר הזה הוא גם מצב כלכלי, אבטלה, אלימות במשפחה ואנחנו שומעים את הקול של הח"כים שמייצגים אתכם כל יום בכנסת, מביא אותנו למצב אבסורדי לחלוטין שבמקום לטפל, למנוע את הבעיה, אנחנו מטפלים בבעיה אבל אין לנו מספיק כוח אדם של עובדים סוציאליים שצריכים לטפל.

חיים ילין: ופה נכנסת המשמעות של מה שנקרא טיפול קהילתי.

חיים ילין: כאחד שגדל בקיבוץ ומבין מה זה קהילה.

חיים ילין: גם אצלכם זה קהילות, גם אצלכם הטפול לא צריך להיות פרטני אלא צריך לחזק את הקהילה כך שהיא תעזור לחלשים.

חיים ילין: כי אם אנחנו נעזור לבנאדם הפרטני אנחנו לא עשינו כלום, בגופים כאלה שהם די הומוגניים וגם רוצים להמשיך לחיות בקהילה.

חיים ילין: הפלוס בדבר הזה, ואני אומר מתוך מחקרים שהייתי שותף להם וקראתי, שכל השקעה של שקל בחברה הבדואית נשאר בחברה הבדואית.

חיים ילין: זה לא שזה שמצליח הולך להייטק בארצות הברית, אין דבר כזה.

חיים ילין: עובד סוציאלי, אחות, רופא, שלומד בתוך הקהילה נשאר בתוך הקהילה, הוא קשור ומחובר, יש לזה פלוסים מאוד גדולים וכל השקעה נשארת כהשקעה בחברה.

חיים ילין: אם אנחנו לוקחים את שלושת הנקודות האלה ובסופו של דבר ממנפים אותם, לדעתי לפחות ברמה האסטרטגית אנחנו נוכל להתקדם.

חיים ילין: אם לא, אין לי ספק שיש אנשים שרוצים להנציח מצוקה של אג'נדה מסוימת, אני נגד הדבר הזה כי בסופו של דבר בנגב עצמו הולכים לחיות עוד חמישה מיליון אזרחים יחד, יהודים, בדואים וכולם ביחד, אין מקום אחר במדינת ישראל להושיב עד 2040 עוד חמישה מיליון איש, ואם לא נטפל באוכלוסייה הבדואית עכשיו לא יוקם, לא יהיה מצב כזה של ערים בסוציו אקונומי 8, 9, 10 ליד סוציו אקונומי 1.

חיים ילין: זה לא יקרה, לא יהיה וממשלת ישראל, לא משנה איזו ממשלה, צריכה לטפל ברמה האסטרטגית בבעיה הבדואית.

חיים ילין: תודה.

ג'מעה אזברגה: תודה רבה חיים.

ג'מעה אזברגה: באמת האוכלוסיה הבדואית האחרונה שרוצה להנציח את המצב.

ג'מעה אזברגה: אחרונה.

ג'מעה אזברגה: שתבין.

ג'מעה אזברגה: אתן לראש העיר רהט לדבר.

ג'מעה אזברגה: יש לי רשימת דוברים.

ג'מעה אזברגה: בבקשה.

פאיז אבו צהבאן: שלום לכולם.

פאיז אבו צהבאן: אני ראש עירית רהט, ראש עיר חדש.

אלי אלאלוף: מזל טוב.

פאיז אבו צהבאן: תודה.

פאיז אבו צהבאן: חדש ישן.

פאיז אבו צהבאן: אני נבחרתי והיה לי חזון למנף את העיר מבחינה חינוכית גם כלכלית וגם חברתית.

פאיז אבו צהבאן: אבל לצערי הרב בשבוע הראשון קרה רצח בתוך העיר ובמקום שאטפל בחינוך אני מטפל בעקירת משפחות מתוך הישוב רהט לחורה, להעתיק אותם מחוץ לרהט.

פאיז אבו צהבאן: תאר לעצמך אדוני היושב ראש, ראש עיר חדש שבא עם חזון והוא מטפל בבעיות חברתיות קשות מאוד, ומחלקת הרווחה שהעירייה נותנת מצ'ינג של 25% זה מעמסה, מי יטפל בזה?

פאיז אבו צהבאן: עירית רהט או מועצת חורה?

פאיז אבו צהבאן: אנחנו בדילמה קשה, בדרך כלל הבדואים הם אנשים שיש להם סבלנות אבל הסבלנות הזאת גורמת לנו לפצעים חברתיים ואנחנו רוצים את העזרה של המדינה לתמוך בישובים הבדואים כי אם הישובים הבדואים עניים אנחנו גם מושכים את הישובים היהודיים למטה, וגם את האוכלוסיה במדינת ישראל למטה.

פאיז אבו צהבאן: אנחנו רוצים להיות חלק בלתי נפרד מאוכלוסייה עשירה, אמידה, גם מבחינה פיננסית ולא להיות עניים.

פאיז אבו צהבאן: תנו לנו את הכלים וההזדמנויות על מנת למנף את עצמנו.

פאיז אבו צהבאן: דבר שני, העיר רהט קולטת מהפזורה מסביבה .

פאיז אבו צהבאן: התושבים בפזורה של רהט לא משלמים ארנונה לעירייה והיא צריכה לתת שירות לתושבים האלה, חינוך ורווחה.

