הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 191, 2018-01-10 10:00

קארין אלהרר: בוקר טוב לכולם.

קארין אלהרר: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה המיוחדת לזכויות הילד.

קארין אלהרר: היום 10 בינואר 2018, כ"ג בטבת התשע"ח.

קארין אלהרר: אני אתחיל את הישיבה במקומה של חברתי, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון והיא תגיע בהמשך.

קארין אלהרר: אני אתחיל את הדיון, דיון בנושא סגירת של עמותת אור שלום העוסקת באומנה טיפולית, דיון מהיר שהתבקש על ידי חברי הכנסת יהודה גליק, מיכל בירן ומרדכי יוגב.

קארין אלהרר: אנחנו מיד נגיב לנושא וכו'.

קארין אלהרר: אני רוצה לפתוח באמירה שנאמרת לפרוטוקול.

קארין אלהרר: אני קובעת כי לפי סעיף 120 לתקנון, ככל שתהיה בקשה או שיעלה הצורך, ימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברים או של קטינים שעליהם דובר בדיון, או חלקים מסוימים מתוך הדברים שנאמרו לפרוטוקול, ככל שהדבר נדרש כדי להגן על עניינים של קטינים.

קארין אלהרר: מה עוד, זהו, נכון?

תמי ברנע: כן, אותו דבר, גם אם העמדת הפרוטוקול.

קארין אלהרר: גם אם העמדת הפרוטוקול לעיון הציבור עשויה לגרום לקטינים נזק או לזולתם, אנחנו נוציא פרטים מהפרוטוקול.

קארין אלהרר: אז תראו, הנושא שאנחנו עוסקים בו היום, למיטב הבנתי נמצאים כאן נציגים ממשרד הרווחה.

קארין אלהרר: אני רואה את נועם, אור שלום, טלי.

קארין אלהרר: יש כאן נציגים של הורים, מצוין.

קארין אלהרר: אז תראו, לא סוד היה מכרז לאומנה טיפולית שלאורך שנים רבות אני חושבת שעמותת אור שלום בעצם פיתחה את השירות של אומנה טיפולית.

קארין אלהרר: מכרז שיצא מתי?

קריאה: ביולי 2017.

קארין אלהרר: יולי 2017 יצא המכרז לאומנה טיפולית.

קארין אלהרר: אור שלום לא זכו במכרז, זכה מכון סאמט.

קארין אלהרר: אני מנסה להבין כמה דברים שאני אבקש לקבל עליהם תשובות מאד ברורות היום.

קארין אלהרר: האם הדבר הזה עשוי לגרום לפגיעה בילדים, וכשאני שואלת-.

קארין אלהרר: בוקר טוב חברי חבר הכנסת גליק.

קארין אלהרר: טוב שאתה הגעת, אני עוד לא התחלתי ממש, אולי תרצה להציג.

יהודה גליק: בוקר טוב.

יהודה גליק: אני מיד אגיד.

קארין אלהרר: בסדר, ניתן לך להסדיר נשימה.

קארין אלהרר: תראו, המטרה של הדיון הזה ובוודאי חברי, חבר הכנסת גליק, ישלים את דברי בהמשך, היא להבהיר ולקבל הבטחה חד משמעית שלא משתמשת לשני פנים, אלף האם הילדים עשויים להיפגע בדרך כלשהי, שזה דבר שהוא לא יעלה על הדעת.

קארין אלהרר: לדבר על התהליך, איך הדבר הזה נעשה.

קארין אלהרר: האם ההורים מיודעים, האם הם מבינים את המשמעות של הדבר.

קארין אלהרר: זה דבר אחד.

קארין אלהרר: דבר שני, איך קרה שעמותת אור שלום, שיש לה את המומחיות, לא ממשיכה בעניין הזה.

קארין אלהרר: אנחנו נרצה לשמוע, תראו, בוודאי משרד הרווחה יבוא ויגיד גם מכון סאמט הוא עמותה מאד נחשבת.

קארין אלהרר: היא יודעת לעשות אומנה, הכל טוב.

קארין אלהרר: אין פה עניין של נגד עמותה אחרת.

קארין אלהרר: יש פה עניין של איך הדברים נעשים.

