ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 740, 2018-12-18 11:17

יעקב מרגי: בוקר טוב לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 18 בדצמבר 2018, י' בטבת תשע"ט.

יעקב מרגי: הנושא: המחסור בגני ילדים בכפרים הערבים-הבדואים בנגב-לציון יום הנגב.

יוסף ג'בארין: - - -

יעקב מרגי: אתה רוצה לעשות הצגה או להפריע לי לדיון?

יעקב מרגי: אין לי בעיה לנעול את הדיון עכשיו.

יעקב מרגי: אני רוצה להביא תוצאות.

יעקב מרגי: תן לי לנהל את הדיון.

יעקב מרגי: עוד לא התחלנו אותו.

יעקב מרגי: שלחו נבחרת של ארבעה-חמישה.

יעקב מרגי: אתה לא יודע מה יש במרכולתם, אתה מתנפל עליהם.

יעקב מרגי: חכה.

יוסף ג'בארין: אני רואה את התוצאות.

יעקב מרגי: אני לא מרוצה מהתוצאות שהיו עד היום, אבל מה הקשר?

יעקב מרגי: אני אתייאש?

יעקב מרגי: אני אלך הביתה?

יעקב מרגי: לא מתייאש.

יעקב מרגי: רבותיי, לכבד אחד את השני.

יעקב מרגי: אני אתן לכל חברי הכנסת להתבטא.

יעקב מרגי: אני אעשה חבר כנסת ואורח לסירוגין.

יעקב מרגי: מסעוד גנאים ראשון.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, תחילה תודה על קיום הדיון, תודה לחברנו טלב אבו עראר על היום החשוב הזה.

מסעוד גנאים: נכון אמרת אדוני היושב-ראש, שזה אולי הדיון השלישי או הרביעי בוועדה על עניין המחסור בגני ילדים בחברה הערבית בנגב, במיוחד במועצות אל קאסום ונווה מדבר.

מסעוד גנאים: כאשר מדובר ב-4,700 ילדים שאין להם מסגרת, זאת אומרת שאלה ילדים בסיכון, זאת אומרת שילדים אלה לא מקבלים את הזכויות הבסיסיות שלהם.

מסעוד גנאים: תמיד אמרנו, אדוני היושב-ראש, שכאשר לממשלה יש בעיה עם הכפרים הלא-מוכרים או עם החברה הבדואית, אם הממשלה לא מכירה במקום, זה לא אומר שהיא לא תכיר בזכויות הבסיסיות של תושבי המקום משום שאלה זכויות אדם בסיסיות.

מסעוד גנאים: חינוך זה זכות, בריאות זה זכות, רווחה זה זכות.

מסעוד גנאים: בסוף, כאשר ראש הממשלה והממשלה מדברים על קירוב הפריפריה, מדברים על שגשוג ופריחת הפריפריה, הדבר הזה, אי-אפשר לעשות אותו לא דרך כביש 6, לא דרך סלילת כבישים אלא דרך מתן שירותים בסיסיים בחיוך, בבריאות, ברווחה.

מסעוד גנאים: לפני כמה שנים לא ארוכות היה איזה מחקר על בני הנוער הערבים, שכ-40% מהם, ורובם לצערי הרב בדרום, הם לא לומדים ולא עובדים.

מסעוד גנאים: אחר כך מתפלאים על אחוזי האלימות והפשיעה בחברה הערבית כאשר אנחנו לא נותנים ולא מספקים את השירותים ואת הזכות הבסיסית בלחנך, בלתת בריאות, בשירותי רווחה, אז לא נתפלא על התוצאות האלה.

מסעוד גנאים: לסיכום אדוני היושב-ראש, מנופי השינוי החברתי, הכלכלי, התרבותי הם החינוך בעיקר.

מסעוד גנאים: אם אין חינוך, המצב ישאר כמו שהוא ולא ישתנה לצערי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אברהים אלהואשלה, בבקשה אדוני.

אברהים אלהואשלה: בוקר טוב לכולם, אני אברהים, יושב ראש מועצה אזורית נווה מדבר.

אברהים אלהואשלה: אני רוצה גם להודות לחבר הכנסת טלב אבו עראר על ארגון היום החשוב הזה.

אברהים אלהואשלה: אני קודם כל צריך לציין שמשרד החינוך מחוז דרום משתף פעולה אמיתי יחד איתנו, אבל אני חושב שהבעיה היא לא בתקציבים, בבניית בתי ספר מבחינת תקצוב ושעות לימוד, אלא קודם כל אנחנו מועצות ביישובים בהקמה.

אברהים אלהואשלה: צריך לחלק את הבעיה לשני אלמנטים.

אברהים אלהואשלה: יש את הילדים והתושבים שהם גרים בתוך הקו הכחול ששייך מוניציפאלית למועצה האזורית, ויש את החלק שמחוץ לקו הכחול שאנחנו מהווים כקבלן משנה של משרד החינוך לתת להם את השירותים.

אברהים אלהואשלה: על מנת להביא את הילדים האלה, אתה לא תביא אותם ותזרוק אותם בוואדיות, אתה צריך לתת להם תנאים, מבנה, שירותים בסיסיים.

אברהים אלהואשלה: על מנת להביא אותם אתה צריך לתכנן.

אברהים אלהואשלה: מי מתכנן לנו את היישובים שלנו?

אברהים אלהואשלה: זה הרשות להתיישבות והסדרת היישובים הבדואים.

אברהים אלהואשלה: היא מתכננת לפי המדיניות שלה, לפי קצב הזמן שהיא רואה, ולכן אין לנו את תוכניות המתאר והתוכניות המפורטות להביא תקציבים ולבנות מבנים.

אברהים אלהואשלה: נכון, גם התקציב כשנתנו אותו להסעות, אנחנו לא רוצים להסיע את הילדים שלנו.

אברהים אלהואשלה: אני מדבר כאן לא על המדיניות ועל מי יכופף את השני.

אברהים אלהואשלה: אנחנו אחראים על הילדים כמדינה, כנבחרי ציבור, כאבות, כאימהות.

אברהים אלהואשלה: מי מכם מוכן להסיע את הילדים שלו בגילאי שלוש בדרכים לא-דרכים, הרריות, לעבור את התעלה ולהסיע אותם במקום להקים את הגן בקרבת הבית שלו?

טלב אבו עראר: וכמה קילומטרים גם.

אברהים אלהואשלה: אני אומר לך, אני מסיע ילדים מחצבה, מעיר אבות, מהערבה לבית ספר באבו קרינאת.

אברהים אלהואשלה: אני מסיע אותם 75 קילומטר, וממצפה רמון לומדים בשגב שלום.

טלב אבו עראר: איזה גיל?

אברהים אלהואשלה: אני אומר לך, כיתות א.

אברהים אלהואשלה: משרד החינוך הקצה לנו תקציב, שהתקציב הזה לא פר 20 שקל לילד, להסיע אותו.

אברהים אלהואשלה: הילדים האלה, אתה צריך להסיע אותם.

אברהים אלהואשלה: אני מורה לנהיגה בתפקידי, מבין את משמעות הבטיחות מבחינה בטיחותית לילדים, זאת אומרת, כשאני מסיע אותו, אני צריך לשים כיסא בוסטר לשמונה ילדים בטרנזיט.

אברהים אלהואשלה: האם אני צריך כל יום לעבור את המסדר הזה ולשים אותם כסרדינים באוטו?

אברהים אלהואשלה: וקודם כל אתה צריך לצאת מוקדם כי ההורים גם יוצאים לעבודה, מי שעובד.

יעקב מרגי: אתה אומר, הבעיה מורכבת.

אברהים אלהואשלה: מורכבת.

אברהים אלהואשלה: האחריות הזאת צריכה להיות על הממשלה.

אברהים אלהואשלה: אני כמועצה לא יכול לבנות.

אברהים אלהואשלה: הרי אני מתכנן והאנשים עוברים צורת חיים.

אברהים אלהואשלה: צריך לתכנן להם.

אברהים אלהואשלה: זה לוקח שלוש-ארבע שנים.

אברהים אלהואשלה: כשאני רוצה לבנות גן, בינתיים הילד הזה גדל.

אברהים אלהואשלה: באיזה תנאים הוא גדל?

אברהים אלהואשלה: שנית, מופעלים עלינו, המינהל, הרשות, רשות הפיקוח וגם משרד הפנים וגם כל הרשויות האכיפה להרוס את הבתים.

אברהים אלהואשלה: בזמן שאני מתכנן צריך לבנות ולבנות גנים, וגם הורסים לנו.

אברהים אלהואשלה: היום יש צו מנהלי של להרוס מכולות, ואנחנו דיברנו בוועדת הכספים על מנת להעסיק וליצור מקומות עבודה.