פאיז אבו צהבאן: יש לנו גם בעיה בקשר לנגע הסמים.

פאיז אבו צהבאן: התקציב שאנחנו מקבלים בקופת העיריה זה לא מספיק שכר לעובד שמטפל בעניין הזה ואנחנו עירייה עניה שנמצאת בסוציו אקונומי 1.

פאיז אבו צהבאן: דבר אחרון עניין הפוליגמיה שגורם לנו גם בקטע הזה לבעיות חברתיות, החוק שכבר בקנה, גורם להרבה נשים להתגרש מבעליהן ואנחנו צריכים לטפל בנשים הגרושות האלה, גם זה נטל על העיריה שלא מקבלת שיפוי או תקציבים לטפל במשפחות כאלה.

פאיז אבו צהבאן: תודה לכם.

ג'מעה אזברגה: תודה.

ג'מעה אזברגה: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: תראה, אני לא חושב שיש הקצנה בקביעה האו זה או זה, או שבונים בתי סוהר או שבונים בתי ספר.

ג'מאל זחאלקה: כל בית ספר שאתה בונה אתה חוסך בבניית בית סוהר.

ג'מאל זחאלקה: בנגב יש בעיות קשות מאוד ולכן צריך תקציבים גדולים מאוד בכל הקשור לעזרה סוציאלית, לרווחה, כי יש עוני, יש בעיות של סמים, של פשיעה, של ילדים בסיכון, של אלימות, המון עבודה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו רוצים לצמצם את העבודה של העובדים הסוציאליים, אבל אתה לא יכול לעשות את זה כי ב-2003 נקבעה מדיניות, אין תקציבי העברה, הכל צריך להיות ליעילות הכלכלית והעניינים החברתיים, לצמצם כמה שאפשר.

ג'מאל זחאלקה: הבעיה במהלך זה, חבר הכנסת אלאלוף שאתה יודע את זה טוב מאוד ואפילו טוב ממני, בדו"ח שלך, יש בעיה חיכוכית.

ג'מאל זחאלקה: אם אתה רוצה באמת לתת לאנשים לעבוד, אשה וגבר וכולם ילמדו וכולם יעבדו ולהעלות אותם למצב סוציו אקונומי טוב, ואתה רוצה להשקיע בזה, אבל עד שתגיע למצב הזה יש מצב קשה ואם אתה לא מטפל בו המצב מחמיר ואתה אפילו לא יכול להשיג את יעדייך.

ג'מאל זחאלקה: עבודה סוציאלית ורווחה זה לא בזבוז כסף.

ג'מאל זחאלקה: יש תפיסה של קפיטליזם דרוויניסטי שזה בזבוז כסף.

ג'מאל זחאלקה: ולא היא.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא רוצים לחיות על תקציבי העברה ועל רווחה ועל זה, אנחנו חברה עובדת.

ג'מאל זחאלקה: החברה הערבית היא חברה עובדת, הציבור שלנו רוצים לעבוד, גברים ורצים לעבוד, נשים רוצות לעבוד.

ג'מאל זחאלקה: יכול להיות ששמעתם את זה, על כל משרה של עוזרת גננת יש 50 מועמדות ויש מלחמת עולם על כל משרה.

ג'מאל זחאלקה: כלומר אין בעיה שנשים לא רוצות לעבוד, הן מתות לעבוד, רק תמצא להן עבודה.

ג'מאל זחאלקה: אבל אל תספר להן שיש עבודה בלוד, צריך שתהיה עבודה קרוב למקום המגורים.

ג'מאל זחאלקה: לכן צריך להתאים את תקציבי הרווחה ותכניות הרווחה לצרכים של האוכלוסיה, לצרכים העכשוויים.

ג'מאל זחאלקה: במקביל לעשות ברצינות פיתוח כלכלי חברתי שאנשים לא יזדקקו לתקציבי הרווחה, אבל שני אלה צריך לעשות במקביל, אתה לא יכול לקצץ ולצמצם בתקציבי הרווחה ולהבטיח כי אנחנו ראינו בוועדות אחרות היום שכל ההבטחות שהיו על פיתוח כלכלי, רק חלק קטן מהם יושם, ביצירת אזורי תעשיה.

ג'מאל זחאלקה: אז היישום הוא פחות מ-30%.

ג'מאל זחאלקה: ועל זה נבנה שזה יביא לחברה תעסוקה ולכן לא צריך כסף לרווחה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שצריך ללכת יד ביד גם רווחה גם פיתוח כלכלי, הציבור שלנו רוצה לעבוד, תנו לנו עבודה.

ג'מאל זחאלקה: אבל אם אין לנו עבודה, אנחנו זקוקים לרווחה.

ג'מעה אזברגה: תודה רבה ד"ר ג'מאל זחאלקה.

אברהים אל הוואשלה: אני ראש מועצה אזורית נווה מדבר.

אברהים אל הוואשלה: אני רוצה להתייחס, דיברו כאן על הרווחה והרחיב גם מנהל המחלקה אצלי ד"ר מג'יד, אני צריך לציין שהרווחה היא לרווחת הילדים והמשפחות והנשים, כך אני רואה אותה מזווית של להרים, זאת אומרת את איכות החיים וגם המובן של הרווחה ולא כמשרד שמטפל במצוקות של המשפחות.