קארין אלהרר: אם ביום בהיר אחד מקבלים הורי האומנה הטיפולית או ההורים הביולוגיים הודעה – מהיום לא מקבלים שירות מאור שלום אלא ממישהו אחר, איך התכוננו לזה?

קארין אלהרר: האם יש צוות מטפל שמוכשר לעניין הזה?

קארין אלהרר: האם נעשתה הכנה עם הילדים והמשפחות?

קארין אלהרר: כל הדברים האלה עשויים בוודאי, אתם מבינים יותר ממני, כי אתם עוסקים בזה הלכה למעשה כל יום.

קארין אלהרר: אם לא נעשתה הכנה, אם לא הביאו צוות מוכשר, אם לא דיברו עם ההורים, מספיק שהם לא יודעים אפילו למי לפנות.

קארין אלהרר: אז זה דבר שיפגע בתהליך ובילדים.

קארין אלהרר: ואיך בכלל נודע להורים?

קארין אלהרר: אני הבנתי שלחלק מההורים נודע מהתקשורת, שזה דבר שהוא הזוי כשלעצמו.

קארין אלהרר: אני אשמח גם לדעת מה הייתה הסיבה.

קארין אלהרר: למה אור שלום, שלאורך שנים רבות - אלף הקימו את השירות, ב' הם פיתחו בו מומחיות – איך קרה שהם לא זכו במכרז.

קארין אלהרר: מה זה, משהו טכני?

קארין אלהרר: אוקיי, חבר הכנסת גליק, אתה רוצה להשלים?

יהודה גליק: תודה רבה.

יהודה גליק: בוקר טוב לך קארין.

קארין אלהרר: בוקר אור.

יהודה גליק: אני שמח לראות אותך פה.

יהודה גליק: אני יודע שהנושא של האומנה כל כך קרוב לליבך, הרבה זמן וברוך השם, חוק האומנה הוא שלך, באמת הובלת אותו.

יהודה גליק: אני נמצא פה היום והעליתי את הנושא הזה בבקשה לדיון מהר לא מכיוון שיש לי משהו, מילה רעה אחת נגד מכון סאמט.

יהודה גליק: מכון סאמט מלווה אותי ואת משפחתי מזה כ-10 שנים בליווי של אומנה של שתי בנות שיש לי בבית וגם שנתיים קודם בקורס במה, הכנה לאומנה ומכון סאמט באמת עושה איתנו עבודה נפלאה ומדהימה.

יהודה גליק: אין לי מילה אחת רעה.

יהודה גליק: את אור שלום אני הכרתי בזמנו כשאני לקחתי על עצמי אפוטרופסות על משפחה אחרת שאימצו שישה ילדים ששני ההורים נהרגו.

יהודה גליק: ושוב, גם זה לכאורה נקרא אומנה, אבל אין כמעט מה להשוות בין אומנה טיפולית לאומנה רגילה.

יהודה גליק: אור שלום, אני התרשמתי, גם ביקרתי בזמנו במשרדיהם כמה פעמים אם אני לא טועה במבשרת ציון, מומחים בנושא הזה של אומנה טיפולית.

יהודה גליק: אומנה רגילה, כל אחד יודע, זה פעם בכמה זמן, פעם בחודש מלווים, באים לביקור, אתה בקשר טלפוני, מסדרים כל מיני העברות חינוכיות, הכל קיים.

יהודה גליק: האומנה הטיפולית היא הרבה יותר מזה.

יהודה גליק: זה מעורבות כל שבוע, זה טיפולים לכל ילד וילד, כולל כל ילד עם הטיפול המתאים לו וכו'.

יהודה גליק: כשפתאום ביום בהיר אחד, אור שלום שהיה הגוף היחיד שטיפל ועסק באומנה טיפולית במשך כל כך הרבה שנים ולא שמעתי שהיו עליהם תלונות מקצועיות או שהמחירים שלהם היו יקרים מדי.

יהודה גליק: בסדר, יש תלונות פה ושם, כמו שיש בכל ארגון שמתעסק באלפי ילדים, אבל לא הייתה איזו שהיא בעיה מקצועית, לא הייתה איזו טענה כלכלית כלפיהם.

יהודה גליק: ופתאום, כשביום בהיר אחד 180 עובדים צריכים להיות מפוטרים בגלל מכרז.