אברהים אלהואשלה: תנו לנו את ההזדמנות להסדיר ולתכנן.

אברהים אלהואשלה: אנחנו צריכים לתכנן.

אברהים אלהואשלה: תאפשרו לנו תוך זמן קצר אנחנו נביא את הילדים האלה.

אברהים אלהואשלה: תודה לכם.

יעקב מרגי: מאיר כהן, בבקשה.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד כמה מילים.

מאיר כהן: א, יהיה קל מאוד להפוך את הנציגים של משרד החינוך מחוז דרום לשעירים לעזאזל בישיבה הזאת וחשוב מאוד שאמרת את הדברים.

מאיר כהן: תראו, הבעיה היא הרבה יותר כוללנית.

מאיר כהן: שאלת רוח המפקד בסיפור הזה היא שאלה מאוד חשובה.

מאיר כהן: כשאני אומר רוח המפקד, אני מתכוון לשניים, גם לשר החינוך וגם לראש הממשלה.

מאיר כהן: איזה נגב הם רוצים?

מאיר כהן: האם הם רוצים שאנחנו נמשיך להתבייש במצב שבו 5,000 ילדים לא מגיעים לגני הילדים, והנגב, מתייחסים אליו בהסתר פנים, כאיזשהו משהו אקס-טריטוריאלי?

מאיר כהן: התופעות שאני רואה כל בוקר כשאני נוסע, של ילדים שמחכים על כביש 25 או 31 בחורף ובגשם, ונוסעים כמו שראש המועצה אמר, 70 ו-80 קילומטר בתנאים לא-תנאים, האם זאת המציאות שאנחנו רוצים במדינה שלנו לראות או אנחנו רוצים לשנות את זה בצורה דרמטית?

מאיר כהן: אני עוקב אחרי מה שמשרד החינוך ומחוז דרום עושה.

מאיר כהן: הוא עושה דברים מצוינים במה שמאפשרים לו ונותנים לו, אבל אני שוב חוזר לכך שהקריאה צריכה להיות מכוונת לגמרי לשר החינוך.

מאיר כהן: הישיבה הבאה שתהיה כאן היא ישיבה שמראה, כשרוצים, מה עושים ואיך מעלים תעריפים מ-22,000 שקל לילד ל-37,000 שקלים לילד במגזר הדתי, לעשות את זה תוך שנתיים כשרוצים, אבל כאן ממשיכים לגמגם, ולכן אני אומר, אדוני, צריכה לצאת קריאה מהיום הזה בכדי שהוא יהיה אפקטיבי, קריאה לשר החינוך, שאין עוד מדינה מתוקנת שבה יש אלפי ילדים שלא הולכים לגן.

מאיר כהן: אגב, זה בדיוק השלב ששם מעצבים את האישיות שלהם.

מאיר כהן: הכול מתחיל בגן, ולכן הקריאה צריכה להיות מאוד ברורה לשר החינוך, שלא ישלח לכאן את הנציגים ממחוז דרום, שאני, היות ואני גר שם ועבדתי במקום הזה 27 שנים, עושים כמיטב יכולתם, אבל מיטב יכולתם לא מספיק מול מה שהם מקבלים.

מאיר כהן: הנתונים, רק להגיד לכם, באל קאסום שמו עוד 26 מבנים יבילים, בנווה מדבר עוד 20.

מאיר כהן: יש אישור הסעות שלקח זמן עד ספטמבר, עד שזה יגיע, ובנוסף לכך, אדוני, יש החלטה שנותנים לכל 20, מלווה.

יעקב מרגי: ל-5,000 ילדים צריך עיר גנים.

מאיר כהן: בדיוק.

מאיר כהן: אמרנו את זה, בישיבה הבאה.

מאיר כהן: זה 5,000.

מאיר כהן: כמה שאתה עושה את המעט הזה, זה כלום, לכן צריכים לקבל החלטה, תוך שנתיים משרד החינוך מפסיק לנשום ופותר את הבעיה הזאת.

מאיר כהן: רבותיי, האנשים האלה, כל מה שנעשה בדימונה ובבאר שבע ובירוחם ובמצפה, במידה והפזורה הבדואית לא תקבל את מה שאנחנו מקבלים, את מה שהילדים שלנו, כל הנגב יקרוס.

מאיר כהן: הם לא אורחים בנגב.

מאיר כהן: יש לי ויכוח איתם, יש לי גם עם אבו עראר ויכוח, אבל הם לא אורחים בנגב, הם אזרחים שווי זכויות.

מאיר כהן: המצב הוא מצב מביש.

מאיר כהן: כואב לי הלב כל בוקר במיוחד בחורף לראות את הילדים הקטנים האלה שעומדים לצידי הכביש.

יעקב מרגי: תודה, מאיר.

יעקב מרגי: סלאמה אלאטרש.

סלאמה אלאטרש: תודה אדוני היושב-ראש.

סלאמה אלאטרש: סלאמה אלאטרש, נבחרתי לפני פחות מחודש ימים להיות יו"ר המועצה האזורית אל קאסום.

סלאמה אלאטרש: כשנכנסתי לתפקיד ידעתי כמה שהמצב קשה במועצה האזורית אל קאסום, אבל אני מגלה שהמצב הוא קשה מאוד, ואני באתי לכאן כי אני צריך את העזרה של כולם.

סלאמה אלאטרש: מועצת אל קאסום, כשפיצלו את אבו בסמה בשנת 2012, היא מתחילה מטרבין, מרהט עד צומת חתרורים אחרי ערד.

סלאמה אלאטרש: זה בערך 80 קילומטר.

סלאמה אלאטרש: הרוחב שלה מתחיל מכביש 25 עד קו התפר עם הרשות הפלשתינית.

סלאמה אלאטרש: זה בערך 40 קילומטר.

סלאמה אלאטרש: יש לנו 70,000 תושבים.

סלאמה אלאטרש: זה רבע מאוכלוסיית הבדואים בנגב, במועצה האזורית אל קאסום.

סלאמה אלאטרש: משרד הפנים מכיר לנו כתושבים במועצה האזורית אל קאסום, בערך ב-11,000.

סלאמה אלאטרש: משרד הרווחה מכיר לנו ב-51,000.

סלאמה אלאטרש: משרד החינוך ב-49,000.

סלאמה אלאטרש: עם נתונים אלה אני לא יודע איך להתמודד מבחינת גם תקנים וגם מתן שירותים.

סלאמה אלאטרש: אני באתי בהצעה למשרד הפנים שייקחו את הפזורה ממני, יתנו לי לטפל בכפרים שלי.

סלאמה אלאטרש: אף אחד ממשרדי הממשלה לא רוצה לטפל בפזורה, אבל יש לנו מצב היום שהוא קשה מאוד בחינוך.

סלאמה אלאטרש: אי-אפשר לפתור את הבעיות של החינוך של מועצת אל קאסום, שבאה פעם אחת בכנסת ופעם אחת במשרד החינוך.

סלאמה אלאטרש: יש לנו שיתוף פעולה מלא עם אנשי משרד החינוך ויש לנו אוזן קשבת עם משרד החינוך מחוז דרום ואנחנו משתפים פעולה ועובדים ביחד.

סלאמה אלאטרש: יש לנו מחסור בכיתות ויש לנו הרבה בעיות בחינוך לא רק בכיתות לגיל שלוש וחמש.

סלאמה אלאטרש: יש לנו הרבה בעיות בחינוך, אדוני היושב-ראש.

חנין זועבי: עם משרד החינוך אתם ביחסים מאוד טובים.

חנין זועבי: מי האשם?

חנין זועבי: למי אתה מפנה אצבע מאשימה?

חנין זועבי: מי הבעיה?

יעקב מרגי: הוא חודש בתפקיד.

יעקב מרגי: הוא נותן לך סקירה מה הוא גילה.

סלאמה אלאטרש: אדוני היושב-ראש, יש לנו הרבה בעיות בכל הנושא של החינוך אצלנו, גם מוסדות חינוך, גם היתרים, שמשרד החינוך מתקשה להשיג היתרים לפזורה.

סלאמה אלאטרש: אי-אפשר לפתור את הבעיה בישיבה אחת.

סלאמה אלאטרש: אנחנו צריכים לעשות תוכנית אב לחמש שנים על מנת לפתור את הבעיות.

סלאמה אלאטרש: אנחנו יודעים לפתור אותן.

סלאמה אלאטרש: אנחנו אנשי השטח, אנשי החינוך בדרום.

סלאמה אלאטרש: אנחנו מכירים את הבעיות שלנו.

סלאמה אלאטרש: אנחנו יכולים לפתור אותן.

סלאמה אלאטרש: אנחנו צריכים את העזרה שלכם.