אברהים אל הוואשלה: לכן אם אנחנו באים עם צרכים, על מנת לראות ולטפל, אנחנו בינתיים נותנים טיפול נקודתי לבעיות, ומה עוד שיש לנו הרבה גורמים שמביאים לסיטואציה הזו.

אברהים אל הוואשלה: עכשיו הסתובבתי בין הוועדות וגם דיברנו על תעסוקה.

אברהים אל הוואשלה: שלחו אלי מהישוב על התראה להריסת מכולת שהיא משנת 1973 נותנת שירות לתושבים שם וגם כמקום תעסוקה, ומה עוד שרוצים להרוס ואין אלטרנטיבה והמקום נמצא בתכנון.

אברהים אל הוואשלה: זאת אורמת אנחנו עד סוף שנת 2019 תהיה לנו תכנית מאושרת ואנחנו בתוך התכנית הזאת מאפשרים ומכשירים את המקום הזה למסחר לפתור את הבעיה.

אברהים אל הוואשלה: אבל אם אין ראיה ואין החלטה מהממשלה לתת לרשויות שם לתכנן ולפתור את הבעיות, אני לא כל כך גאה להיות נטל על משרדי הרווחה כי אנחנו נותנים כאן רק פתרונות נקודתיים בישובים ומלווים משפחות במצוקה ובאים כאילו מבקשים נדבות, למרות שהשאיפה שלנו צריכה להיות שבאים בגאווה.

אברהים אל הוואשלה: לא יכול להיות שהאנשים והחברה לוקחים אותם כולם לעובדים סוציאליים, והעובד הסוציאלי, גם ההכנסות, אנחנו לא רוצים.

אברהים אל הוואשלה: אנחנו רוצים שמשמרד הרווחה יטפל במשפחות לרווחתם, האישה עובדת הגבר עובד הבן והבת כולם עובדים ואז אנחנו צריכים למנף את רמת החיים שלהחברה.

אברהים אל הוואשלה: אני אסיים.

אברהים אל הוואשלה: כשמתכננים צריכים לתכנן את הישובים ולאפשר לנו.

אברהים אל הוואשלה: הזכירו כאן שצריך לפנות למשרד הפנים להקפיא ואני בעד זה אני רוצה לשבת עם המינהל, אני לא מצליח לעשות ישיבה.

אברהים אל הוואשלה: שולח אליהם, בינתיים הם מושכים אותי על מנת שיעבור התאריך וייהרסו הבתים ואין לנו אלטרנטיבה.

אברהים אל הוואשלה: משפט אחרון, צריכה להיות כאן ראיה מערכתית ומשרדי הממשלה צריכים להיות מסונכרנים ויחד איתנו לקבל את הבעיות.

אלי אלאלוף: איפה מינהלת הבדואים במשחק הזה?

אברהים אל הוואשלה: מינהלת הבדואים היא מאחורה, היא שמתכננת את הישובים והתקציבים מוזרמים לרשות, גם היא שולטת בזמנים.

אברהים אל הוואשלה: אנחנו כאילו רק לא שותפים, משתפים אותנו.

אברהים אל הוואשלה: יש הבדל.

אברהים אל הוואשלה: אני צריך להיות כמו כל רשות מוניציפלית במדינת ישראל באופן ישיר עם משרדי הממשלה, ולא דרך הרשות.

אברהים אל הוואשלה: אני לא צריך מגשר.

אברהים אל הוואשלה: אני מספיק יודע לתכנן על פי התכנונים הישראליים את הישובים שלנו ועל פי הצרכים של הישובים.

אברהים אל הוואשלה: תודה.

ג'מעה אזברגה: תודה.

ג'מעה אזברגה: ניתן למשרד הרווחה להתייחס.

ג'מעה אזברגה: מרים בן עטר בבקשה.

ג'מעה אזברגה: אבל בקצרה כי אנחנו חייבים לסיים את הדיון.

מרים בן עטר: אני אגיד כמה מילים.

מרים בן עטר: משרד הרווחה הוא אחד המשרדים שעוסק או מנסה לקדם את מצבם של התושבים הבדואים בדרום.

מרים בן עטר: משרד הרווחה לא אמון ולא מסוגל בשלב זה להתמודד עם כל התופעות שאנחנו רואים אותם יחד עם החברים שלנו, של הריסת בתים, של היעדר תכנון, של כניסה לישובים מוכרים אבל עדיין התשתיות לא נבנות, או הקצב של הדברים לא מתרחש בצורה מספיק טובה.

מרים בן עטר: לכן אנחנו מתמקדים בעיקר בטיפול הסוציאלי של התופעות שעולות בשטח.

מרים בן עטר: זה נכון שאם הנסיבות החיצוניות היו שונות, אם התשתיות היו יותר טובות אולי פני הדברים היו קצת אחרים.

מרים בן עטר: בינתיים מה שאנחנו עושים, ממשלת ישראל הקצתה תקציבים ייחודיים לאוכלוסייה הבדואית ויש תכנית חומש לרשויות הבדואיות.

מרים בן עטר: מי שקובע - - -

אלי אלאלוף: ספציפית לרווחה?

מרים בן עטר: ספציפית לרווחה, 75 מיליון.

