ועדת החוץ והביטחון, כנסת 20, פרוטוקול מספר 289, 2018-12-17 12:30

אבי דיכטר: שלום לכולם.

אבי דיכטר: מי שמתבלבל בגלל הישיבה – מאחר וזה גם דיון פתוח וזה גם לא שמישהו מופיע בפני הוועדה אלא אנחנו נפרדים היום מאלוף במילואים יצחק בריק, נציב קבילות חיילים.

אבי דיכטר: למי שלא זוכר, הוא מינוי שהוועדה הזו מאשרת.

אבי דיכטר: והוועדה הזו אישרה פעמיים את המינוי: בחלוף חמש שנים ובפעם הראשונה.

אבי דיכטר: היום אנחנו נפרדים ממנו ולכן הישיבה היא יותר סחבקית, אפשר לקרוא לזה כך.

אבי דיכטר: זה לא יחזור על עצמו בישיבות הבאות.

אבי דיכטר: הדבר שהכי אפיין את הפגישות שהיו בחדר הזה עם בריק זה שאנשי צבא במדים או שלא במדים, מי שהיה יושב מול בריק, תמיד היה מתייחס אליו כאל מפקד ללא שום קשר לכלום.

אבי דיכטר: הוא היה המפקד.

אבי דיכטר: אני זוכר את אחת ההופעות פה של אלוף מכהן בצה"ל שאמר:

אבי דיכטר: אני לא יודע מה, כשבריק לידי, אני עובר לדום ומצדיע.

אבי דיכטר: זה באמת מייצג את בריק, קודם כל ומעל לכול, על הדברים שהוא עשה למען ביטחון ישראל כלוחם, כמפקד בצה"ל, כמי שנושא את עיטור העוז – אנחנו יודעים היטב, את העיטור הזה לא מחלקים בצה"ל כך סתם – על תפקידו במלחמת יום הכיפורים, על האופן שבו הוא ביצע את הדברים.

אבי דיכטר: בעשר השנים אחרונות כנקח"ל, אני באופן אישי מכיר אותו לא מעט שנים בוועדה, גם כחבר ועדה וגם כיושב-ראש בשלוש השנים האחרונות.

אבי דיכטר: זו באמת זכות לקבל מבקר, נציב קבילות חיילים, שיש לו משמעות של ביקורת, מטבע הדברים, לא רק כתובת אלא גם ביקורת – זו זכות גדולה לנו כוועדה מפקחת לעבוד מול ועם אדם כזה ואני יודע שלעיתים לחלק מהאנשים זה קשה, לעיתים לחלק מהאנשים זה לא נוח.

אבי דיכטר: אבל לזכותו של בריק יאמר שהוא לא נבהל לא מאלה שזה לא נוח להם ולא מאלה שזה קשה להם וגם לא מאלה שזה נוח להם וקל להם.

אבי דיכטר: הוא הביא את עצמו, הוא מבוגר ממני, לדעתי, בחמש שנים ואני חושב שכוחו במותניו.

אבי דיכטר: כוחו במותניו – גם הפיזי, גם המנטלי וגם האומץ לומר את הדברים שהוא מאמין בהם.

אבי דיכטר: ואין אחד מאיתנו וגם אחרים שכשהם שומעים את בריק מדבר, חושבים אחרת.

אבי דיכטר: באמת, הדברים באים תמיד בלהט.

אבי דיכטר: אין לי להטומטר כזה למדוד את הלהט שלך בשנה הראשונה או בשנה האחרונה, אבל אני מניח שלו היה מכשיר כזה, הוא היה אומר שהלהט הוא אותו להט.

אבי דיכטר: זה להט של שליחות.

אבי דיכטר: לדעתי בריק לא עשה בחייו דברים חוץ מאשר שליחות, אם זו שליחות צבאית, אם זו שליחות ביטחונית ואם זו שליחות אזרחית.

אבי דיכטר: בשנים שהיית באזרחות, היית בקרן רש"י כמה שנים - - -

יצחק בריק: הייתי יושב-ראש פורום ראשי ערים ורשויות.

אבי דיכטר: זאת אומרת, השליחות הציבורית והשירות הציבורי הוא באמת נשמת אפו ולכן אני חושב שהמעמד הזה שבו אנחנו נפרדים מבריק אחרי 10 שנים בתפקיד נציב קבילות חיילים הוא בעיניי הזדמנות מאוד חשובה, לפני הכול ומעל הכול, לומר תודה.

אבי דיכטר: תודה אדירה.

אבי דיכטר: לאחל הצלחה לכל כיוון ומעש שתבחר לנכון.

אבי דיכטר: אם הוועדה הזאת תוכל לייעץ במשהו בתפקידים הבאים או אם אנחנו נחשוב שאתה יכול לייעץ לוועדה במילוי משימותיה, אנחנו שומרים לעצמנו את הזכות לפנות אליך.

אבי דיכטר: התלבטנו איך להיפרד מבחינת שי שהוועדה נותנת ובחרנו לתת את הספר "סודות ירושלים", למרות שהסודות האלה כתובים בספר.

אבי דיכטר: כתבנו גם הקדשה שברשות

אבי דיכטר: כם אקרא: "יצחק בריק היקר, תודה גדולה על 10 שנים כנקח"ל ועל תרומתך המשמעותית לוועדת חוץ וביטחון ולמדינה בתקופה הזו.

אבי דיכטר: כל זאת בנוסף, כמובן, לתרומתך האדירה בתקופתך בצה"ל כמפקד מתחיל במלחמת יום הכיפורים, עיטור העוז, ועד לחברות במטכ"ל בדרגת אלוף.

אבי דיכטר: יישר כוח גדול על הכול, בהערכה רבה, חבר הכנסת אבי דיכטר, יושב-ראש הוועדה וכל חברי הוועדה ואנשי הצוות שלה.

אבי דיכטר: ".

אבי דיכטר: בריק, באמת מכל הלב, תודה רבה.

אבי דיכטר: תהנה מהספר ותהנה גם מהדברים האחרים.

אבי דיכטר: אנחנו נהנינו.

אבי דיכטר: לפני שאתן לך את זכות הברה, אני רוצה לתת למי מחברי הכנסת שמבקש לברך.

אבי דיכטר: איילת ולאחר מכן - - -

איילת נחמיאס ורבין: נתחיל עם שר הביטחון לשעבר עמיר פרץ.