סלאמה אלאטרש: לא יכול להיות שהיום כשאני רוצה לבנות גנים על מנת לחסות הסעות ולחסוך את הסבל של הילדים בגיל שלוש וחמש בשכונות מגורים שיש מספר ילדים שעונה על הצרכים לבנות כיתה שם, אני נתקל בקשיים בהיתרי בניה.

יעקב מרגי: יש קרקע?

סלאמה אלאטרש: יש קרקע.

סלאמה אלאטרש: אין בעיה של קרקע.

סלאמה אלאטרש: יש לנו רשות של בדואים.

סלאמה אלאטרש: יש לנו את המדיניות של האחראי על הבדואים בנגב, השר אורי אריאל.

יעקב מרגי: משרד החקלאות, נמצא מישהו מהרשות?

יעקב מרגי: מתאים להם.

יעקב מרגי: יטופלו בסיכום ובדיון הבא נביא אותם.

יעקב מרגי: נעשה עוד דיון.

יעקב מרגי: נביא כנראה גם את מנכ"ל משרד החקלאות, גם את ראש המינהל, גם את מנכ"ל משרד החינוך.

סלאמה אלאטרש: אדוני היושב-ראש, משפט לסיום.

סלאמה אלאטרש: אני חושב, אם אנחנו רוצים לפתור את הבעיה של נווה מדבר ואל קאסום פעם אחת ולתמיד, אנחנו צריכים החלטת ממשלה.

סלאמה אלאטרש: הכפרים האלה מוכרים משנת 2004 ואין בהם כלום.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הדברים ברורים, ננסה להתמודד איתם.

יעקב מרגי: דב חנין.

דב חנין: תודה לך אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני רוצה להתמקד בשאלה אחת שהיא שאלה מאוד חשובה והפתרון שלה הוא מאוד מאוד פשוט.

דב חנין: אני מתכוון לשאלה של גני הילדים ואותם אלפי ילדים שלא מגיעים לגני ילדים, ואותם אלפי ילדים שמוסעים קילומטרים רבים כמו ששמענו מראשי המועצות כדי להגיע לגן ילדים.

דב חנין: אני רוצה לספר לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני יושב-ראש ועדת המשנה לתחבורה ציבורית.

דב חנין: משרד התחבורה לא מסכים לפתוח קווי אוטובוס או מיניבוס במקומות האלה שאתם מסיעים בהם ילדים.

דב חנין: אני שואל אותך אדוני היושב-ראש, מה זה, אנחנו שתי מדינות?

דב חנין: משרד התחבורה אומר, לא בטוח לנסוע, אני לא יכול לשים שם מיניבוס, אז לילדים בגיל שלוש כן בטוח לנסוע עשרות קילומטרים?

דב חנין: ולכן המצב הזה הוא לא מצב הגיוני, הוא לא מצב צודק, הוא לא מצב נכון, הוא גם לא מצב חוקי.

דב חנין: אם אסור לנסוע במיניבוס במקום הזה כי זה לא בטוח לבן אדם מבוגר, בטח אסור להסיע לשם תינוק או ילד בן שלוש.

דב חנין: הפתרון הוא נורא פשוט.

דב חנין: צריך לאפשר להקים גני ילדים במקומות שאנשים גרים בהם.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני מכיר את הוויכוח.

דב חנין: יש את הוויכוח על הבעלות, כן בעלות, לא בעלות.

דב חנין: הוויכוח הזה לא רלוונטי בשאלות של חינוך.

דב חנין: הגישה של חוק חינוך ממלכתי היא מאוד פשוטה.

דב חנין: היא אומרת, כל ילד שנמצא, צריך לתת לו פתרון, לכן המדינה נותנת פתרון לילדים של מבקשי המקלט למרות שיש ויכוח על השאלה, מסתננים, מבקשי מקלט, פליטים.

דב חנין: פתרון לילדים המדינה צריכה לתת.

דב חנין: אותו דבר צריך לקרות בנגב.

דב חנין: זה נורא פשוט.

דב חנין: צריך להקים את מרכזי השירות האלה המינימליים.

דב חנין: אפשר אפילו במבנים יבילים בהתחלה.

דב חנין: לעשות את זה מייד.

דב חנין: להפסיק את ההסעות לילדים.

דב חנין: 8,600 שקל עולה להסיע ילד בשנה.

דב חנין: זה גם יקר, זה גם מסוכן, זה גם לא צודק, זה גם לא חינוכי.

דב חנין: תקימו את גני הילדים איפה שאנשים נמצאים ואחר כך אפשר יהיה להתווכח למי שייכת הבעלות בקרקע.

דב חנין: זה עוד יקח כמה שנים.

טלב אבו עראר: משרד האוצר מעביר 80 מיליון שקל בשנה למשרד החינוך כדי להסיע תלמידים.

טלב אבו עראר: ידעת את זה?

יעקב מרגי: ראש עיריית רהט, חדש.

יעקב מרגי: נאחל לך הצלחה.

פאיז אבו צהבאן: מחודש.

יעקב מרגי: נאחל לו הצלחה.

יעקב מרגי: יש לו אתגר לא קל לפניו.

יעקב מרגי: בבקשה אדוני.

פאיז אבו צהבאן: תודה רבה אדוני היושב-ראש, חברי הוועדה.

פאיז אבו צהבאן: נכון, אני חדש-ישן.

פאיז אבו צהבאן: כידוע לכם, אני גם באתי ממערכת החינוך.

פאיז אבו צהבאן: הייתי מנהל בית ספר גם, מורה בבית ספר עהד בחורה, בית ספר למצוינות.

פאיז אבו צהבאן: יש לנו בעיה עם הישגי התלמידים בבגרויות.

פאיז אבו צהבאן: אנחנו כרשויות עניות בסוציו-אקונומי 1, אין לנו את היכולות לסבסד כל מיני תוכניות שיכולות לעזור לילדים לקבל תוצאות טובות.

יעקב מרגי: הדיון היום על המחסור בגנים.

יעקב מרגי: עכשיו אני אשאל אותך, אני אנווט אותך.

יעקב מרגי: אתה מסתמא, יכול להיות שלא, יכול להיות שכן, אתה גם מארח ילדים בגנים שלך מהפזורה.

פאיז אבו צהבאן: כן.

יעקב מרגי: אז דבר איתנו על זה.

פאיז אבו צהבאן: בסדר.

פאיז אבו צהבאן: אני בסוגיה שהיא באמת מצחיקה.

פאיז אבו צהבאן: יש לי עוזרת גננת שמגיעה באוטובוס עם ילדים בני שלוש מאזור דודאים.

פאיז אבו צהבאן: העוזרת הזאת היא "בעלת הבית" של הילדים האלה.

פאיז אבו צהבאן: פשוט מאוד אנחנו לפעמים נאלצים בגלל הפזורה שמסביב לרהט, לשכור בתים מהתושבים על מנת שהילדים האלה ילמדו בתוך הבתים כי אין לנו מספיק שטחים.

פאיז אבו צהבאן: ברהט יש כמעט 160 גני ילדים.

פאיז אבו צהבאן: בבאר שבע יש 220, אבל תושבי רהט הם 65,000 תושבים, לכן אנחנו בסוגיה הזאת.

יעקב מרגי: אתה אומר, יש לך מחסור בגנים.

פאיז אבו צהבאן: מחסור בגנים.

פאיז אבו צהבאן: למשל משפחת זיאדנה, היא גרה ליד בית קמה.

פאיז אבו צהבאן: מונים שם כ-2,000 תושבים עם כל הילדים שלהם.

פאיז אבו צהבאן: גם גנים, גם תיכונים, יסודיים מגיעים לרהט.

פאיז אבו צהבאן: אין להם גנים שם.

פאיז אבו צהבאן: תודה.

יעקב מרגי: תודה, אדוני.

יעקב מרגי: יוסף אלעטאונה, ברוך הבא, שמחים לראות אותך תמיד.

יוסף אלעטאונה: תודה רבה היושב-ראש ותודה גם לחבר טלב אבו עראר על היוזמה בקיום הדיון היום.

יוסף אלעטאונה: אני רוצה להתמקד בדיון הזה.

יוסף אלעטאונה: העניין של הגנים הובא לשולחן הזה של הוועדה, ברשותך, שלוש-ארבע פעמים, ואני חושב שהגיע הזמן גם להתמקד וגם לייעל את העניין.

יוסף אלעטאונה: אי-אפשר לקיים את הדיון הזה לפי דעתי בלי הריבון בנגב.

יוסף אלעטאונה: בנגב יש ריבון שנקרא הישות להסדרת הבדואים בנגב, שהיא לא קיימת והיא הגורם המעכב העיקרי לפתיחת הגנים ואישורם.