מרים בן עטר: ומי שמתכנן - - -

אלי אלאלוף: על חמש שנים?

מרים בן עטר: לחמש שנים.

מרים בן עטר: מי שמתכנן את התכניות - - -

יריב מן: חבר הכנסת אלאלוף, זה תוספת על התקציב הרגיל.

אלי אלאלוף: מה זה תוספת לתקציב הרגיל?

יריב מן: אני לא רוצה להפריע למרים, אני ממשרד החקלאות, כשהיית בראש ועדה לטיפול בנושא של העוני

אלי אלאלוף: אני מכיר אותך.

יריב מן: אני אדבר בשם יאיר - - -

ג'מעה אזברגה: גם נציג האוצר עזב אני רואה.

ג'מעה אזברגה: בבקשה.

ג'מעה אזברגה: תסיימי.

ג'מעה אזברגה: אנחנו בלחץ זמן.

מרים בן עטר: המחלקות לשירותים חברתיים בחברה הבדואית מקבלים תקציבים משני מקורות.

מרים בן עטר: אחד מהמשרד ישירות כמו כל מחלקה אחרת, זה התקציב השוטף, והתקציב הנוסף שהם מקבלים זה כסף מהחלטות ממשלה, תכנית חומש, ומי שמגדיר בכסף הזה את ה תכניות הם מנהלי המחלקות לשירותים חברתיים הבדואים יחד עם הצוותים שלהם.

מרים בן עטר: המחוז מלווה את התהליך, תומך בהם מסייע להם כדי להשיג את המסגרת, כדי לפתוח ולסגור דברים ולבנות דברים.

מרים בן עטר: אבל ההחלטות נמצאות בידיהם של החברים הבדואים פה שמנהלים את המחלקות לשירותים חברתיים.

מרים בן עטר: הם בנתונים שיש להם, בצרכים שיש להם עושים את סדרי העדיפויות שלהם.

ג'מעה אזברגה: תודה.

ג'מעה אזברגה: יריב בבקשה.

יריב מן: לא הייתי בתחילת הדיון כי הייתי צריך להיות בשתי ועדות אחרות.

יריב מן: קשה שלא להסכים עם ידידי ראש מועצת נווה מדבר אברהים אל הוואשלה ואני לא חולק על מה שנאמר כאן.

יריב מן: נדמה לי, ואני אומר את זה בצורה אישית, שהדיאלוג לפחות בין הרשות לפיתוח והתיישבות הבדואים בנגב לבין ראשי המועצות השתפרה בשנתיים-שלוש האחרונות, יש יותר קשב, יותר שיחות, מנסים למצוא יותר פתרונות משותפים.

יריב מן: כמו שנאמר קודם, אנחנו מפעילים תכנית פיתוח במעל 3 מיליארד שקל שעברה בפברואר 2017, תכנית 2397, להגיד שהכל קל והכל זורם, קשה להגיד.

יריב מן: העליתם קודם את נושא אזורי התעשייה, אמר חבר הכנסת זחאלקה והוא צודק - - -

אלי אלאלוף: לא, תתרכז ברווחה.

אלי אלאלוף: אל תברחו כל הזמן לצרות העולמיות.

יריב מן: בסדר גמור.

יריב מן: כמו ששאלתם, בתכנית הפיתוח הקודמת היו 24 מיליון, היום מושקעים 75 מיליון שהם מעל לתקציב הרגיל שמשרד הרווחה מקצה לישובי ה בדואים בנגב שכולם סוציו אקונומי 1, הנמוך ביותר מבחינת הלמ"ס.

אלי אלאלוף: מה השגתם בתחומי הרווחה?

מרים בן עטר: אולי אני יכולה לפרט?

אלי אלאלוף: שנדע שיש כסף אבל יש גם הישגים.

יריב מן: חבר הכנסת אלאלוף, יש פה שני מנהלי מחלקות לשירותי רווחה - - -

אלי אלאלוף: אבל עוד פעם דיברו על הריסת בתים.

אלי אלאלוף: זה אסון.

אלי אלאלוף: הריסת בתים זה אסון, אני מסכים.

אלי אלאלוף: תדברו על הרווחה.

ג'מאל זחאלקה: אני אביא לך דוגמה.

ג'מאל זחאלקה: משרד הרווחה תקצב שני אנשים שיטפלו במכורים לסמים.

ג'מאל זחאלקה: אבל אין להם מקום, אפילו אין להם חדר לעבוד.

ג'מאל זחאלקה: כי המינהלת תוקעת את האפשרות לפתח מוסדות ציבור.

ג'מאל זחאלקה: אל קסום, תשאל אותי - - -

עבד אל חמיד אבו רביע: אני דיברתי על זה בוועדה אחרת של הסמים.

ג'מעה אזברגה: הוא דיבר על זה, יריב לא היה - - -

ג'מאל זחאלקה: אבל פה צריך להזכיר את זה מה האבסורד.

ג'מעה אזברגה: אנחנו בפיגור של זמן וחייבים לסיים.

ג'מאל זחאלקה: אני הייתי בוועדה למלחמה בסמים.

ג'מאל זחאלקה: זה מה שאמרו לי יש כסף, יש תקציב, אבל התכנון לא מאפשר לפתח.

ג'מאל זחאלקה: בגללכם.