אבי דיכטר: עמיר פרץ, בבקשה.

עמיר פרץ: שלום לכולם.

עמיר פרץ: אני חושב שאנחנו נפרדים מאחד האנשים שאם הייתי רוצה לחפש דימוי שמתאים לו, זה כמו אותו מנתח שעומד לפני פצע שהגליד והוא מתלבט אם לפתוח את הפצע או לא לפתוח אותו כי הוא לא יודע מה הוא יפגוש שם.

עמיר פרץ: האם הוא יפגוש מחלה קשה או מחלה קלה.

עמיר פרץ: אני חושב שבריק לא התלבט.

עמיר פרץ: בכל הזדמנות שהייתה לו לפתוח פצע, הוא קודם כל פתח.

עמיר פרץ: עכשיו הוא בא ואמר: עכשיו נתווכח אם זו מחלה קשה או מחלה קלה.

עמיר פרץ: אני חושב שהעומס הזה לפתוח פצעים הוא דבר הכרחי במערכת כל כך מורכבת שנמצאת בכל כך הרבה לחצים, שסדרי העדיפויות שלה יכולים להשתנות בכל יום מחדש בגלל אירועים שלא תלויים בה, בגלל החלטות שתלויות בה, בגלל שאלות תקציביות, בגלל שאלות אחרות.

עמיר פרץ: לכן העובדה שאתה מאלץ את כולנו ואת כל המערכות לדון בכל הנושאים האלה תוך כדי שהפצע פתוח וחשוף לנגד עינינו היא כבר ברכה גדולה מאוד שאתה משאיר אחריך.

עמיר פרץ: כמו שאמרתי קודם, והתכוונתי לזה, יש חלק שמברכים שאתה הולך ויש חלק שלא שמחים שאתה הולך.

עמיר פרץ: אם אתה נמצא במצב מהסוג הזה, אז הצלחת בתפקידך.

עמיר פרץ: יישר כוח ותמשיך לעשות הכול מכל הלב כי אני יודע שאתה עושה הכול מתוך אמונה במדינת ישראל ובביטחונה.

אבי דיכטר: תודה רבה לדוקטור אמיר פרץ.

איילת נחמיאס ורבין: אני מרגישה שאני מברכת את האלוף בריק בשם משפחת השריון הגדולה והמורחבת.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע, אני חברה בוועדה הזאת קצת יותר משנה ואני ממש זוכרת את המפגש הראשון שלנו בבסיס האימונים מל"י.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת, גם בחודשים האחרונים, כשהיו לנו ויכוחים לא מעטים, פומביים ואישיים, בשבתות בבוקר ובימים ובשעות רגילות, ידעתי וכל הזמן השתמשי במונחים כמה כבוד אני רוחשת לך וכמה אני יודעת שהדאגה שלך לצבא היא כנה ושאתה בא באמת מהמקום שבו – אני רוצה במידה מסוימת להתנצל בפניך על זה כל הזמן אמרנו "טראומת יום הכיפורים".

איילת נחמיאס ורבין: למה אני מתנצלת?

איילת נחמיאס ורבין: לא בגלל שזה לא נכון אלא בגלל שמי שרואה את האנשים שיצאו מהמלחמה הזאת יודע דבר אחד מאוד ברור: הם יצאו מהמלחמה אבל המלחמה הזאת לא יצאה מהם.

איילת נחמיאס ורבין: לכן אני מסבירה את עצמי כי אני מרגישה שלפעמים זה נאמר בצורה נונשלנטית כזאת כאילו באדישות או בזלזול, חס וחלילה.

איילת נחמיאס ורבין: האלוף בריק, כשאנחנו כל הזמן אומרים לך האלוף, אנחנו כבר לא שמים את במיל' כי אלוף נשאר אלוף, אני חושבת.

איילת נחמיאס ורבין: עם כל העימותים הקשים שהיו פה וגם אם לא דייקת בכל דבר ובהתנהלות ושאנחנו ניסינו לכוון אותך ולכוונן אותך, אני מקווה שהיה לך ברור כל הזמן כמה כבוד אנחנו רוחשים לך וכמה הערכה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה שתדע שגם איפה שלא הסכמתי איתך, מנעת ממני שינה בלילה, כמו שצריך בבסיס טירונים כי אני רואה את עצמי כטירונית לעומת הניסיון שלך ולעומת התרומה האדירה שלך לביטחון ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: האלוף בריק, אם מותר, אני מצדיעה לך מכל הלב.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: עליזה לביא, בבקשה.

עליזה לביא: אני רוצה לומר לך תודה בשם חיילים ובשם מילואימניקים.

עליזה לביא: שתדע לך, בכל התקופה של הדברים שנאמרו גם על ידך והדוחות שהוגשו וגם הדברים הקשים שהוטחו בך, ברמה האישית, ברמה המקצועית, לאורך כל הדרך קיבלתי גם עדויות וגם פניות שהמשותף להן הוא: מה שבריק אומר זו אמת.

עליזה לביא: מה בריק אומר, עליזה, זו אמת בניגוד להרבה מהמצגות ולהרבה מהנתונים שנחשפנו אליהם כאן.

עליזה לביא: אני חמש שנים כאן והפער הזה מדיר שינה מעיניי וגם מעיני חבריי.

עליזה לביא: אבל יותר מהכול, אתה העמוד שהולך לפני המחנה.

עליזה לביא: אנחנו נצטרך להגיד לך כולנו תודה וללמוד ממך איך לא מכופפים את הראש גם כשאתה חוטף הרבה מאוד סטירות.

עליזה לביא: בחיים הפוליטיים כאן אנחנו חוטפים.

עליזה לביא: אבל מה שאתה חווית כאן ומה שאתה עברת כאן ולרגע לא היססת ולרגע לא חזרת אחורנית.

עליזה לביא: את התודה הזאת אני רוצה לומר גם בשמי אבל גם בשם רבים שהמשיכו להעביר גם עדויות ואתה נגעת בצורה מדויקת כמו כירורג מקצועי בבעיות המשמעותיות שגם בצבא, לצערי הרב, עדיין מעדיפים שלא לגעת בהן.

עליזה לביא: אני מדברת כרגע על זרוע היבשה ואני מדברת על כל הנושא של איכות המשרתים והעדפות כאלה ואחרות.

עליזה לביא: רציתי לקנות לך ואני אקנה לך – לא הספקתי – את הספר של הרב יונתן זקס "לתקן עולם שבור".