יוסף אלעטאונה: גם הוקצו ממשרד החינוך כ-90 מבנים יבילים וצריך לשאול את השאלה למה המבנים האלה לא קיבלו את ההיתרים.

יעקב מרגי: נשאל את כל השאלות.

יעקב מרגי: יש לנו סיכום מאוקטובר 2017.

יעקב מרגי: אנחנו נשאל שאלות, למה שום דבר לא זז.

יוסף אלעטאונה: גם משרד האוצר והתכנון, הם צריכים להיות חלק מהדיון הזה בכדי לתת את האישורים ואת ההיתרים לגנים האלה.

יוסף אלעטאונה: לפני עשר שנים היה דיון על תלמידים בתיכונים שלא ביקרו ו-70% שלא היו במערכת החינוך.

יוסף אלעטאונה: כשהנגישו את בתי הספר התיכונים בכפרים הערבים הבדואים הבלתי-מוכרים בנגב, כשהקימו את בתי הספר, אחוז הנשירה ירד מ-70% ל-12% ו-13% ו-14%.

יוסף אלעטאונה: אני חושב שגם בקטע של גני ילדים אי-אפשר כמו שאמר חברי דב חנין, שהכבישים והשבילים והוואדיות שנמצאות שם, משרד התחבורה במדינת ישראל לא מאפשר תחבורה ציבורית שם.

יוסף אלעטאונה: גם אי-אפשר להסיע ילדים.

יוסף אלעטאונה: ראינו את כל התמונות בשבועיים האחרונים על ההסעות שם.

יוסף אלעטאונה: לפי דעתי צריך גם לתת את הדעת.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ראש מועצת חורה.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

חבאס אלעטאונה: שלום לכולם, שלום ליושב-ראש, שלום לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

חבאס אלעטאונה: תודה רבה לטלב אבו עראר שיזם את הישיבות של היום הזה.

חבאס אלעטאונה: דיבר יוסף אלעטאונה שהוא מנהל מחלקת חינוך ביישוב שלנו בחורה.

חבאס אלעטאונה: על אותה בעיה אני אדבר, גם הגנים של הילדים.

חבאס אלעטאונה: טוב לפזר את הגנים לתוך היישובים, והיישובים הקרובים ליישוב של חורה.

חבאס אלעטאונה: רוב הגנים, גם לומדים בתוך היישוב וזה מעמיס על היישוב שלנו.

יעקב מרגי: היינו בסיור, ראינו את זה בעיניים.

חבאס אלעטאונה: כן, זה מעמיס עלינו.

חבאס אלעטאונה: העניין מסוכן גם לילדים הקטנים של שלוש-ארבע שמסיעים אותם באוטובוסים שהם לא תקינים.

חבאס אלעטאונה: אני מקווה שהכול יעזור לפתור את הבעיה הזו.

חבאס אלעטאונה: המבנים היבילים, לשים אותם במקום קרוב לאנשים האלה, במיוחד לגנים ולתת להם את האישורים המתאימים, כי צצה לנו בעיה היום שיש גן, אין לו לא חשמל, לא כלום.

חבאס אלעטאונה: בקור הזה, הילדים, ויש להם תוכנית אחרת, גם עד שעה 16:00 לומדים.

חבאס אלעטאונה: אני מקווה שכולנו נפתור את הבעיה, ואני מברך את כולם.

יעקב מרגי: כולם ביחד, שילוב ידיים.

יעקב מרגי: חנין, בבקשה.

חנין זועבי: תודה רבה.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, כאשר אנחנו דנים בוועדת החינוך בנושאים שונים, אז אנחנו סבורים שהנושאים האלה הם נושאים חינוכיים.

חנין זועבי: הנושא הזה כמו שמעידים פה האנשים, הוא לא נושא של משרד החינוך.

חנין זועבי: כולם אומרים שאנחנו בשיתוף פעולה.

חנין זועבי: זה לא מהרגלי להגן על משרד החינוך.

חנין זועבי: הבעיה היא, אנחנו לא מול סוגיה חינוכית, אנחנו מול סוגיה פוליטית שלוקחים את הילדים כבני ערובה על מנת לגרש אנשים, לא להסדיר את המגורים ואת החיים שלהם, אלא לקחת להם את האדמות, לגרש אותם ולכפות עליהם הסדר מסוים.

חנין זועבי: הבעיה והגורם המעכב כמו שאמר יוסף אלעטאונה, הוא לא משרד החינוך אלא המינהל, הרשות להסדרת ההתיישבות, ואני לא יודעת אם הם מיוצגים פה, אבל מה הבעיה ומה האחריות של משרד החינוך?

חנין זועבי: שמשרד החינוך לא נלחם ברשויות האלה על מנת להגן על הילדים.

חנין זועבי: גם משרד החינוך חייב להגיד שאנחנו לא מרשים לא למינהל ולא לרשות להסדרת ההתיישבות לקחת את הילדים כבני ערובה.

חנין זועבי: הסוגיה הזאת היא בתחום האחריות שלנו.

חנין זועבי: אנחנו אחראים על הילדים ואנחנו רוצים לבנות לילדים בתי ספר וגני ילדים סמוך למגורים שלהם.

יעקב מרגי: אמרנו זאת.

חנין זועבי: אז זה שהמדינה שהיא גם מפתחת מדינה בתוך מדינה, הרשות להסדרת ההתיישבות היא כמו רשות בתוך המדינה בשביל להראות לערבים הפלשתינים בנגב איך אנחנו כן נגרש אתכם וכן נשתלט באדמות שלכם.

חנין זועבי: אני חושבת שמי שאחראי פה ומי שצריך לתת את המענה פה זה המינהל והרשות להסדרת ההתיישבות, וההמלצה הראשונה שלך, ואני לא כל כך מסכימה עם טלב, עם המחמאות שהוא נתן לך.

חנין זועבי: אתה כן ברגשות אולי מזדהה איתנו, אבל אתה לא פועל בצורה מספקת - - -

יעקב מרגי: מבחן התוצאה את צודקת, לא מתחבא.

חנין זועבי: כן.

יעקב מרגי: מבחן התוצאה את צודקת.

יעקב מרגי: שנה, סמכנו שיהיה שינוי.

יעקב מרגי: מכרו לנו שיהיה שינוי.

יעקב מרגי: התבשמנו בשינוי של ה-10% או 5%.

חנין זועבי: משרד החינוך צריך להגיד את ההמלצה.

יעקב מרגי: מקבל.

יעקב מרגי: תמצאי עוד אחד מתוך ה-120 שאומר לך, את צודקת.

חנין זועבי: שאנחנו אחראים וצריכים לבנות, לא להסיע ילדים.

חנין זועבי: אנחנו לא מסכימים להסיע ילדים.

חנין זועבי: לבנות גני ילדים ובתי ספר סמוך למגורים של הפלשתינים בנגב, האזרחים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: סולטן אלקרעאן.

סולטן אלקרעאן: תודה היושב-ראש.

סולטן אלקרעאן: סולטן אלקרעאן, מנהל מחלקת החינוך בכסיפה.

סולטן אלקרעאן: אני רוצה אולי לעשות סדר בכל הבעיה הזו מבחינת ההשלכות על הרשויות.

סולטן אלקרעאן: אנחנו כרשות נותנים שירותי חינוך ל-9,000 תלמידים, מתוכם 50% מהתלמידים הם תלמידים של הפזורה הבדואית.

סולטן אלקרעאן: מה ההשלכות?

סולטן אלקרעאן: ל-50% מהתלמידים, כמעט 4,500 תלמידים, כולם מגיעים מהפזורה הבדואית.

יעקב מרגי: אצלך 50% מהפזורה?

סולטן אלקרעאן: 50% מהתלמידים הם תלמידים של הפזורה וכולם מגיעים מרשות אל קאסום, בעיקר.

סולטן אלקרעאן: ישנם גם שטחי הפקר שאף אחד לא אחראי עליהם.

סולטן אלקרעאן: ישנם גם שטחים שאל קאסום לא אחראית עליהם וגם כסיפה לא אחראית עליהם, כך שחלק מהתלמידים, אין להם כתובת, לא כסיפה ולא אל קאסום.

סולטן אלקרעאן: לעניין הנתונים שהוצגו לפני כמה דקות, יש כמעט 400 תלמידים מתוך כסיפה שהם לא בתוך מערכת החינוך בקדם-יסודי.

סולטן אלקרעאן: מה שנוצר, שחלק מהתלמידים רשומים בכסיפה גם בזמן שהם לא רשומים בכסיפה, ביישוב, כך שהמספר הזה לא הכי מדויק.