ג'מעה אזברגה: הבעיה לא רק התקציב, הבעיה גם הזרמת התקציב.

ג'מעה אזברגה: לפתוח אופקים, לחשוב מחוץ לקופסה.

ג'מעה אזברגה: זה לא מתמטיקה שאחד ועוד אחד שווה שניים.

ג'מעה אזברגה: אני צריך לתת לעוד אנשים להתייחס.

ג'מעה אזברגה: בבקשה עטיה ראש המועצה.

מרים בן עטר: סליחה יש אפשרות להשלים את התשובה לשאלה של מה נעשה בכסף של הרווחה?

מרים בן עטר: כי אני מוכרחה להגיד היום, אני חושבת שראשי הערים שנמצאים פה יכולים להיות גאים בשירותי הרווחה שמתקיימים ברשויות השונות.

מרים בן עטר: הצוותים של העובדים הסוציאליים הבדואים מהצפון, היהודים שמצטרפים אליהם, למדו להתמודד עם סוגיות מאוד קשות בכל התחומים והם מצליחים לתת טיפול שראוי לתפארת מדינת ישראל, אני מוכרחה להגיד את זה.

מרים בן עטר: אז יש פה מקום לשיפור ולעשיה, אבל בתחום הרווחה עצמו יש התייחסות היום לתחום של אלימות במשפחה, יש התייחסות לתחום העוני, לא מספיק, אבל יש תכניות ייחודיות שמנסות לעזור ולקדם משפחות ואוכלוסיות וקבוצות.

מרים בן עטר: יש תכניות להעצמת נשים כדי לעודד אותן קודם כל לרכוש מיומנויות בסיסיות ולהגיע לתעסוקה.

מרים בן עטר: יש יוזמות של משרדים נוספים כדי לנסות ולתחום ולפתוח מחשבות או רעיונות איך לקדם את הנשים האלה, איך להוציא אותן.

מרים בן עטר: יש הרבה מאוד משאבים שמושקעים כרגע לנושא של פיתוח כח אדם.

מרים בן עטר: יש חוסר בחברה הבדואית של עובדים סוציאליים ,של מטפלים בכל המקצועות, הן פסיכולוגים, הן פסיכיאטרים - - -

יריב מן: קלינאי תקשורת, כל מקצועות הטיפול.

מרים בן עטר: כל המקצועות.

מרים בן עטר: ויש תכניות היום שיוצאות לפועל - - -

טלב אבו עראר: אם אין דוברי השפה אז אסור להביא אחרים?

טלב אבו עראר: מה זאת אומרת?

מרים בן עטר: לא, יש, אבל צריך תקשורת עם האנשים.

טלב אבו עראר: כלומר בעלי המקצוע שהזכרת עכשיו.

מרים בן עטר: מפתחים תכניות עכשיו.

טלב אבו עראר: את אומרת שיש מחסור בעובדים סוציאליים שמדברים ערבית?

מרים בן עטר: נכון.

טלב אבו עראר: אבל אפשר להביא יהודים בינתיים עד שיהיו.

טלב אבו עראר: מה זאת אומרת, מה הבעיה?

מרים בן עטר: כי יש בעיה של תקשורת, אבל כרגע יש תכניות שיוצאות לפועל להכשיר כח אדם מקומי כדי שאנשים יוכלו להגיע ולהגיע סוף סוף לכסייפה ששם יש מחסור בעובדים סוציאליים באופן קבוע כי המועצה נחשבת מרוחקת

יריב מן: אבל בתכנית שער לאקדמיה - - -

טלב אבו עראר: אז תעלו להם את השכר כדי לעודד אותם לבוא.

ג'מעה אזברגה: לא רק.

ג'מעה אזברגה: גם צריך לעודד סטודנטים שילמדו עבודה סוציאלית אבל עם התנאים של עובד סוציאלי אחרי ארבע שנות לימוד, לא שווה להשקיע ארבע שנים.

ג'מעה אזברגה: סטודנטים לא הולכים ללמוד, זו המציאות.

מרים בן עטר: זו מציאות, נכון, לכן אנחנו בהפגנות.

אלי אלאלוף: אני מבקש את סליחתכם, יש לי עוד ועדה במקביל.

אלי אלאלוף: אתם נשארים.

ג'מעה אזברגה: אני יודע שגורם הזמן קטלני פה, אנחנו נשמע את עטיה, יו"ר הכפרים הבלתי מוכרים.

עטיה אלעסי: שלום לכולם.

עטיה אלעסי: אני חי במציאות בכפרים הלא מוכרים, החלק שלא מדובר עליו בכלל אולי החלק שלא רואים אותו.

עטיה אלעסי: אני רוצה באמת להגיד שבכפרים הלא מוכרים שהם מחצית מתושבי הנגב הבדואים, אין שירותי רווחה.

עטיה אלעסי: אפילו המשרדים במועצות החדשות נמצאות בבאר שבע, נשים וילדים שרוצים לקבל שירותים חייבים לנסוע לבאר שבע ואין הסעות, אין תחבורה ציבורית בכפרים הלא מוכרים להגיע למקומות האלה.

עטיה אלעסי: אני רוצה לשאול את שירות הרווחה מה עשו עם 2,000 משפחות שבתיהם נהרסו.