עליזה לביא: מה שאנחנו יודעים ביהדות זה שתמיד תמיד צריך לשאוף לתקן.

עליזה לביא: לא לטייח ולא לתת כל מיני תירוצים, גם כשהנתונים מלמדים ומצביעים אחרת.

עליזה לביא: הדוח שלך הוא אחד הדוחות החשובים ביותר שנתנו ושצריך להמשיך לעבוד בהם.

עליזה לביא: אני לא נכנסת כרגע לדרך, אבל אני חושבת שיש פה הרבה מאוד עבודה שהשארת גם לבא אחריך וגם לנו כוועדת החוץ והביטחון ובטח ובטח לצבא.

עליזה לביא: הדוח שלך הוא קריאת השכמה למערכת כולה ואם הצבא בעוד חמש שנים כשיהיה טוב בזכותך – דיינו.

עליזה לביא: תודה רבה.

אבי דיכטר: תודה רבה, עליזה.

אבי דיכטר: ענת ברקו, בבקשה.

אבי דיכטר: אחריה – שולי מועלם.

אבי דיכטר: אני מבקש מהדוברים לקצר, אנחנו רוצים להספיק לתת זכות דיבור לכולם.

ענת ברקו: אני יכולה לספר לכם ששירתנו ביחד.

ענת ברקו: אני הייתי קצינה בדרגת סגן ובריק היה מח"ט באוגדת שריון סדירה שנכנסה ללבנון בתקופת מלחמת לבנון הראשונה.

ענת ברקו: זה היה מזמן.

ענת ברקו: אבל גם באוגדה בריק היה שם דבר.

ענת ברקו: גיבור מלחמה, אדם מקצועי, ערכי שראינו את זה על כל צעד ושעל.

ענת ברקו: אם היו נקח"לים שהסתפקו בטיפול בקבילות של נפקדויות, תקלות במרפאה או אמירות כאלה ואחרות של מפקדים – מה שמיוחד בבריק זה שכל דבר לקחת לרמה המערכתית.

ענת ברקו: לא הסתפקת בטיפול בזוטות אלא לקחת את זה וחשבת איך המערכת יכולה להפיק מזה תועלת.

ענת ברקו: גם לא צמצמת את עצמך לתפקיד נקח"ל כי הביקורת שנשמעה – והיא הייתה טיפשית – להגיד את זה לאדם כמוך: אבל אתה נקח"ל, אז למה אתה בכלל מתעסק בדברים אחרים?

ענת ברקו: אלה לא דברים אחרים, זה הכול אותו דבר.

ענת ברקו: זה הצבא שכה יקר לליבנו, זה הצבא שנתת לו את החיים שלך לאורך כל הדרך, לאורך כל השנים הללו.

ענת ברקו: אני חושבת שכמו שהיית כתובת לכל טירון וטירונית, היית גם כתובת לכל אלוף – אלופה הייתה לנו רק אחת – ולכל מפקד ומפקדת.

ענת ברקו: זו התחושה שהייתה בצבא וזו התחושה שאנשי המילואים יוצאים איתה.

ענת ברקו: זאת אומרת, גם היום, אני בטוחה שגם לאחר השחרור, אם אפשר להגיד, אתה תמשיך לוודא שהדברים שאמרת והדברים שהבאת לידיעת הציבור ייבדקו.

ענת ברקו: זה לא "שגר ושכח" בנוסח שאנחנו מכירים אלא זה לוודא ביצוע ולראות שהדברים קורים.

ענת ברקו: ביקשתי מראש הממשלה שיזמין אותך לקבינט.

ענת ברקו: בכל מקרה שיזמין אותך ויפגוש אותך.

ענת ברקו: אני חושבת שזה חשוב שהוא ישמע באופן בלתי אמצעי את הדברים שאמרת.

ענת ברקו: באהבה גדולה, הרבה מאוד הצלחה ואנחנו נישאר בקשר כמו שהיינו כל השנים.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: חברת הכנסת שולי מועלם, לאחריה – איל בן ראובן.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: יש סביב השולחן הזה הרבה אנשים שבשבילם הצבא הוא בית וגם בשבילך.

שולי מועלם-רפאלי: יש סביב השולחן הזה הרבה מאוד אנשים שמאמינים שצה"ל הוא עדיין צבא העם, וגם אתה.

שולי מועלם-רפאלי: וככזה ראית בכל חייל וחייל, בכל מפקד ומפקד בדיוק את העולם המלא - - - וכל הדרך שבה הובלת לתיקון ולעשייה יסודית נבעה משלושת התפיסות האלה: צה"ל הוא בית, יש לנו אמון מלא במפקדים ובחיילים ויש בנו רצון גדול לתקן.

שולי מועלם-רפאלי: אני מרגישה שהרבה פעמים בסוף הייתה הסכמה מוחלטת בינך לבין מפקדי הצבא על רוב הדברים שהבאת, שאכן ראוי וצריך לבדוק אותם כי בסוף התהליך, הצבא וכולנו כמדינה, כעם, כחברה נהיה טובים יותר.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שהשיח, גם אם בשוליים שלו היו דברים שהיה צריך להתנצל עליהם ובתוך הוועדה ומחוץ לוועדה, השיח הוא השיח שבאמת מאמין שהדך של כולנו היא "תיקון עולם במלכות שדי", שהמטרה בסוף היא שנהיה בני אדם טובים יותר, צה"ל טוב יותר וחברה טובה יותר.

שולי מועלם-רפאלי: כמי שמאמינה שזאת הדרך להוביל את כולנו למקומות טובים יותר, אני יודעת שגם כשאתה מסיים עכשיו את התפקיד, אתה לא הולך לעשות לביתך כי ביתך הוא הבית הכללי: מדינת ישראל, החברה הישראלית וצה"ל.

שולי מועלם-רפאלי: אני מאחלת לך בכל זאת שגם בבית הפרטי תראה רוב שמחה ונחת, בעזרת השם.

שולי מועלם-רפאלי: בהצלחה.

אבי דיכטר: תודה שולי.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: חבר הכנסת איל בן ראובן, לאחריו – עמר בר-לב.

אבי דיכטר: איל, בבקשה.

איל בן ראובן: לדעתי, בחדר הזה יש מעט מאוד אנשים אם בכלל שיש להם כל כך הרבה שעות בריק.