סולטן אלקרעאן: אנחנו מדברים על צמצום פערים ואנחנו מדברים על מערכת חינוך שאולי בעוד כמה שנים תגיע להישגים כל כך טובים.

סולטן אלקרעאן: אנחנו רואים שיש עליה.

סולטן אלקרעאן: אף אחד לא חוסך שתהיה גם עליה, אבל איפה הבעיה?

סולטן אלקרעאן: במחקרים האחרונים שהוצגו, נעשה מחקר על ידי ג'וינט אשלים שהוא בדק לאורך כל הגיל, מגיל לידה עד הינקות איפה כדאי להשפיע ומה קריטי להשפיע.

סולטן אלקרעאן: נמצא שם שלב מסוים שזה שלב האוריינות.

סולטן אלקרעאן: שלב האוריינות שזה מאפס עד שש, זה השלב הכי קריטי להשפעה.

סולטן אלקרעאן: אם אנחנו מסתכלים על התוצאות היום בנגב, כל הבעיות של הילדים הבדואים נופלים בכל הנושא של האוריינות, של הרמה הגבוהה של הסינתזה ושל האנליזה בבחינות, ומכאן, יש לזה הרבה השלכות.

סולטן אלקרעאן: לגבי נוסחת ההקצאות שהיא על ידי משרד החינוך.

סולטן אלקרעאן: תראו, משרד החינוך כשהוא נותן הקצאה לבניין מסוים ביישוב מסוים, הוא מסתכל על חדרי הלמידה בכל היישוב.

סולטן אלקרעאן: ישנן גם בעיות עם מורכבויות בתוך היישוב שלא תמיד היישוב יכול לעשות את הוויסות הנכון.

סולטן אלקרעאן: למשל, רצח בשבטים.

סולטן אלקרעאן: אי-אפשר לקחת ילד מבית ספר מסוים לבית ספר מסוים וזו נקודה שבאמת נצטרך לשים עליה את הדעת.

סולטן אלקרעאן: מה שאני מציע כמנהל מחלקה, צריך להתמקד בנגב ולא כל פעם במבנים.

סולטן אלקרעאן: צריך להתמקד בתהליכים.

סולטן אלקרעאן: מעניינת הגישה ההוליסטית, להסתכל על המערכת בגישה הוליסטית, ממש להסתכל על כל המערך ולא להסתכל קדם-יסודי, יסודי ועל-יסודי, להסתכל בגישה כזו.

סולטן אלקרעאן: נקודה שניה, הקמת מוסדות חינוך בריכוזים, איפה שהילדים מגיעים.

סולטן אלקרעאן: זה מאוד חיוני.

סולטן אלקרעאן: אם הרשות של הבדואים רוצה לפנות אותם, אז שתפנה גם את המוסדות.

סולטן אלקרעאן: נקודה אחרונה זה מתווה הפיתוח המקצועי שזה לא פחות חשוב, גם הפיתוח המקצועי של הגננות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מסכים איתך, אבל זה לא הדיון.

סולטן אלקרעאן: רק משפט אחד ואני מסיים.

סולטן אלקרעאן: יש עכשיו מתווה פיתוח מקצועי על ידי השלטון המקומי.

סולטן אלקרעאן: הם מבקשים תשלום מהסייעות.

סולטן אלקרעאן: הסייעות לא יכולות לשאת את זה והרשות לא יכולה לשאת בזה.

סולטן אלקרעאן: תודה.

יעקב מרגי: שלח לי פניה מסודרת, נבדוק את זה.

יעקב מרגי: יוסף ג'בארין, בבקשה.

יוסף ג'בארין: האמת היא, הנושא הזה הוא מאוד כואב כפי שאתה בטח יודע על בשרך, ומה שכואב זה היעדר ההתקדמות בנושא למרות שיש פתרונות מקצועיים שגם הוצגו כאן.

יוסף ג'בארין: אני רואה נציגי למשל עמותת "סיכוי".

יוסף ג'בארין: בדיון הקודם היו הנציגים כאן, היה גם המנכ"ל והצבענו על המלצות מקצועיות איך לטפל בסוגיה הזו.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להגיד לך, המצב כיום אחרי הדיון הקודם שהיה לנו, המילה שמתארת אותו זה שערורייה.

יוסף ג'בארין: זה שערורייתי.

יוסף ג'בארין: אם אני לא טועה, בדיון הקודם, כבוד היושב-ראש, השקופית שהציג המנכ"ל דיברה על ירידה משמעותית מכ-5,000 תלמידים ללא מסגרת חינוכית בין שלוש לחמש.

יוסף ג'בארין: הוא דיבר על ירידה ל-1,500.

יוסף ג'בארין: יש לי את השקופית.

יעקב מרגי: זה בתוכנית.

יוסף ג'בארין: בתוכנית, כן.

יוסף ג'בארין: הוא אמר שבעוד שנה היעד הוא - - - .

יוסף ג'בארין: במקום ה-1,500 ילדים שבאמת אם זה היה המספר, היינו אומרים, התקדמנו, אנחנו עכשיו מה שומעים ממרכז המחקר של הכנסת שכל הכבוד לכם על העבודה הזו?

יוסף ג'בארין: 4,700, זאת אומרת, אנחנו מדברים על צורך בלפתור בעיה של אלפי תלמידים.

יוסף ג'בארין: מביאים לנו נתונים שנפתרה הבעיה של עשרות תלמידים.

יוסף ג'בארין: מה זה הדבר הזה?

יוסף ג'בארין: למה אני בהתחלת הדיון אמרתי, איפה נציגי המשרד?

יוסף ג'בארין: כי האחראי על הבינוי לא מוצא לנכון להגיע לכאן ולדבר על הנושא הזה ולהגיד לנו מה הבעיות.

יוסף ג'בארין: אתה יודע כפי שאני יודע כפי שראשי היישובים יודעים, המצב כיום זה מצב לא חוקי.

יוסף ג'בארין: חוק חינוך חובה מחייב את משרד החינוך למצוא מסגרת לילדים.

יוסף ג'בארין: זה לא חוקי.

יוסף ג'בארין: מה צריך לעשות כדי לפתור את הבעיה הזאת?

יעקב מרגי: ברגע שראיתי את הסיכום של הדיון משנה שעברה, הסיכום של היום כבר מוכן.

יעקב מרגי: הדיון היום הוא בגלל יום הנגב.

יעקב מרגי: אני כבר יודע מה אני הולך לומר בסוף היום כבר בתחילת הדיון, לכן יהיו פה כל הגורמים שאשמים בכך שהנושא לא מתקדם.

יעקב מרגי: הם ודאי יאמרו שיש בעיות כאלה ואחרות.

יעקב מרגי: לא מעניין אותי.

יעקב מרגי: צריך לתת מענה.

יעקב מרגי: אנחנו ארבע שנים דנים.

יעקב מרגי: אני חושב שבתחילת הקדנציה הזו נגעתי בסוגיית ה-5,000 ילדים מהמגזר ללא גני ילדים.

יוסף ג'בארין: ראשי הרשויות, אני אומר לכם עכשיו בכנות, אנחנו כבר שלוש שנים דנים, לא מצליחים להתקדם.

יעקב מרגי: ארבע שנים.

יוסף ג'בארין: אל תקבלו שום הבטחה.

יוסף ג'בארין: זה לא יקרה.

יוסף ג'בארין: צריך פשוט לתכנן צעדים ציבוריים של מאבק, של הפגנות, של שביתות, אחרת לא יקרה כלום כי הם רק מבטיחים בינתיים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עופר דגן.

עופר דגן: תודה אדוני היושב-ראש.

עופר דגן: עופר דגן מעמותת "סיכוי".

עופר דגן: אנחנו כבר שלוש-ארבע שנים יושבים מסביב לשולחן הזה ודנים באותו נתון של כ-5,000 ילדים שלא מגיעים לגני הילדים.

עופר דגן: שלוש שנים ולמרות ההצהרות וגם קצת המעשים בזמן האחרון של משרד החינוך, הנתון הזה כמעט שלא השתנה.

עופר דגן: לאחרונה בעקבות הדיונים החשובים סביב השולחן הזה משרד החינוך התחיל לבנות גני ילדים יבילים באותם כפרים שכבר יש בהם מרכזי שירותים, והתחיל להסיע את הילדים לגנים האלה.

עופר דגן: כמו שאמרנו בדיונים קודמים, הפתרון הזה של הסעות כפתרון יחיד הוא פתרון בעייתי מאוד בלשון המעטה גם מבחינה חינוכית, גם מבחינה בטיחותית, והנתון שאנחנו מראים היום בנייר העמדה שהגשנו לוועדה מראה שגם מבחינה כלכלית זה הפתרון היקר בצורה דרמטית יותר מהחלופה הקיימת.