עטיה אלעסי: האם הם ביקרו אותם, דנו בבעיות שלהם, ראו מה מצב הילדים, מה הצורך שלהם?

עטיה אלעסי: לא.

עטיה אלעסי: לא הגיעו אליהם בכלל.

עטיה אלעסי: אנחנו יודעים במועצה האזורית לכפרים הלא מוכרים שמגיעים אלינו הרבה מצבים ולפעמים משירות הרווחה שולחים אנשים שאין להם אמצעים לטפל, אין להם את הדבר שצריך לתת להם אז אנחנו צריכים להתמודד עם הבעיה הזאת.

עטיה אלעסי: אנחנו מדברים על תוצאות הבעיות ולא על המקור.

עטיה אלעסי: המקור של הבעיה שאנחנו האוכלוסיה הבדואית תחת חסות הרשות ולא חסות המדינה, לא כמו שאר האזרחים האחרים.

עטיה אלעסי: שמו אותנו הבדואים בקטגוריה של צמח או חיות, לכן שמו אותנו במשרד החקלאות ואנחנו יודעים מה משרד החקלאות עושה בקרב האוכלוסיה הבדואית, הדבר הראשון שהוא הרס זה החקלאות במגזר הבדואי שזה פרנסה להרבה אנשים.

ג'מעה אזברגה: תודה.

ג'מעה אזברגה: אני מסכים איתך שהבעיות תמיד מתנקזות וחוזרות לרשות.

סלימאן אל עמור: אני מארגון אג'יק מכון הנגב, שעובדים בנגב ב-15 השנים האחרונות בתחומי תעסוקה, חינוך בלתי פורמלי, בריאות ובשלוש השנים האחרונות בכל מה שקשור לצוותי חוסן.

סלימאן אל עמור: צוות החוסן הכי טוב שנמצא באזור הדרום נמצא בשער הנגב, בשדרות ובעוטף עזה.

סלימאן אל עמור: כשמדברים על הכפרים הלא מוכרים ובמלחמות של צוק איתן ועמוד ענן ב-2014 ו-2013 מי שנהרגו ונפגעו בסופו של דבר זה דווקא התושבים האזרחים הבדואים בכפרים הלא מוכרים.

סלימאן אל עמור: למה?

סלימאן אל עמור: כי אין צוותי חוסן שפעילים בעיקר בכפרים הלא מוכרים ששם שתי הרשויות שנותנות שירות זה אל קסום ונווה מדבר.

סלימאן אל עמור: אמרנו שצריך לתכלל את המערך הזה, להקים צוותים בתוך הישובים בכמה רמות.

סלימאן אל עמור: א.

סלימאן אל עמור: ברמה של להביא אנשים למצב של מודעות סביב למה הצורך הזה, וכשמדברים על חירום בכפרים הלא מוכרים זה לא רק מלחמה, זה גם הריסת בית, גם תאונות דרכים, גם ריב בין שתי משפחות וחמולות שקורה בממוצע כל שני וחמישי.

סלימאן אל עמור: אנחנו באג'יק הכשרנו כעשרה צוותים כאלה.

מרים בן עטר: אנחנו מממנים - - -

סלימאן אל עמור: זה הקרן למפעלים מיוחדים.

מרים בן עטר: אני אשמח שתגיד שזה במימון משרד הרווחה.

סלימאן אל עמור: אני אומר שזה במימון הקרן למפעלים מיוחדים.

סלימאן אל עמור: למה משרד הרווחה?

סלימאן אל עמור: אני אגיד דבר שהם לא עשו אותו?

ג'מאל זחאלקה: חוסן זה כן משרד הרווחה - - -

סלימאן אל עמור: תיכף אני אגיד בהמשך.

סלימאן אל עמור: מי שמימן את הפרויקט שלוש שנים והיום יש עשרה צוותים כאלה, כמו ב- - - ועוד ישובים, זה הקרן למפעלים מיוחדים.

סלימאן אל עמור: משרד הרווחה אמור להמשיך לממן את הפרויקט הזה בשלוש השנים הקרובות כולל הרשויות שנמצאות אל קסום ונווה מדבר וכסייפה ועוד ישובים.

סלימאן אל עמור: ברגע שנותנים לצוותים האלה את המקום והאחריות ובעיקר את ההכשרה, הם לקחו את זה למקום שהיום בצוותים יש חובשים ומגישי עזרה ראשונה, ובכל רגע נתון הם יכולים לגשת לכוחות ההצלה, להתקשר להתארגן להתאים את עצמם ודווקא הצורך הזה קריטי מאוד דווקא בכפרים הלא מוכרים.

סלימאן אל עמור: בכך אני בא ואומר גם ליריב, גם למרים, גם לרשויות, יש הזדמנות למשהו יפה שנולד בשטח דווקא.

סלימאן אל עמור: כי אנחנו מאמינים ביוזמות האלה, לא צריך לטפל נקודתי אלא צריך לעשות ניתוח כירורגי ולטפל כמו שצריך עם תקציבים ייעודיים לתוך הדבר הזה.

סלימאן אל עמור: יש מודל חברתי, קחו עליו אחריות, תממנו אותו ובמקום שיהיו עשרה צוותים שיהיו 40 צוותים.

סלימאן אל עמור: תודה.

ג'מעה אזברגה: תודה.