איל בן ראובן: מבחינתי, התחלה ביום כיפור, נדמה לי ששנינו, אתה היית כבר מ"פ ואני הייתי טנקיסט צעיר, אבל לחמנו אפילו באותה גזרה בתעלת סואץ.

איל בן ראובן: שנינו שרוטים מאותה מלחה מאוד לא פשוטה.

איל בן ראובן: לאחר מכן, חיל שריון, אוגדה 36, בריק מפקדי.

איל בן ראובן: אני מפקד חטיבה 188 ובריק הוא מורה בשבילי.

איל בן ראובן: מלמד אותי גם כאשר אני כבר מפקד חטיבה סדירה פעם שנייה.

איל בן ראובן: אני חושב שהדבר השלישי שמייחד ומשותף לנו זה "צה"ל שלנו".

איל בן ראובן: זאת אומרת, אנחנו חיים וגאים – אני גאה ואני יודע שגם אתה – בתואר הזה שצה"ל הוא הצבא שלנו.

איל בן ראובן: אנחנו מרגישים את זה גם כאשר אנחנו לובשים בגדים אזרחיים.

איל בן ראובן: אני בהחלט מרגיש ואמרתי לך את זה ואני אומר את זה גם פה, אתה תירשם בצה"ל בכלל ובצבא היבשה בפרט, כאחר מהאנשים שתרמו יותר במה שנתת לצה"ל ובמה שנתת למדינת ישראל.

איל בן ראובן: אין לי ספק בעניין הזה.

איל בן ראובן: בגלל הקרבה הכול כך גדולה שלנו, הרשיתי לעצמי גם לדבר חופשי.

איל בן ראובן: מי שלא יודע, אני גם פרסמתי את זה אחרי הדברים שאמרתי, כמו שבריק מדבר מנהמת ליבו, גם אני קורה לי – לפעמים, מעט מאוד – אבל גם אני דיברתי מנהמת ליבי.

אבי דיכטר: בריק גם ייזכר כיחיד שהצליח להוציא אותך משלוותך.

שולי מועלם-רפאלי: זה נכון.

שולי מועלם-רפאלי: אני אמרתי את זה בשבוע שעבר.

איל בן ראובן: זו הייתה הפעם הראשונה שאני הרמתי קצת את הווליום אבל בדיוק באותה מידה, ביום שישי, מי שלא יודע, הרמתי טלפון לבריק.

איל בן ראובן: אני חושב שזו הייתה אחת השיחות היותר מרגשות לי ולך וגם אמרת לי שאתה מתרגש וגם אני התרגשתי בשיחה הזאת.

איל בן ראובן: זאת הייתה שיחה של שני אנשים חברים ואוהבים.

איל בן ראובן: אני אומר את זה בצורה חד-משמעית.

איל בן ראובן: על כך אני רוצה להגיד לך תודה ענקית גם ממני, גם מצה"ל, מחיל השריון.

איל בן ראובן: זה מגיע לך.

איל בן ראובן: אין מילים.

עליזה לביא: ואני רוצה להגיד לך תודה על הפומביות שנתת לשיחה הזאת.

ענת ברקו: בחיים לא ראיתי פרידה כזאת.

נחמן שי: כולם מתחבקים – מה זה פה?

שולי מועלם-רפאלי: אני לא.

שולי מועלם-רפאלי: אני שומרת נגיעה.

אבי דיכטר: עמר בר-לב, ולאחריו – מוטי יוגב.

עמר בר-לב: בריק, אנחנו מכירים כבר כמעט 45 שנה, למרות שלא הייתי בשריון.

עמר בר-לב: חברי הטוב אילן גדרון שנהרג במלחמת יום כיפור היה מ"מ תחת פיקודך.

עמר בר-לב: אחרי זה, אצל המשפחה, משפחת גדרון בשבעה, באזכרות ובאירועי ההנצחה השונים נפגשנו לא מעט כך שהקשר בינינו הוא קשר אישי שלא קשור בכלל לא לשריון ולא לתפקיד המקצועי של כל אחד מאיתנו.

עמר בר-לב: זה השתנה כשבתחילת הכנסת הזאת, לפני קרוב לארבע שנים, נעשיתי יושב-ראש ועדת המשנה למוכנות צה"ל למלחמה.

עמר בר-לב: במסגרת זאת, לפני שלוש שנים הגיע דוח שלך על מצב הימ"חים שהיה דוח קשה מאוד.

עמר בר-לב: בעקבות זה זימנתי אותך לוועדה יחד עם גורמי צה"ל.

עמר בר-לב: זה היה אחד הדיונים הכי מתסכלים בלשון המעטה במובן הזה שלא מצאתי שום מכנה משותף בין העמדה שאתה הצגת לבין העמדה שגורמי צה"ל הציגו.

עמר בר-לב: לדברים המצב היה טוב, יש תהליך וכן הלאה.

עמר בר-לב: הסוף של העניין היה שבעקבות זה ובעקבות לא רק הוועדה אלא עוד דברים – וגם עשינו סיור יחד עם יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון אבי דיכטר בימ"ח – צה"ל החליט להשקיע 300 מיליון שקל בימ"חים.

עמר בר-לב: אין ספק שהמצב היום יותר טוב מהמצב אז ואני מעריך שלולא אתה היית מתריע והופך שולחן, אז חלק מזה לא היה קורה.

עמר בר-לב: אותו דבר לגבי הדוח שלך שפורסם לפני שלושה חודשים.

עמר בר-לב: זה דוח סודי ביותר שלא פורסם בציבור, אבל פורסם לנו חברי הוועדה.

עמר בר-לב: ועדת המשנה עסקה בזה.

עמר בר-לב: בריק, אין ספק שהכדור שהרמת להנחתה – אני אומר את זה בצורה מדודה – גרם להתעוררות גדולה מאוד בצה"ל עצמו.

עמר בר-לב: גם אנחנו חברי ועדת המשנה נכנסנו למספר נושאים שהצבעת עליהם וגם נוציא על זה דוח.

עמר בר-לב: אני חושב שהתכונה הזאת שלך שלפחות אני נתקלתי בה פעמיים בשלוש וחצי השנים האחרונות, שבשלב מסוים אתה הופך שולחן, אתה בסופו של דבר אתה משיג את מה שטוב לכולנו.

עמר בר-לב: זה היה בקבות דוח הימ"חים וזה גם עכשיו בעקבות הדוחות שלך.