עופר דגן: לפי הנתונים שאנחנו מציגים היום, הפתרון הזה יעלה למדינה בעשר השנים הקרובות 400 מיליון שקלים יותר מהפתרון החלופי של הקמת מרכזי שירותים בכפרים שאין בהם גני ילדים.

עופר דגן: מעבר לכל זה אנחנו מעריכים שגם אם הפתרון הזה ייושם, גם אם ימשיכו באותה דרך, אנחנו לא נראה תוצאות בשטח, ולראיה, אנחנו כבר רואים שלפי הדוח האחרון של הממ"מ משרד החינוך התחיל להסיע ילדים, מסיע כבר אלפי ילדים.

עופר דגן: זה כנראה ברובם אותם ילדים שגם קודם היו מגיעים בהסעות של הילדים הגדולים יותר, ועדיין מספר הילדים שלא מבקרים הוא 4,700 ילדים.

עופר דגן: גם אם המספר הזה יצטמצם קצת כי הסעות התחילו רק לאחרונה.

עופר דגן: גם אם הוא קצת ירד, האם אנחנו באמת מעריכים שהורים שגרים במקומות מרוחקים ישלחו את הילדים שלהם בהסעות האלה?

עופר דגן: כמה עוד גני ילדים ומבנים יבילים אפשר לבנות באותם מרכזי שירותים?

עופר דגן: אני מזכיר אדוני היושב-ראש, שאתה בדיונים הקודמים הנחית את משרד החינוך למצות קודם כל את התפוסה במרכזי השירותים הקיימים ואז לראות כמה זה מוריד את הבעיה.

יעקב מרגי: לא, אני אזכיר לך, קראתי לו להקים מרכזי שירות.

יעקב מרגי: נכון, אי-אפשר לעשות גן ליד כל בית.

עופר דגן: נכון.

יעקב מרגי: מרכזי שירותים נוספים ושיבחר לו באיזה מפת פריסה.

יעקב מרגי: המדינה יודעת להתמודד עם קשיים משפטיים ובירוקרטיים עתידיים.

עופר דגן: וזה הזמן אולי גם לשאול את משרד החינוך כמה גנים אתם עוד יכולים לבנות באותם מרכזי שירותים?

עופר דגן: כמה מקום עוד יש שם לבנות גנים?

עופר דגן: אנחנו חושבים שכמהלך משלים להסעות הילדים חייבים כדי לפתור את הבעיה כולה לתת מענה לכל 5,000 הילדים, להקים גם מרכזי שירותים חיוניים.

עופר דגן: זו אחריות של משרד החינוך ביחד עם המועצות האזוריות, אבל היוזמה צריכה לבוא ממשרד החינוך, כי הרשויות האזוריות, הכפרים האלה נמצאים מחוץ לתחומי השיפוט שלהם.

עופר דגן: האחריות של משרד החינוך לבוא לרשויות המקומיות, לבקש מהן את הנתונים וליזום הקמת מרכזי שירותים חדשים באותם כפרים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה.

מעיגל אלהואשלה: תודה ראש הוועדה, תודה לכולם.

מעיגל אלהואשלה: אני מעיגל אלהואשלה מהמועצה האזורית לכפרים הבלתי-מוכרים.

מעיגל אלהואשלה: חברים, שלא נשלה את עצמנו, אני לפני 20 שנה בדיוק, ב-1998 הייתי אחראי מחלקת חינוך והיינו בוועדה פה כמה פעמים.

מעיגל אלהואשלה: מספר התלמידים בגיל שלוש-ארבע היו 6,500.

מעיגל אלהואשלה: תוציא מזה שתי מועצות, מועצת נווה מדבר ומועצת אל קאסום, אנחנו בשום דבר לא התקדמנו.

יעקב מרגי: מקסימום טיפלנו בריבוי הטבעי.

מעיגל אלהואשלה: אל תתפלאו, חברים, שכל אנשי הנגב יהיו באמת עבריינים בגלל משרד החינוך.

מעיגל אלהואשלה: כולם מהללים את משרד החינוך.

מעיגל אלהואשלה: משרד החינוך ממש מטעה את הוועדות ואנחנו לא התקדמנו שום דבר.

מעיגל אלהואשלה: הילדים שלנו חייבים לקבל זכויות כמו שכל אנשי מדינת ישראל.

יעקב מרגי: צודק.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אבו קוידר, בבקשה אדוני, בקצרה.

יעקב מרגי: אנחנו רוצים עוד לשמוע את משרדי הממשלה, אלה שנמצאים כאן.

יעקב מרגי: אלה שלא נמצאים כאן, נביא אותם.

יעקב מרגי: אם לא נביא אותם, נביא אותם בצו הבאה.

אבו קוידר ג'אבר: אני אבו קוידר ג'אבר מהיישוב אל זרנוק, ישוב שלא מוכר.

יעקב מרגי: אל זרנוק, איפה זה?

אבו קוידר ג'אבר: זה 10 קילומטר מזרחית מבאר שבע.

אבו קוידר ג'אבר: בתחילת דבריי אני רוצה להגיד שתי תודות, תודה אחת לחברי אברהים, ראש המועצה, ואדון רם זאבי שהתחיל תפקידו, לאחל להם שתי תודות.

אבו קוידר ג'אבר: בגדול, שני מוקשים יש בתוך זה, כי אדון אברהים לפני חצי שנה שלח את המהנדס שלו להקים שני גני ילדים ביישוב ועדיין אין שום תוצאה כי הוא מחכה לאישור ממשרד החקלאות.

אבו קוידר ג'אבר: אני חוזר ואומר ומדגיש שזה משרד החקלאות.

אבו קוידר ג'אבר: אדון רם זאבי הראה נכונות וביקר ביישוב וביקר בבית ספר שהוא מעל 1,000 תלמידים.

אבו קוידר ג'אבר: אשכול ילדים בגני ילדים, מעל 400 ילדים.

אבו קוידר ג'אבר: במקום שמרכזים את גני הילדים בתוך בית הספר בכדי שמשרד החקלאות יהיה מרוצה.

אבו קוידר ג'אבר: גם הילדים הקטנים מתחת לגיל חמש, הם צריכים ללכת ברגל, לעבור את הנחלים, לעבור את הוואדי, לעבור את כל הבלגן, ובכל זאת הראה נכונות.

אבו קוידר ג'אבר: עדיין אנחנו לא רואים תוצאות ולא יודעים.

אבו קוידר ג'אבר: אם אני אמשיך עוד לתלמידים יותר גדולים, כבוד היושב-ראש, יש לנו מעל 400 תלמידי תיכון.

אבו קוידר ג'אבר: אנחנו בית הספר היחיד בדרום שכמעט ואין לו הסעות, יסודי אני מתכוון.

אבו קוידר ג'אבר: משרד החקלאות החליט שגם בית הספר הזה חייב לקבל 12 אוטובוסים, כי שנה אחת אתה יכול לבנות מבחינה תקציבית, מבחינת כסף אתה יכול לבנות שני בתי ספר תיכון ביישוב, ועדיין אנחנו מחכים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מרואן אבו פריח, בבקשה.

מרואן אבו פריח: מרואן אבו פריח, רכז סניף עדאלה בנגב.

מרואן אבו פריח: אני רוצה להוסיף נקודה אחת בהקשר לדבריו של חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

מרואן אבו פריח: לא רק שהדברים לא השתנו על פני השטח, אלא גם השינוי שנעשה, הוא כיבוי שריפות.

מרואן אבו פריח: מה אני אומר כאן?

מרואן אבו פריח: אני אומר שחלק מהילדים שמוסעים לגנים, הם לא מוסעים בהסעות מיוחדות עם מלווה אחד על כל שמונה תלמידים כמו שנאמר כאן בוועדה, אלא הם מוסעים ביחד עם התלמידים של חטיבת הביניים ושל היסודי והם תלויים בלוח זמנים שלהם, כלומר, אם הילדים צריכים לסיים ב-14:00, הילדים של הגנים צריכים לחזור איתם באוטובוס עמוס בשעה 14:00, והדבר הזה לא מתקבל על הדעת.

מרואן אבו פריח: צריך לפקח על מערך ההסעות.

מרואן אבו פריח: אם יש החלטה ותקנה, אותם ילדים שצריכים לנסוע לגנים הסמוכים במרחקים עצומים לפעמים, מלווה אחד לכל מספר ילדים.

יעקב מרגי: אם כבר עושים את החטא הזה, שיעשו אותו תקני.

מרואן אבו פריח: עד הסוף.

מרואן אבו פריח: זאת הנקודה.

מרואן אבו פריח: תודה.

יעקב מרגי: הבנתי אותך.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אחרון הדוברים לפני שנעשה סיכום, יו"ר עמותת "גדולים מהחיים" למען ילדים חולי סרטן, בבקשה.