ג'מעה אזברגה: יש לכם אמבולנס לפחות?

סלימאן אל עמור: הסיפור של האמבולנס, אני אגיד שני משפטים ברשותך.

סלימאן אל עמור: יש לנו שני אמבולנסים שפעילים בכפרים הלא מוכרים, למה?

סלימאן אל עמור: כי כל הסיפור של הווייז לא קיים בכפרים הלא מוכרים.

סלימאן אל עמור: עטיה מכיר את השירות הזה מצוין גם בכביש 25 וגם בביר אל הדאג', יש אלפי קריאות בחודש שבלי שני האמבולנסים האלה, אגב, זה אבסורד, אג'יק מממנת את השכר של נהג אמבולנס של מד"א.

סלימאן אל עמור: עם הניידת של מד"א אבל אג'יק מממן את השכר.

סלימאן אל עמור: אני אומר לכם חברים, בסוף ינואר נגמר לי התקציב של שני הנהגים, לא יהיה לי תקציב.

סלימאן אל עמור: זה אומר שאם מישהו מהמשרדים הממשלתיים לא יתעורר ויגיד שצריך לממן, שני האמבולנסים האלה שמשרתים אלפי תושבים הולכים להסגר כי בסופו של דבר אין שכר לנהג וכולנו יודעים שארגון חברתי לא אמור לקחת - - -

יריב מן: אני חושב שראוי להערכה הפרויקט שאג'יק עושה עם נושא האמבולנסים, זה מציל חיים.

יריב מן: רק להגיד שבתקציב משרד הבריאות יש חמישה מיליון שקל לתגבור מד"א, תוקם בביר הדאג' תחנה חדשה ויש תחנה בחורה - - -

ג'מעה אזברגה: ביר הדאג' זה כפר מוכר, אנחנו מדברים על הכפרים הלא מוכרים.

יריב מן: אבל תחנת הזנק, גם אמבולנס של סלימאן יושב בשגב שלום ונותן שירותים לישובים.

יריב מן: תחנת ההזנק יושבת בישוב, הישובים יותר צפופים מבחינת אוכלוסייה, אבל יש חמישה מיליון ומד"א מגביר את השירותים שלו ויש מתנדבים וזה דבר ראוי לכל צורך, ולגבי מה שאמרת לגבי הנושא של צוותי חירום יישוביים, אתה צודק, לדעתי זה אתגר וצריך לקדם את זה ונשמח לקדם דיון המשך על הנושא הזה.

ג'מעה אזברגה: תודה.

ג'מעה אזברגה: נאסר אבו סרחאן.

נאסר אבו סרחאן: אני מנהל מחלקת הרווחה בכסייפה וגם בכסייפה אנחנו מתמודדים עם הבעיה של כפרים לא מוכרים והריסת בתים וכולי.

נאסר אבו סרחאן: יש לי רק הערה.

נאסר אבו סרחאן: חבר הכנסת אלאלוף דיבר על הזנחה רבת שנים ואני אומר לא, אין פה הזנחה רבת שנים, יש מדיניות מכוונת.

נאסר אבו סרחאן: אין פה מדיניות מכוונת מוסדרת בקטע של הכפרים הבלתי מוכרים כמו שהיא מתוכננת ונקבעת על ידי הממשלה.

נאסר אבו סרחאן: רציתי להגיד שאנחנו לאחרונה כן מתוגברים בתקציבים מתכניות ממשלה ואנחנו מצליחים כן לעשות כל מיני פרויקטים כמו צח"ה שהוזכרו פה, כמו המיזם לביטחון תזונתי שזה חממות למשפחות עניות, כמו קליניקה לזכויות משפטיות, סביבה תומכת לאנשים עם מוגבלויות, מרכז טיפולי לנוער ומועדוני נוער.

נאסר אבו סרחאן: הבעיה שלנו אחרת, גם בגיוס עובדים סוציאליים.

נאסר אבו סרחאן: לאחרונה יש לנו מחסור בארבעה עובדים סוציאליים שאני לא מצליח לגייס בגלל תנאי השכר והתנאים של העובדים הסוציאליים בפועל ועל זה גם המאבק לאחרונה של העובדים הסוציאליים שאני מבקש גם את תמיכת חברי הכנסת בזה.

נאסר אבו סרחאן: המצוקות של הכפרים הלא מוכרים, החלק הלא מוכר בכסייפה, הן אדירות, והעובדים הסוציאליים ומשרד הרווחה לבד לא יכולים להתמודד עם זה.

נאסר אבו סרחאן: צריך לפתור את הבעיה אחת ולתמיד ולא להשליך את זה על בעיה סוציאלית כזאת או אחרת של העובד הסוציאלי או משרד הרווחה, כי זה מעבר לזה.

נאסר אבו סרחאן: כמובן הסיפור של הלא מוכרים חוסם אותנו גם במבנים, אין לנו מבני ציבור.

נאסר אבו סרחאן: מבנה מחלקת הרווחה שנכנסנו אליו לפני שנה, בנינו אותו מעל המפעל - - - כי אין מקום.