עמר בר-לב: אני בטוח שצה"ל יהיה יותר טוב וכבר היום הוא יותר טוב ויותר חזק ממה שהיה לפני מספר חודשים ואין לי ספק שזה יימשך.

עמר בר-לב: זאת המטרה של כולנו.

עמר בר-לב: גם ברמה האישית וגם בתור יושב-ראש ועדת המשנה למוכנות צה"ל, באמת תודה רבה.

אבי דיכטר: תודה עמר.

אבי דיכטר: חבר הכנסת מוטי יוגב, לאחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

מרדכי יוגב: בריק, זכיתי להכיר אותך לפני קרוב ל-35 שנה באישון לילה, כשהיית מח"ט 211, אם אינני טועה, בנבי מוסא ואני חניך בקורס מג"דים ומחליפים מתרגלים ואתה נותן לנו קפ"ק 1 וקפ"ק 2 בעמידה בסביבות אחת וחצי בלילה.

מרדכי יוגב: אלה לא השעות הקלסיות להיות ער.

מרדכי יוגב: גם כבדת אותנו בוס קפה שחור.

מרדכי יוגב: זו הייתה הפקודה הכי בהירה והכי קצרה ששמעתי.

מרדכי יוגב: אני זוכר את זה עד היום ומתרשם ומתפעל מזה עד היום.

מרדכי יוגב: יצאנו לכיבוש הגבות ממערב, אני כמג"ד מתרגל.

מרדכי יוגב: זה השאיר בי רושם עצום של ענייניות, של מקצועיות, אפילו יחס אלינו כחניכים.

מרדכי יוגב: הרגשתי בטוח.

מרדכי יוגב: זו תמונת העולם שנחרתה בי עמוק.

מרדכי יוגב: אני חושב שאותה מסירות נפש של מערכות ישראל הבאת איתך לתפקיד הנקח"ל.

מרדכי יוגב: חוויתי אותה גם כמה וכמה פעמים בפניות או בהפניות חיילים וגם ברוחביות, שפה דיברו עליה, ובמערכתיות שלקחת בעיות פרט וטיפלת בהן באופן מערכתי וגם באותה אכפתיות ואחריות ובהרחבת האחריות למקומות שבהם ראית את הכשל ואת הבעיה.

מרדכי יוגב: כפי שאמר פה הדובר לפני, יושב-ראש ועדת המוכנות, חברי עמר, על המציאות שבה אפילו האהבה שלנו לצה"ל – יש ביטוי כזה, נדמה לי, ברב קוק – לא תסמא את עינינו מלראות את מומיו.

מרדכי יוגב: כדי לתקן.

מרדכי יוגב: יש לך זכויות גדולות גם בעליה המדורגת הזאת של השנים האחרונות ואני חושב שהייתה עליה, וגם מכוח הדוח הזה למה שיש עוד לעשות, בלי לפרט כרגע פה.

מרדכי יוגב: אז על האכפתיות הזאת ועל עוד תכונה שנאמרה פה של דובר אמת בלבבו – זו לשון הפסוק – אני אישית חשבתי שאתה צודק ושצריך לקחת את כל הדברים הללו בשביל לתקן.

מרדכי יוגב: כך אני חושב שאנחנו כוועדה, במידת האחריות שלנו, בלי לפגוע בתהליכים שנעשו בצה"ל ונעשו בצה"ל בהחלט תהליכים – גם הרמטכ"ל צודק שלא דומה צה"ל של 2018 לצה"ל של 2015 – על כל זה באמת תודה רבה גדולה, אפשר להגיד, שאנחנו פה בכנסת בשם כל ישראל.

מרדכי יוגב: גם אני מצדיע לך.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: התחברתי לדוחות של בריק כי באחת הישיבות הסגורות של הוועדה שאנחנו לא מדווחים על התוכן שלהן, הציגו שקף מסוים ונגעו בנקודה מסוימת שבאמת זכורה לי מאז מלחמת יום הכיפורים.

נחמן שי: במלחמת יום הכיפורים לא נלחמתי בשורות השריון אבל ליוויתי את השריון, גם את האוגדה של ברן, כל המלחמה ובדרך הזאת התחברתי ללחימה של צה"ל ומדתי מקרוב מאוד על אותה חוויה איומה שעברה על מדינת ישראל ועל צה"ל.

נחמן שי: בין הנדרים שנדרתי באותו מעמד והמשכתי בזה בכל תפקידיי הציבוריים עד הכנסת ובכנסת, זה שהדברים האלה לא יחזור על עצמם כמה שאני יכול לעשות.

נחמן שי: כוחותינו מוגבלים.

נחמן שי: קשה לומר, אבל זה כך.

נחמן שי: כשראיתי את ההערה הזאת שהייתה בשקף – אני לא תייחס אליה כי אנחנו מכבדים את העקרונות של הסודיות – אמרתי לעצמי שזה לא יכול להיות.

נחמן שי: זה לא יכול להיות.

נחמן שי: הדיון הזה היה בערב יום הכיפורים כאילו ההיסטוריה העבירה אותנו 45 שנה ופתאום עוד פעם אני מסתכל על זה ואני אומר: זה לא יכול להיות.

נחמן שי: זה לא יכול להיות שההערה הזאת מופיעה שם.

נחמן שי: מאותו רגע ולאורך כל הדיונים שהיו, חשבתי שאתה אדם אמיץ שעומד על דעתו.

נחמן שי: זו תופעה נדירה בנוף הציבורי במדינת ישראל.

נחמן שי: רוב האנשים, אחרי שגם מפעילים עליהם לחץ ובעיקר שולחים כל מיני בולדוגים כאלה ואחרים שינשכו אותם, בלי לנקוב בשמות, אז הם נסוגים, אומרים" בשביל מה אני צריך את זה?

נחמן שי: אתה בחור צעיר בן 70 ואתה אומר:

נחמן שי: אני יכול לחיות עוד 10 שנים גם בשקט, אני לא מוכרח את הצרה הזאת על הראש שלי.

נחמן שי: אבל אנשים שנלחמו אז ומאז בכל הקרבות שעבר ועל מדינת ישראל, הם אנשים שעשויים מחומרים אחרים והם אנשים שיש להם את העקשנות ואת אורך הרוח ואת העצבים ואת הנכונות לשים את הראש שלהם על הגיליוטינה והיו כמה שהתנדבו להוריד את הגיליוטינה כששמת את הראש שלך.