יהודה גליק: כמובן אנחנו מדינת חוק, צריך לפעול לפי חוזים, צריך לבדוק את זה, אבל אני ממשיך את מה ששאלה חברת הכנסת קארין אלהרר.

יהודה גליק: מה קרה?

יהודה גליק: מה לא היה בסדר?

יהודה גליק: אולי אפשר היה לעשות ששני ארגונים יעסקו ברמה הטיפולית.

יהודה גליק: אני לא יודע, יש פה המון שאלות.

יהודה גליק: אני אתמול במקרה קראתי פוסט של ילד בשם חנוך לוין, אם אני לא טועה, שהוא אומר אני לא יודע איפה האומנה.

יהודה גליק: הוא אומר אני התחלתי כילד שלא ידעתי כלום והאומנה של אור שלום ליוו אותי יד ביד במשך למעלה מ-10 שנים.

יהודה גליק: אני לא רוצה להתחיל עכשיו עם מטפלים חדשים.

יהודה גליק: אז כל הנושא הזה, כי המעגל הזה הוא הילדים האומנים, המשפחות האומנות, הליווי מול מוסדות החינוך.

יהודה גליק: כל הדבר הזה יתחיל להיבנות מחדש.

יהודה גליק: אולי אפשר היה לעשות דבר כזה בהדרגה, להכניס גוף נוסף.

יהודה גליק: כל הדבר הזה פתאום, ביום אחד, כשגוף אחד צריך להפסיק, לפטר את כל העובדים שלו.

יהודה גליק: גוף שני, שאין לו שום ניסיון בתחום, שצריך עכשיו להתחיל ללמוד על גבם של הילדים.

יהודה גליק: היה נראה לי משהו, שזה מחיר שהוא היה נראה לי כבד מדי ורציתי לבקש ולדרוש האם באמת נעשו כל הבדיקות כדי שהדבר הזה חייב היה לקרות ככה.

יהודה גליק: תודה.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת גליק.

יהודה גליק: בוקר טוב חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

קארין אלהרר: יושבת ראש הוועדה.

יפעת שאשא ביטון: אני מתנצלת, היו יותר מדי תאונות בדרך, אז כל המדינה עומדת כרגע.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שנשמע את משרד הרווחה.

קארין אלהרר: כן.

יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב לכולם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמח לשמוע את משרד הרווחה.

יפעת שאשא ביטון: אני בינתיים לא אומר כלום מבחינת דעתי.

יפעת שאשא ביטון: אחר כך גם אני אומר מה אני למדתי על הנושא הזה ומה אני מבינה ממנו, אבל אני חושבת שנשמע את משרד הרווחה.

יפעת שאשא ביטון: אחר כך נשמע את העמותה, אולי קצת את ההורים ונתייחס.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

איריס פלורנטין: טוב, שמי איריס פלורנטין, סמנכ"לית בכירה, ראש מינהל שירותים אישיים וחברתיים במשרד העבודה והרווחה.

איריס פלורנטין: אני רוצה לחזור ולומר שהעמותות רובן ככולכן עושות עבודה נפלאה ואנחנו לא באים לומר על אף עמותה שהיא עושה עבודה פחות טובה מהעמותה השנייה.

איריס פלורנטין: יחד עם זאת יש את חוק חובת המכרזים שמחייב אותנו אחת לחמש שנים לצאת למכרז, שהוא גם בא להבטיח את השירות הטוב ביותר ועמותות ניגשות, ועמותות גם לא מצליחות לזכות.

איריס פלורנטין: לצורך העניין, אור שלום לא זכתה.

איריס פלורנטין: ברגע שעמותה לא זוכה, התפקיד של העמותה זה לעשות את הגשר, את הממשק, עם העמותה החדשה.

איריס פלורנטין: ומה שקרה פה ואני תיכף אתייחס גם למה שאנחנו צריכים לעשות, כי בראש ובראשונה יש תפקיד לעמותות לעשות.

איריס פלורנטין: מכון סאמט פנו פעמיים, גם ב-14 בדצמבר וגם ב-25 בדצמבר לעמותת אור שלום כדי לקבל את שמות המשפחות, כדי להתחיל לעשות את התפר ולקבל את שמות העובדים כדי שיוכלו לקלוט אותם.