גאולה גולי קשת: צהריים טובים לכולם, שמי גאולה גולי קשת, אני משמשת בהתנדבות מלאה כיושבת-ראש עמותת "גדולים מהחיים".

גאולה גולי קשת: כפי שאני מעדיפה שיקראו לי, אני אימא גדולה מהחיים לגל שחלה בגיל שמונה וברוך השם היום בן 21, השתחרר מצה"ל לפני מספר שבועות.

גאולה גולי קשת: מאז שגל הבריא אני פועלת בהתנדבות מלאה למען ילדים חולי סרטן ללא הבדל דת, גזע ומין בכל בתי החולים ובכל המחלקות האונקולוגיות לילדים בארץ.

גאולה גולי קשת: אני רוצה להביא היום בשורה טובה.

גאולה גולי קשת: אני אולי היחידה פה.

גאולה גולי קשת: אנחנו לפני כחמש שנים הקמנו את "גן החלומות" בכפר אז"ר סמוך לבית חולים תל השומר.

גאולה גולי קשת: בגן הזה יש כ-40 ילדים מגיל לידה עד גיל שבע, ילדים חולי סרטן בתנאים סטריליים, גם יחודי בעולם.

גאולה גולי קשת: אין דבר כזה, אנחנו היחידים שעשיו את זה.

גאולה גולי קשת: הגן הוא בהתנדבות מלאה.

גאולה גולי קשת: ההורים לא משלמים כלום, הכול מכספי תרומות, ובעזרת משרד החינוך אנחנו זוכים גם למשרות של גננות.

גאולה גולי קשת: הבשורה שאני רוצה להביא, שבחודש האחרון חתמנו על חוזה עם עיריית באר שבע , ובעזרת השם בחודש ינואר אנחנו נניח את אבן הפינה לגן החלומות הדו-לשוני הראשון בבאר שבע שמיועד לילדים חולי סרטן בחברה הבדואית ובחברה הישראלית ביחד.

יעקב מרגי: תבורכי.

יעקב מרגי: תודה רבה.

גאולה גולי קשת: אני רוצה רק לבקש את המודעות ואת העזרה, שכל ראשי הרשויות, במידה ואתם יודעים שיש ברשות שלכם ילדים שזקוקים לעזרה של העמותה, אם זה בתחום החינוך ואם זה בתחום אחר, אנא תפנו אלינו.

גאולה גולי קשת: אנחנו כאן בשביל להביא את האור הזה לכולם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מי מדבר בטעם אג'יק?

יעקב מרגי: בבקשה.

אחלאם אבו קרן: שלום לכולם, שמי אחלאם, אני מנהלת המחלקה לפיתוח חברתי וכלכלי באג'יק, אחות במקצועי ובוגרת תוכנית - - -

יעקב מרגי: מה הפירוש של אג'יק?

אחלאם אבו קרן: אני באה אליך.

אחלאם אבו קרן: מנהלת תוכנית - - - ומומחית בייעוץ והדרכה בגיל הרך.

אחלאם אבו קרן: כידוע לכם, החברה הבדואית היא החברה הצעירה ביותר בארץ והילדים הבדואים כמו שאמר טלב אבו עראר, בגילאי לידה עד גיל שלוש מהווים 13% מכלל האוכלוסייה הבדואית בנגב, כ-35,000 ילדים.

אחלאם אבו קרן: רק 5% מהילדים הבדואים האלו נמצאים במסגרות חינוך טיפול.

אחלאם אבו קרן: כיום פועלים רק 11 מעונות יום בכל היישובים הבדואים.

אחלאם אבו קרן: ישנו מחסור אדיר במעונות יום ומסגרות חינוך מתחת לגיל שלוש.

יעקב מרגי: הלוואי וזה היה התחום של הוועדה שלי.

יעקב מרגי: זה עדיין במשרד העבודה וזה עדיין בוועדת העבודה.

יעקב מרגי: אנחנו שואפים שכל החינוך מלידה עד ההשכלה הגבוהה יהיה כאן בוועדה הזו.

יעקב מרגי: אני מאמין שבסוף זה יקרה.

אחלאם אבו קרן: אני רוצה להמשיך.

יעקב מרגי: אבל משפט, כי זה לא הנושא.

אחלאם אבו קרן: אוקי.

אחלאם אבו קרן: אני רוצה לדבר על יוזמה בשנת 2003 שאג'יק מכון הנגב יזם ופיתח תוכנית הורים כשותפים שנותנת מענה לילדים מתחת לגיל שלוש, מסגרות חינוכיות, תוכנית מאוד יחודית ונותנת מענה לצרכי הקהילה בשיתוף עם ההורים.

אחלאם אבו קרן: התוכנית עובדת בגישה קהילתית והיא משתפת את ההורים בחינוך וגידול הילדים.

אחלאם אבו קרן: הוכשרו נשים מתוך האוכלוסייה הבדואית כמטפלות לילדים מתחת לגיל שלוש והן עבדו עם האימהות וילדיהן בתוך הבתים בתחום חינוך וגידול הילדים ובתחום התפתחות הילד.

אחלאם אבו קרן: המטפלות האלו ליוו את הילדים והאימהות בבתים ולאחר מכן הם הקימו בבתים שלהם - - -

יעקב מרגי: מה שבטוח הוא שהילדים שעברו דרך המעונות שיזמתם והקמתם הולכים לגנים.

אחלאם אבו קרן: כן, אבל חשוב להגיד שזה מודל שעובד.

אחלאם אבו קרן: הם עבדו עם הילדים האלו בתוך הבתים ואני חושבת שצריך לאמץ את הגישה הזאת כמודל מאוד מוצלח.

יעקב מרגי: ודאי.

יעקב מרגי: מוחמד אבו ג'ודה, בבקשה.

יעקב מרגי: תגיד לנו רק מי אתה ומאיפה אתה.

מוחמד אבו ג'ודה: תודה היושב-ראש, אני מוחמד אבו ג'ודה, מתגורר ביישוב זערורה שזה נמצא בין כסיפה לפורעה.

מוחמד אבו ג'ודה: ביישוב הזה יש 3,000 משפחות, כל יום יוצאים 680-700 תלמידים מ-א עד ת.

מוחמד אבו ג'ודה: כל הילדים האלה, יש חלק שיוצא לכסיפה ויש חלק שיוצא לפורעה.

מוחמד אבו ג'ודה: אלה שיוצאים לכסיפה, יש כביש ראשי ויש ואדי.

מוחמד אבו ג'ודה: כביש אל פורעה זה כביש כורכר ויש בו מדרגות עפר וכל זה.

מוחמד אבו ג'ודה: יום אחד ירד גשם, הילדה ירדה מהאוטובוס והתחלקה, נפלה תחת הגלגלים של האוטובוס ונהרגה על המקום.

מוחמד אבו ג'ודה: אין כביש 6.5 קילומטר, אני בדקתי.

מוחמד אבו ג'ודה: אין כביש ואין דרך כמו שצריך.

מוחמד אבו ג'ודה: הילדים שנוסעים לבית ספר, אוטובוס עושה ככה ועושה ככה, הראש שלו דופק בקיר הזה, פעם בקיר השני, מגיע לבית ספר מטושטש וחוזר מטושטש.

מוחמד אבו ג'ודה: הוא לא לומד שום דבר.

מוחמד אבו ג'ודה: אני מבקש ממשרד החינוך שהוא אומר יש כסף ויש ועדות.

מוחמד אבו ג'ודה: אני ב-2015 הזמנתי את דב חנין ועוד חבר כנסת ועשיתי ביום הראשון שביתה לילדים, והיו אצלי בבית ואמרו בסדר, אנחנו נבדוק.

מוחמד אבו ג'ודה: משרד החינוך שיפנה אלי.

מוחמד אבו ג'ודה: אני הלכתי למשרד החינוך בבאר שבע.

מוחמד אבו ג'ודה: אף אחד לא עזר לי.

מוחמד אבו ג'ודה: אני מבקש שהוועדה תעזור לי עכשיו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נסרין.

נסרין אבו גאנם: קוראים לי נסרין אבו גאנם.

נסרין אבו גאנם: מה שאני מבינה כאן, פצע, לא מרפאים אותו עם פלסטרים.

נסרין אבו גאנם: חד משמעית.

נסרין אבו גאנם: במקום שמשרדי הממשלה ירדו לנגב, לפי דעתי הפתרון היחיד והוא הכי משמעותי, שהנגב יגיע לממשלה.

נסרין אבו גאנם: מה זאת אומרת?

נסרין אבו גאנם: ממש עכשיו כל ראש מועצה, כל ראש עיר ממחר מוציא החלטה כזאת, מביא קרוואן 12 מטר, 16 מטר, מגדר אותו ואז יגיע המינהל, אז תנו לי אישור לגן.