נחמן שי: לכן אני מאוד מכבד אותך ומעריך את התרומה שלך, גם אם הוועדה של ידידי עמר תכתוב את מה שתכתוב, זה לא מוריד כמלוא הנימה מהמאבק שניהלת.

נחמן שי: זה גם לא נועד להוריד את האמון שיש לנו בצבא, לכל אלה שחשבו לסכסך בין השחקנים.

נחמן שי: התפקיד שלך מלכתחילה הוא להיות איש לא נחמד.

נחמן שי: מבקר, נציב קבילות הוא איש לא נחמד.

נחמן שי: הוא מתעסק עם השוליים של הצבא או עם הדברים השליליים שמתרחשים בו ובאופן טבעי לא אוהבים אותו כי הוא שם את המראה ואנשים צריכים להסתכל במראה ולא כולם אוהבים את המראה שמציגים להם לפני העיניים.

נחמן שי: לכן אני רוצה להודות לך באמת כישראלי שחי בארץ הזאת, לא כחבר כנסת ולא כמי שפעם היה דובר צה"ל ועוד כמה תפקידים שמילאתי בעברי.

נחמן שי: כישראלי שחי פה ורוצה לראות הרבה אנשים כמוך בזירה הציבורית שיילחמו על העמדות שלהם ושלא יירתעו.

נחמן שי: בגלל שאתה מה שאתה גם לא הפחידו אותך נדמה לי.

נחמן שי: ראיתי אותך עד השבוע שעבר עומד על שלך.

נחמן שי: לא זז כמלוא הנימה.

נחמן שי: באותו להט שדיברת ביום הראשון כשהגשת לנו את הדוחות האלה, כך דיברת ביום האחרון.

נחמן שי: אמרתי לעצמי: זאת דוגמה ומופת.

נחמן שי: קיבלת עוז, לא מופת, אז אפילו יותר.

נחמן שי: אתה מסיים אומנם 10 שנים בתפקיד.

נחמן שי: אני מאוד מקווה שתמשיך ותהיה מעורב במאבקים הציבוריים כדי לטהר את הזירה הציבורית במדינת ישראל – היא זקוקה לזה.

נחמן שי: אני מאוד מקווה שהאנרגיות שלך ימשיכו ללוות אותנו הרבה שנים כימי כמוני יודע ש-70 זו רק ההתחלה.

נחמן שי: זה לא ה-60 החדש, זה ה-40 החדש, זה ה-30 החדש, מי יודע מה עוד.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: באמת תודה רבה לך.

נחמן שי: עכשיו זה החיבוק.

נחמן שי: אני אביא לך את הספר שלי.

איילת נחמיאס ורבין: תדעו לכם שב-73' גברים לא היו מתחבקים כך.

איילת נחמיאס ורבין: אני מאוד מאוד שמחה.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: בריק, יש לך שתי אפשרויות אחרי מה ששמעת כאן:

אבי דיכטר: או לברוח או להגיב.

אבי דיכטר: כמו שאני מכיר אותך, אתה תגיב.

יצחק בריק: קודם כל, מקרב לב אני רוצה להגיד לכם תודה ענקית.

יצחק בריק: אני חושב שזכיתם שיש שיתוף פעולה מדהים בין כל החברים שיושבים פה.

יצחק בריק: לא תמיד חייבים להסכים, אבל שיתוף הפעולה היה בהחלט לתועלת עם ישראל, לתועלת הצבא.

יצחק בריק: כל מי שכאן עשה את עבודתו, עשה את זה נאמה מתוך אמונה שלמה שזה הכיוון שצריך ללכת איתו.

יצחק בריק: ידע לקחת את הביקורת, ידע לטפל בה, יכול גם להגיד דברים שהוא חושב אחרת, אבל זה השיח.

יצחק בריק: מצאתי כאן במה מצוינת, ושיתוף פעולה שנתן גם לי כוח להמשיך הלאה.

יצחק בריק: נולדתי בקיבוץ גלאון לפני 71 שנה.

יצחק בריק: צמחתי עם המדינה.

יצחק בריק: חונכתי על אהבת מולדת.

יצחק בריק: הייתי תבנית נוף מולדתי, ככה גידלו אותי בקיבוץ.

יצחק בריק: גבעות מוריקות מסביב, חיטה, פרדסים.

יצחק בריק: הוריי איבדו את משפחותיהם בשואה.

יצחק בריק: אני זוכר שכבר בבגרותי הבנתי שאם אני רוצה להיות משמעותי בצבא, לא אעסוק רק בדברים שהם טובים לי אלא בדברים שבהם אני יכול לתרום למדינה שבה אני חי.

יצחק בריק: אני מאלה שעדיין קמים בבוקר ולא שואלים את עצמם "מה ייצא לי מזה" אלא "מה אני יכול לתרום למדינה".

יצחק בריק: אני מגיל 18 בשליחות, ככה אני מרגיש.

יצחק בריק: עד גיל 71, עד היום, לא עצרתי לרגע והכול היו תפקידים לטובת מדינת ישראל וביטחונה.

יצחק בריק: ההפסקה הכי גדולה בין תפקיד לתפקיד הייתה חודש.

יצחק בריק: כל הזמן אני במרוץ.

יצחק בריק: התגייסתי לצבא, כאמור, ב-65'.

יצחק בריק: בששת הימים הייתי כבר מפקד טנק בקרבות אבו עגילה ואום כתף.

יצחק בריק: במבצע כראמה הייתי מפקד מחלקה – מבצע קשה מאוד, עם 30 הרוגים.

יצחק בריק: גם הפלוגה שלי כמ"מ חטפה מכות קשות מאוד – זו כבר הייתה חווית המלחמה השנייה שלי.

יצחק בריק: עוד חתמתי שנה קבע כי הרגשתי שאני צריך לתרום לצבא.

יצחק בריק: הייתי ארבע שנים – שלוש בסדיר ורביעית בקבע.

יצחק בריק: השתחררתי והייתי 11 שנה אזרח, מגיל 22 ועד גיל 33.

יצחק בריק: למדתי בטכניון, חזרתי למשק וריכזתי את המשק.

יצחק בריק: הכול לטובת החברה.

יצחק בריק: מצאתי את עצמי במלחמת יום הכיפורים – מלחמה נוראה ואיומה.