נאסר אבו סרחאן: לכן יש לנו מחסור גם במבנה לזקנים, מועדון לזקן, יש לנו מחסור במבנה למועדון נוער ויש לנו גם כמה תכניות אחרות, מרכז לגיל הרך שאנחנו מתכננים והנגשת שירותי רווחה גם בשכונות יותר מרוחקות שקרובות יותר לישובים הלא מוכרים.

ג'מעה אזברגה: תודה רבה, נסכם את הדיון.

ג'מעה אזברגה: אולי גם שאלה וגם פתרון לעניין, אני מבין שתקציבים יש בשפע אבל הם נמצאים במשרד החקלאות.

יריב מן: לא, של המשרדים.

יריב מן: אין במשרד החקלאות.

יריב מן: עם המשרדים.

ג'מעה אזברגה: תקציבים נמצאים במשרד אצלך, יריב.

יריב מן: לא, השלושה מיליארד חולקו בין המשרדים, זה נכון, אמרתי שיש חסמי ביצוע.

יריב מן: למשל שאלו אותי בוועדה הקודמת לגבי אזורי תעשיה, כן, יש חסמי ביצוע שכל מקום שפוגש את הקרקע, הדברים יותר איטיים.

יריב מן: אבל האוצר, להיפך, הוא מתגבר את משרדי הממשלה שיניעו את התקציבים האלה ושיעשו פעילות כי בואו נגיד את האמת, הפעילות הזו טובה למשק הישראלי ולשילוב של האנשים בחברה הישראלית הכללית.

יריב מן: אף אחד פה לא עוצר את התקציב.

ג'מעה אזברגה: איך אנחנו מפרקים את החסמים ביחד?

ג'מעה אזברגה: בסופו של יום, אנחנו בהחלט לא רוצים לפתוח דיון חדש, אבל אני אומר, החסמים הם לא מסובכים, אפשר לפרק אותם.

ג'מעה אזברגה: ברגע שאתה הולך להקים מבנה, קרקע הוא חסם, נכון, אבל אנחנו מדברים על שירותי רווחה שדיברו עליהם החברים ממחלקת הרווחה, שאפשר לתת אותם.

ג'מעה אזברגה: התקציבים קיימים, נשאר רק להזרים ולתת - - - בבקשה.

מגיד אלעטאונה: מילות סיכום ברשותך, אנחנו פונים בעיקר מעל במה זו לכל אלה מקבלי ההחלטות ומבצעי המדיניות שלא יישמו עלינו החלטות אשכנזים - - -

ג'מעה אזברגה: בלי להתייעץ איתנו.

מגיד אלעטאונה: ברשותך.

מגיד אלעטאונה: נכון יש תקציבים, אבל אנחנו ברמה של מטה ארצי, אין לנו חלק מזה.

מגיד אלעטאונה: כדי להמחיש את דבריי אני אשתמש בדוגמאות.

מגיד אלעטאונה: בתור מומחה למעמד האישה וגם ברמה עולמית, הגשנו 1,000 מגשרות להכשיר אותן, לבנות בית קטן, ללמד את המשפחות, זכינו לאפס.

מגיד אלעטאונה: הכסף שלך חוזר לאוצר.

מגיד אלעטאונה: לגבי משרד הרווחה, ביקשתי 100 מגשרות לנווה מדבר, התכנית שלי בצד.

מגיד אלעטאונה: הגשתי שתי תכניות תכשיטנות, שתי קבוצות בשני מוקדים, גם.

מגיד אלעטאונה: לכן אני בא ואומר, זה שהממשלה מאשרת, זה לא אומר כלום, עם זה לא הולכים למכולת.

מגיד אלעטאונה: צריך שיהיה לנו ייצוג למעלה ואתה בתפקיד שלך תאפשר לשתי המועצות הממונות שהן יבנו את השמלה שלהן על הגוף ולא אתם.

מגיד אלעטאונה: - - - להציל ילדים בשיטפונות, לא עם סובארו 94'.

מגיד אלעטאונה: ג'יפ כזה - - - לא רק לטייל בו.

מגיד אלעטאונה: אני הולך להציל ילדים.

מגיד אלעטאונה: צריך כלים להגיע לאנשים, - - - מחפשים את המנהל והעובד הסוציאלי, איפה היית?

מגיד אלעטאונה: ועדה אחרי ועדה.

מגיד אלעטאונה: לכן אני אומר, תעביר את המסר לממונים עליך.

מגיד אלעטאונה: לדוגמה, יש אפליה אחת, לגבי נשים.

מגיד אלעטאונה: מדוע אתה מאפשר לגבר מעל 18 מגרש ואשה רווקה לא?

מגיד אלעטאונה: כל יום באים אלי.

מגיד אלעטאונה: למה?

מגיד אלעטאונה: היא לא רוצה להתחתן, היא רוצה להקים בית.

מגיד אלעטאונה: למה נערה בדואית מעל 18 לא יכולה לקבל?

ג'מעה אזברגה: תודה.

ג'מעה אזברגה: יריב, המשרדים הממשלתיים חייבים להסיר את החסמים.

ג'מעה אזברגה: כל עוד אין את הכוונות, הכל לא שווה.

ג'מעה אזברגה: צריכה להיות כוונה.

ג'מעה אזברגה: נראה לי עם כל הצער בעניין, שהכוונה לא קיימת במשרד הבריאות.

ג'מעה אזברגה: תודה.

ג'מעה אזברגה: הישיבה נעולה.