איריס פלורנטין: כי המסר שאנחנו מעבירים לעמותות או לגופים שזוכים, זה אנא קלטו את העובדים ותעבדו ברצף טיפולי, כדי שלא - - -

יהודה גליק: מתי הסתיים המכרז?

יהודה גליק: מתי העמותות קיבלו את התשובות של המכרז?

נועם פליק: אז אני אסביר.

נועם פליק: נועם פליק מהלשכה המשפטית של המשרד.

נועם פליק: ב-20 ביולי פורסם המכרז.

נועם פליק: ב-31 באוקטובר יצאה החלטה של ועדת מכרזים.

נועם פליק: כמה ימים ספורים לאחר מכן - - -

יהודה גליק: העמותות קיבלו את ההודעות.

נועם פליק: ב-5 בנובמבר קיבלו - - -

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת מספיק זמן לעשות העברת - - -

נועם פליק: ב-5 בנובמבר העמותות קיבלו.

נועם פליק: קיבלנו השגה - - -

יהודה גליק: כשההודעה שלהם היא עד 1 בינואר?

יהודה גליק: זאת אומרת זה תאריך היעד שהם צריכים לסיים - --

נועם פליק: התאריך המקורי בהחלטה מה-31, זה היה ה-1 בנובמבר, שהוארך ל-15 בינואר.

נועם פליק: העמותות קיבלו את הודעת הזכייה ואי הזכייה.

נועם פליק: התקבלה השגה משתי עמותות שלא זכו, גם משחר וגם מאור שלום.

נועם פליק: ועדת המכרזים בחנה מחדש את החלטתה, תיקנה את ה - - -

קארין אלהרר: מתי התקבלה ההחלטה בערעור?

נועם פליק: לא, ההחלטה בערעור של ועדת המכרזים?

קארין אלהרר: כן.

נועם פליק: ב-10 בדצמבר.

איריס פלורנטין: ב-12 לדצמבר.

קארין אלהרר: 10 בדצמבר?

נועם פליק: ב-10 בדצמבר, אם אני לא טועה.

איריס פלורנטין: ב-12 בדצמבר.

נועם פליק: יכול להיות.

נועם פליק: ואני רק אציין ש - - -

יהודה גליק: ואז מה שנותר 15 בינואר בעינו.

יהודה גליק: זאת אומרת בעצם ניתן להם חודש לעשות את החפיפה ואת העברת העניין.

נועם פליק: ההודעה נשלחה במקור ב-5 בנובמבר.

קארין אלהרר: בסדר, אבל ערערו עליה.

נועם פליק: נכון, אבל ההשגה היא לא השגה שהייתה לבית משפט, ההשגה - - -

יפעת שאשא ביטון: זה שהם ערערו זה לא אומר שהם לא היו צריכים - - -

נועם פליק: זה לא פותר מלהניע את התהליך.

יהודה גליק: בכמה ילדים מדובר פה שבאומנה טיפולית, שעוברים מעמותה לעמותה?

נועם פליק: רק אם אפשר - - -

קריאה: 180 ילדים.

יהודה גליק: 180 ילדים.

קריאה: ב-108 משפחות.

רחל עזריה: סליחה, בוקר טוב, אני רק רוצה לומר שגם אם זה קרה בנובמבר, זה עדיין מאד מאד קצר.

יפעת שאשא ביטון: לא, רגע, בואו קודם כל נשמע.

יפעת שאשא ביטון: יש לי גם מה לומר, לפני שאנחנו פוסקים.

קריאה: זה כמעט שלושה חודשים.

קריאה: בואו נשים את הפרופורציות של הזמן.

קריאה: שלושה חודשים זה הרבה זמן.

נועם פליק: אני רק אציין שבשבוע שעבר הוגשה עתירה - - -

יהודה גליק: לא, שלושה חודשים זה סביר בעיני.

יהודה גליק: חודש זה - - -

נועם פליק: לבית המשפט לעניינים מנהלים, על ידי אור שלום בטענות גם על המפרט של המכרז וגם על אי הזכייה שלהם בניקוד של אמות המידה.

נועם פליק: ביום חמישי היה דיון וביום ראשון התקבל פסק דין שהשאיר את ההחלטה של ועדת המכרזים על כנה, שמכון סאמט ימשיך את ה - - -

קארין אלהרר: נועם, העובדה שהם לא זכו במכרז היא בגלל עניין טכני?