יצחק בריק: התחלנו את הלחימה עם למעלה מ-200 לוחמים והגענו רק שבעה: אני והתותחן שלי שהחלפנו שבעה טנקים שנפגעו ואני נפצעתי פעמיים, ועוד חמישה ששרדו את שדה הקרב.

נחמן שי: איזו חטיבה?

יצחק בריק: חטיבה 217 באוגדה של ברן.

יצחק בריק: ברוב ימי הלחימה הייתי בחוד החנית של האוגדה.

יצחק בריק: נשארתי הקצין היחידי בגדוד והטנק היחידי שנשאר בגדוד המקורי היה טנק של בחור בשם גליק.

יצחק בריק: הגדוד התחלף על אנשיו מספר פעמים.

יצחק בריק: כשיצאתי מהמלחמה הזאת גמלה בי ההחלטה שלשם אסור יותר שנחזור.

יצחק בריק: לאחר המלחמה קיבלתי את הפיקוד על הגדוד שבו נלחמתי.

יצחק בריק: הייתי אז מ"פ במילואים ובמקביל הייתי מרכז המשק של הקיבוץ.

יצחק בריק: אחרי 11 שנה חזרתי לצבא.

יצחק בריק: באתי לשנה – זה הסיכום שהיה לי עם רפול – נתנו לי דרגת אלוף-משנה ואמרו לו: הניסיון הקרבי שלך חשוב לנו מאוד, תבוא לשנה, תתרום ותמשיך אחרי זה כמח"ט במילואים.

יצחק בריק: הגעתי לשנה ונשארתי 20 שנה.

יצחק בריק: פרצה מלחמת לבנון הראשונה וכמו שכל פעם קרה לי "אתה הרי איש מצפוני, איך אתה עכשיו יכול לעזוב?".

יצחק בריק: לחץ אדיר.

יצחק בריק: אישתי כמעט התגרשה ממני.

יצחק בריק: הלכתי עם המצפון ונשארתי 20 שנה.

יצחק בריק: עשתי את התפקידים הכי בכירים בצבא: אוגדה 36, הייתי המפקד של איל שהיה מח"ט 188; הייתי מפקד אוגדת מילואים; גם הייתי סגן מפקד חילות השדה; לאחר מכן הייתי אלוף, מפקד גיס דרומי ומפקד המכללה לביטחון לאומי.

יצחק בריק: כשסיימתי את תפקידי בצה"ל, הלכתי למה שקשור לפיתוח הגליל והנגב.

יצחק בריק: הצטרפתי לסטף והקמנו את פורום ראשי ערים ורשויות שאני הייתי היושב-ראש שלו והובלנו תהליכים מרכזיים שהיום גוזרים מהם את הסרטים ולא זוכרים מאיפה זה התחיל: חוצה ישראל לנגב ולגליל, כל מערכת הרכבות שהיום נבנית התחילה שם עם החלטות של ראש הממשלה אריק שרון שאני הייתי קבוע אצלו בתוך ועדת השרים – המלצתי לו להקים את הוועדה הזאת על מנת לקבל החלטות שיזיזו תהליכים – יש יישובים חדשים, כבישים, רכבות.

יצחק בריק: כל זה, יחד עם חבריי, הובלנו תהליכים מאוד גדולים.

יצחק בריק: לאחר מכן מצאתי את עצמי 4 שנים בקרן רש"י שעוסקת בחינוך ויצרתי מצ'ינג בין הקרן לבין הממשלה, עם הממשלה, לפרויקטים אדירים של חינוך.

יצחק בריק: בעשר השנים האחרונות אני נציב קבילות חיילים.

יצחק בריק: אחד הדברים הראשונים שאני הבנתי הוא שאני לא הולך להתעסק רק בקבילה הבודדת כי אני יכול להתעסק באלפי קבילות ולא לפתור שום בעיה.

יצחק בריק: אני מתעסק בסיבה, במהות: מה מביא חיילים לקבול.

יצחק בריק: והסיבה שמצאתי היא אובדן האמון של החייל במפקד.

יצחק בריק: כי אם הוא מאמין בך כמפקד, הוא יפה אליך ולא אליי.

יצחק בריק: כשהחייל מאבד אמון במפקדו, הוא מאבד מוטיבציה, הוא מאבד תפקוד.

יצחק בריק: ולכן החלטתי להתעסק לא רק בחיילים אלא גם במפקדים ועשיתי שלושה שינויים מרכזיים כנציב: הראשון שבהם, אני עוסק מבוקר עד לילה במנהיגות.

יצחק בריק: עברתי מעל 1,500 יחידות.

יצחק בריק: שלוש פעמים את כל יחידות צה"ל – לוגיסטי, קרבי, טכנולוגי, הדרכה, עורף.

יצחק בריק: הכול.

יצחק בריק: לכל יחידה אני מגיע לפחות פעמיים.

יצחק בריק: בשבוע אני מגיע לשלוש-ארבע יחידות ולכל יחידה ארבע שעות.

יצחק בריק: אני משוחח עם כל המפקדים על מה זו מנהיגות.

יצחק בריק: אחרי זה אני מדבר עם המפקדים הבכירים יותר ביחידה ולומד מהשיח הזה מה שאף אחד לא יכול ללמוד.

יצחק בריק: אני רוצה להגיד לכם ביושרה ובצניעות, אני חושב שאני מכיר היום את הצבא, את מה שקורה באמת בשטח, יותר מכל אחד אחר.

יצחק בריק: אבל לא הסתפקתי רק בזה.

יצחק בריק: עשיתי שינוי נוסף:

יצחק בריק: הכנסתי את המפקדים לתהליך של הקבילות.

יצחק בריק: כלומר, לא הנציבות לבדה עושה את זה אלא המפקדים מעורבים בזה.

יצחק בריק: הם חלק מהעניין.

יצחק בריק: אז זה יוצר תהליך של התחברות, של הבנה הדדית, של לקיחת אחריות.

יצחק בריק: הדבר השלישי שהיה מהפכה הוא השינוי המערכתי.

יצחק בריק: כלומר, במקום להתעסק רק בקבילה הבודדת – היו קבילות קשות – יצאתי לשטח עם חבריי, למדנו את היחידות אם זו בעיה של חייל או של אלפי חיילים.

יצחק בריק: מצאתי שהרבה פעמים זה מתחיל מקבילה ונגמר בעשרות אלפי חיילים או אלפי חיילים, במערכים שלמים: מערך התצפיתניות, כיפת ברזל, מערכי הגדודים המעורבים, מחנות רמת הגולן, הימ"חים ועוד מאות מערכים.