נסרין אבו גאנם: יגיע משרד החינוך, תקצבו לי, ואז בנינו עוד - - - .

נסרין אבו גאנם: אם אני אשאר ועדה ועוד ועדה ועוד ועדה, סתם חבל על הניירת.

יעקב מרגי: אני אנסה לפרש אותך.

יעקב מרגי: היא באה בביקורת.

יעקב מרגי: היא אומרת, תקשיבו טוב-טוב, כשאין לנו איפה לגור אנחנו יודעים להרים את המבנה ושמים אותו.

יעקב מרגי: למה כשמגיעים לגנים, ועדה ועוד ועדה?

יעקב מרגי: הבנתי אותך?

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מה אני אעשה, אני מדינה, אני כנסת, אני לא יכול להמליץ מה שאת ממליצה, אבל הסברתי אותך.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: משרד החינוך, יש לי אפשרות לתת לכם להציג מה שעשיתם.

יעקב מרגי: אין ספק שנעשו דברים שמבחינתי הם מבחינת התנהלות שוטפת.

יעקב מרגי: מי שמכיר את הדינמיקה במגזר הבדואי, התמודדתם מקסימום עם השוטף.

יעקב מרגי: כשאנחנו קיימנו את הדיון ב-2017 זה היה מצב חירום והבטיחו לי שהולכים לטפל בזה כבמצב חירום.

יעקב מרגי: היה פה המנכ"ל.

יעקב מרגי: המנכ"ל דיבר על תוכנית רחבה יותר.

יעקב מרגי: אפשר לבוא להגיד, אתה צודק, המנכ"ל אמר, הכנו את הכסף, הכנו את היבילים, יש בעיות ביורוקרטיות, מינהלת הבדואים, מינהלת הזה.

יעקב מרגי: אני עכשיו נותן לכם עצה ואני אומר לכם חד משמעית.

יעקב מרגי: אני עוד חודש מהיום מקיים ישיבה נוספת.

יעקב מרגי: יגיע לכאן מנכ"ל משרד החינוך, מנכ"ל משרד החקלאות, ראש המינהלת, איש האוצר שמטפל בזה, מינהל התכנון שיגיע לפה.

יעקב מרגי: זה לא הוגן להפיל את כל המצב הזה שיש בו גם בעיה אידיאולוגית, בעיה אפילו של כל המדינה.

יעקב מרגי: יש סוגיה גדולה בוויכוח, הסדרת ההתיישבות הבדואית בנגב.

יעקב מרגי: אי-אפשר להתעלם, אי-אפשר לשים את זה בצד ולדבר על גנים וגנים כשהמשרד אומר, אני לא יכול לפעול.

יעקב מרגי: אני רוצה את כולם פה בשולחן הזה, שכל אחד יאמר לי לוחות זמנים, מה הוא הולך לעשות.

יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע באוזניים.

יעקב מרגי: נכון, לא יהיו מרכזי שירות בכל הפזורה, אבל לפחות אני יכול לצמצם את הנסיעות מאזור מצפה, לשים מרכז שירות שם.

יעקב מרגי: לתת באזור ערד עוד שניים בפזורה שם, באזור מזרחית לבאר שבע.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד, זו בעיה, צריך להתמודד איתה.

יעקב מרגי: אנחנו יודעים להתמודד עם דברים יותר קשים במדינה הזו.

חנין זועבי: בינתיים לצאת לרחובות ולהפגין.

חנין זועבי: לחץ ציבורי.

יעקב מרגי: בבקשה.

ניר שמואלי: שמי ניר שמואלי, אני סגן מנהל מחוז הדרום.

ניר שמואלי: הייתי גם בדיונים הקודמים.

ניר שמואלי: אני חושב שהיינו עקביים לאורך כל הזמן ואמרנו שהסוגיה התכנונית היא סוגיה שאינה נמצאת לפתחו של משרד החינוך.

ניר שמואלי: צריך לראות את סוגיית התכנון, איך לפתור אותה.

ניר שמואלי: משרד החינוך יודע להציב מבנים רק במרכזי שירותים.

ניר שמואלי: הוא לא יכול לחרוג מהחוק.

ניר שמואלי: אני מזמין אתכם לבוא לראות ביישובי הקבע תנופה של בניה ענפה, יפה, מתקדמת, לא פחות טובה מאף עיר במדינת ישראל.

ניר שמואלי: היינו לפני שבועיים באבו תלול.

ניר שמואלי: ישב פה ראש המועצה בנווה מדבר.

יעקב מרגי: לכן נתתי לכם ציון לשבח בשוטף.

חנין זועבי: אבל גם אם זה נכון, אתם לא צועקים, אתם לא מוחים, אתם לא הופכים עולמות.

חנין זועבי: אתם רגועים.

יעקב מרגי: ניר, אני לא יכול לבוא אליך בטענה.

יעקב מרגי: אומרת חנין ובצדק, משרד החינוך ער לבעיה.

יעקב מרגי: אתה בא ואומר כעובד ציבור, אני לא יכול לפעול בניגוד לחוק.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד, כשיש מגבלה, המשרד צריך לבוא ולומר עמדה מקצועית ללא התרת או פתיחת או שחרור המגבלה הזו.

יעקב מרגי: הוא צריך ליזום שחרור.

יעקב מרגי: תגיד לי, הוא לא רוצה ליזום?

יעקב מרגי: לכן אני רוצה את שלושתם פה.

יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע.

יעקב מרגי: אין מציאות כזו שמדינה ריבונית תבוא תגיד שהיא חיה בשקט ובשלווה עם זה ש-5,000 ילדים ללא מסגרת חינוכית בגיל שלוש עד חמש.

יעקב מרגי: אין דבר כזה.

יעקב מרגי: אני לא אשלים עם זה.

יעקב מרגי: אני הייתי עסוק בשנה האחרונה, מקבל את התוכחה שלך, חנין.

יעקב מרגי: אני לא אומר את זה מהשפה ולחוץ.

חנין זועבי: למה יש אשכול גנים בכפרים לא מוכרים?

חנין זועבי: למה הם יכלו לבנות אשכול גנים בכפרים לא מוכרים?

חנין זועבי: הם עשו כזה דבר.

יעקב מרגי: יש דבר כזה?

חנין זועבי: יש אשכולות גנים בכפרים לא מוכרים.

חנין זועבי: הם יכולים לעשות את זה גם.

ניר שמואלי: אדוני היושב-ראש, במרכזי השירותים אפשר לעשות הכול.

ניר שמואלי: יש שם גם אשכולות גנים.

ניר שמואלי: זה מודל שאנחנו מובילים אותו.

יעקב מרגי: יש מרכזי שירות באזורים של הכפרים הבלתי-מוכרים?

ניר שמואלי: יש.

יעקב מרגי: כמה כאלה יש?

ניר שמואלי: בלא-מוכרים יש 16 והדרישה שעלתה פה זה להרחיב.

יעקב מרגי: אם ככה, מצאו את הפתרון איך להקים מרכזי שירות באזורים הבלתי-מוכרים, נכון?

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני לא מוכן להקריב את הבדואים על פופוליזם או על בעיות אחרות שם.

יעקב מרגי: הן קיימות, יש לי עשרים אלף הזדמנויות לדבר עליהן.

יעקב מרגי: אני באמת רוצה עד לדיון הבא את המדיניות של המשרד, כתובה.

יעקב מרגי: בתוך 30 יום יהיה לנו דיון.

יעקב מרגי: אני ביקשתי זאת בדיון הקודם, אתה זוכר מר דגן?

יעקב מרגי: כמו שיש 16 או עשרה, לפי המרבה והממעיט, אני חושב שלפחות בטווח הקרוב כדי להתמודד עם הבעיה הזו, ולא עשיתי מחקר, לפחות עוד עשרה עד 15 מרכזי שירותים באזורים הבלתי-מוכרים.

יעקב מרגי: המדינה לא תיפול מכך, הבעיה של הסדרת הקרקעות של הבדואים, לא יחמיר המצב.

יעקב מרגי: עובדה שאנחנו חיים טוב עם העשרה, עם ה-16 כמו שאתה אומר והשמיים לא נפלו.

יעקב מרגי: אני מבקש תשובות לדיון.

יעקב מרגי: תקשיבו טוב-טוב, אני אמרתי, נזמין את כל מי שביקשתי להזמין.

יעקב מרגי: אני מבקש את מדיניות המשרד לגבי תוספת של מרכזי שירותים.

יעקב מרגי: ביקשתי זאת בפעם שעברה, אני מבקש את זה שוב.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה, ותודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.