נועם פליק: זה פגם מהותי.

קארין אלהרר: תסביר לי מה היה.

נועם פליק: היו פגמים מהותיים.

נועם פליק: היו כל מיני דברים שלא זה.

נועם פליק: לדוגמא, היה צריך להציג פסיכיאטר, לא הוצגו השנים שהיה צריך להציג שנות עבודה שלו.

נועם פליק: הם לא הוצגו במסגרת ההגשה עצמה, הם הוגשו רק בהשגה.

נועם פליק: למנהלת המוצעת לא הוגשו הקורסים המקצועיים שנדרשו במפרט המכרז.

נועם פליק: הוגשו רק לאחר הודעת אי הזכייה.

קארין אלהרר: אוקיי, פגמים טכניים שיורדים לשורשו של עניין במכרז.

נועם פליק: נכון.

נועם פליק: גם בית המשפט קבע שאם מבקשים בהשלמה, זה גורם לחוסר שוויוניות בממצאים.

קארין אלהרר: ברור.

נועם פליק: יש החלטה שיפוטית בנושא הזה לגבי תקינות המכרז.

יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, אני בכוונה רגע רוצה לומר, אני אתן לכם אחר כך להמשיך לדבר.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר כמה דברים.

יפעת שאשא ביטון: אני קיבלתי שיחת טלפון מאחד הנציגים של אור שלום לפני כשבוע בערך, אולי כמה ימים לפני כן.

יפעת שאשא ביטון: שמעתי ממנו לראשונה על הסיפור.

יפעת שאשא ביטון: אני מכירה את הדינאמיקה שיש קושי להרבה מאד ארגונים, אגב גם במערכת החינוך, לקבל את הדין כשיש מכרזים חדשים ועמותות אחרות זוכות.

יפעת שאשא ביטון: פגשתי את זה כבר כמה פעמים במהלך שלוש השנים כאן.

יפעת שאשא ביטון: מרגע שבעצם האזנתי לשיחה הלכתי ולמדתי את הנושא.

יפעת שאשא ביטון: בדקתי מה באמת קורה, במה מדובר, איזה תהליכים נעשו, מה התאריכים שהיו ואני מוכרחה לומר שעוד בשיחה אני שאלתי מה עשיתם מהרגע שידעתם שזה הולך לקרות.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת התחלתם תהליך של העברת המקל.

יפעת שאשא ביטון: נאמר לי שלא.

יפעת שאשא ביטון: שאלתי למה לא.

יפעת שאשא ביטון: אמרו כי אנחנו מערערים, אנחנו מקווים שיקבלו בעצם את הדרישה שלנו.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת זה מה שנאמר לי חד משמעית מהאנשים שלכם.

קריאה: לא, אבל - - -

יפעת שאשא ביטון: שנייה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמע גם - - -

קריאה: מאיזה אנשים שלנו?

קריאה: מי?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמע גם אתכם.

יפעת שאשא ביטון: אני בכוונה לא אומרת את השם כאן.

יפעת שאשא ביטון: אם את תרצי אז זה אחד העובדים של העמותה.

יפעת שאשא ביטון: אני אמסור לך את השם בשמחה.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור הוא שעד ל-15 בינואר, לטענתם, הם לא יכלו לעשות את התהליך, גם בגלל כל שרשרת האירועים.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו אני רוצה לומר, אין שאלה שנושא של יציבות עבור הילדים זה דבר חשוב, אולי אפילו מהראשונים במעלה.

יפעת שאשא ביטון: במיוחד כשאנחנו מדברים על הילדים האלה.

יפעת שאשא ביטון: זה שמתחלפת עמותה, אם עושים תהליך נכון של העברת העובדים ושומרים על הרצף של העובדים, ובואו גם ניקח בחשבון שלא יודעת כמה שנים העמותה עשתה את זה – 5, 10 שנים – גם במהלך ה-5 וה-10 שנים הללו, 25 שנה, גם במהלך ה-25 שנה האלה התחלפו עובדים במערכת ועדיין נשמרה היציבות עבור הילדים, כי המערכת, אני בטוחה, לפחות מתוך מקום של לפרגן, אני בטוחה שהמערכת ידעה לייצר את המציאות ששומרת על יציבות עבור הילדים, גם כשהתחלפה פרסונה כזו או אחרת.