יצחק בריק: צה"ל שילם על ההמלצות שלי קרוב ל-2 מיליארד שקל על מנת לתקן את הדברים שהצפתי.

יצחק בריק: תמיד זה התחיל מ"מה אתה מבין?

יצחק בריק: מה אתה יודע?

יצחק בריק: זה לא תפקידך" ותמיד זה נגמר בטיפול יסודי בתחומים.

יצחק בריק: אני יודע להגיד לכם שבני גנץ, כשהיה רמטכ"ל, אמר: בריק, אתה עוקץ אותנו חבל על הזמן, קשה לנו איתך, אבל מזל שאתה נמצא איתנו.

יצחק בריק: ידעו לקבל ביקורת וגם תיקנו ביקורת.

יצחק בריק: כך פעלתי במשך אותן 10 שנים, כך שלא התחלתי עכשיו.

יצחק בריק: התחלתי בתחילת דרכי בנושאים מבצעיים שהצבא תיקן, שילם ושיפר.

יצחק בריק: בסוף דבריי אני רוצה להגיד לכם שאני אמנם גמרתי 55 שנים של מרוץ, של תרומה לצה"ל.

יצחק בריק: אין בכוונתי ללכת לפוליטיקה – אם מישהו רמז שיש לי אינטרסים, מישהו דוחף אותי מאחור, וכל מיני אנשים שממציאים המצאות כדי לא להתעסק בעניין אלא להתעסק באיש.

יצחק בריק: אני מקווה שרוב העם מבין איפה האמת מונחת.

יצחק בריק: אני הולך לעסוק בחינוך.

יצחק בריק: ממשיך לעסוק בחינוך.

יצחק בריק: כבר יש לי המון הרצאות לתיכוניסטים ובצבא.

יצחק בריק: לגלות לכם סוד: הצבא לא נגדי.

יצחק בריק: הצבא אוהב אותי.

יצחק בריק: עד היום אני מקבל פידבקים מדהימים מהצבא ממפקדים אלופים ומטה שלעיתים מעזים להגיד את זה לאוזניי אבל לא כל כך מעזים תמיד להגיד את זה בחוץ.

יצחק בריק: זה לא שהם שקרנים, הם אנשים - - -

איילת נחמיאס ורבין: יש מישהו שמתווך, הרבה פעמים.

יצחק בריק: אוקיי, תיווך.

יצחק בריק: אבל במפורש הצבא רוצה אותי הלאה, רוצה אותי אצלו בהרצאות, בדיונים.

יצחק בריק: הצבא איתי.

יצחק בריק: יש איזו מתיחות, לא של הצבא מולי, אלא של קומץ אנשים, אני לא נכנס לזה כרגע.

יצחק בריק: אין לי בעיה, האמון שנוצר בין הנציבות בתקופתי לצבא והשיתוף פעולה הם מדהימים.

יצחק בריק: עד עצם היום הזה, השיתוף פעולה עם הצבא מדהים.

יצחק בריק: אני נמצא ביחידות, אני מרצה, אני מדבר, אנשים לא מדירים אותי, רוצים שאני אגיע.

יצחק בריק: הכול בסדר, לא רבתי עם אף אחד.

יצחק בריק: דרך אגב, גם לא עם הרמטכ"ל.

יצחק בריק: כאמור, אני עוד שבועיים עוזב.

יצחק בריק: מדינת ישראל יקרה לי ואני בא רק מהעניין הזה, חשיבות המדינה וצה"ל כמובן.

יצחק בריק: אני אוהב את צה"ל, גדלתי בצה"ל, אני אוהב את המפקדים בצבא ואני חושב שיש לנו בהחלט חלקים מצוינים בצבא כמו חיל האוויר וגם הרבה מאוד יחידות טובות ביבשה.

יצחק בריק: יש לנו כמה בעיות קריטיות של תרבות ארגונית ונושאים אחרים – אני לא אכנס לזה – שאותם צריך לשפר על מנת שנוכל לצעוד קדימה מול אתגרים מאוד לא פשוטים במלחמה הבאה, אם תהיה כזאת.

יצחק בריק: אני מניח שבעזרתכם כוועדת חוץ וביטחון עניינית, רצינית, אכפתית, מאוד מעורבת ועם אנשים טובים בצבא, אני משוכנע שבסופו של דבר נמצא את הדרך לתקן את הליקויים שלא תמיד נעים לשמוע אותם אבל הם הכרחיים בשביל שנעמוד מול האתגרים היותר מורכבים שנהיה בהם מכל מלחמה אחרת, כתוצאה מכל מה שיקרה לנו בעורף, אני לא אכנס כרגע לתוך התהליך.

יצחק בריק: עוד פעם, תודה רבה.

יצחק בריק: נהניתי מאוד לעבוד איתכם ואשמח להיות בקשר עם כולכם.

יצחק בריק: אני ממשיך למען מדינת ישראל.

אבי דיכטר: בריק, הגיע כאן אלעזר שטרן.

אלעזר שטרן: גם אני רציתי להצטרף למברכים.

אלעזר שטרן: הבנתי שהם ברכו.

אבי דיכטר: אחרי בריק לא מברכים יותר.

אבי דיכטר: זו ברכת הרב הראשי.

אבי דיכטר: זה נגמר פה.

עמיר פרץ: בריק הבריק.

אבי דיכטר: האמת שאני בדרגתי לא יכול - - - כן, שטרן.

אלעזר שטרן: רציתי להיות פה מההתחלה אבל לא יכולתי להיות.

אבי דיכטר: תברך, זה זמנך עכשיו.

אלעזר שטרן: גם אני הייתי שותף להנאה צרופה ממה שבריק תאר פה לאורך השנים בצה"ל, בתרומה שלו, אני ואפילו הילדים שלי.

אלעזר שטרן: אני בטוח שיש לו עוד הרבה מה לעשות, כמו שהוא אמר פה, בעיצוב דורות של מפקדים ולוחמים בצה"ל, מעבר לתרומה החשובה שלו עדיין.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: יש פה שר ביטחון לשעבר, אלופים, תתי-אלופים.

איילת נחמיאס ורבין: וגם סמלות, אתה יודע.

אבי דיכטר: וגם סמלים וסמלות, כן.

אבי דיכטר: בריק, שיהיה בהצלחה ותודה על הכול.