יפעת שאשא ביטון: אז זה לא יכול להיות - ואני אתן לכם לדבר - זה לא יכול להיות שבכל פעם שיש שינוי כזה או אחר של עמותה בעקבות מכרז, אנחנו שוברים את הכלים, שמים את הילדים בני ערובה ולא מאפשרים לתהליך - - -

קריאה: לא, לא.

יפעת שאשא ביטון: שנייה רגע, שנייה.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שאני אומרת דברים קשים, שנייה רגע.

יפעת שאשא ביטון: ולא מאפשרים לילדים בעצם לקבל מה שהם צריכים בתהליך הנכון.

יפעת שאשא ביטון: אני אמנם שתקתי, רציתי לשמוע באמת מה עניין הפסיקה של בית המשפט ואולי יש דברים שאני לא הצלחתי להגיע אליהם ואז אני אומר את מה שאני אומר שלא ביושר.

יפעת שאשא ביטון: קבע בית המשפט, גם הוא בעצמו, שכל המהלך היה תקין.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שבין אם אנחנו אוהבים את זה או לא – יכול להיות שגם אנחנו לא אוהבים את זה שאור שלום לא ימשיכו את העבודה שלכם, כי ההערכה לעמותה הזו היא הערכה באמת רבה, אבל זאת המציאות ואנחנו צריכים לראות במציאות הזאת איך אנחנו עושים הכי הכי טוב כדי שהילדים האלה יוכלו להמשיך ולקבל את הטיפול שהם צריכים, עם הרצף הטיפולי ובצורה המקצועית הטובה ביותר.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו, מהמקום הזה והתייחסות לדברים האלה, אני אשמח לשמוע ממשרד הרווחה ואחר כך כמובן מהעמותה ומהורים שהגיעו לכאן וכמובן יש איתנו את חברות הכנסת רחל עזריה ושולי מועלם ונראה עם איזה תובנות אנחנו יכולים לצאת מכאן.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, משרד הרווחה.

איריס פלורנטין: אני רוצה להגיד עוד כמה מילים לגבי המעבר.

איריס פלורנטין: ברגע שהתקבלה הכרעה, אני רוצה להמשיך את מה שאמרתי קודם ולא להאריך בזה.

איריס פלורנטין: בעצם מכון סאמט פנו לעמותת אור שלום ומשלא נענו אנחנו נכנסו לתמונה.

איריס פלורנטין: נעשו כשתי פגישות עם המשפחות כדי לדבר איתן.

יהודה גליק: עם כל המשפחות?

קריאה: 200.

איריס פלורנטין: שנייה, שנייה.

קריאה: מתי?

קריאה: אף אחד לא דיבר איתנו.

איריס פלורנטין: אוקיי, צריך להגיד שברגע שהתחיל התהליך, מצופה מהעמותה שלא זכתה להתחיל לעשות תהליך עם המשפחות ולעשות את המעבר הכי רך, הכי נכון, הכי מקצועי ולהעביר אותם בצורה מסודרת לעמותה הקולטת.

איריס פלורנטין: זה לא נעשה.

איריס פלורנטין: משזה לא נעשה - - -

שולי מועלם-רפאלי: תני לנו לוח זמנים.

רחל עזריה: איך את רואה שזה היה צריך לקרות.

שולי מועלם-רפאלי: לוח זמנים כדי שאנחנו נבין את הקונספט.

שולי מועלם-רפאלי: יכול להיות שתגידי שלעניות דעתך תוך שבועיים, חודש, שבוע, חודשיים, זה הדבר שצריך.

רחל עזריה: אפשר לסגור עניינים.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו פחות מקצועיות בנושא הזה.

שולי מועלם-רפאלי: מעניין אותי לוח הזמנים.

שולי מועלם-רפאלי: כמה זמן ארך המכרז, מתי התקבלה ההחלטה ותוך כמה זמן חשבתם שזה פרק זמן נכון לא פוליטית, בסדר?

שולי מועלם-רפאלי: אלא מהותית.

יהודה גליק: חלק מהדברים נאמרו לפני שנכנסתם.

שולי מועלם-רפאלי: אז סליחה.

שולי מועלם-רפאלי: אז אם זה נאמר, אז אני מבקשת סליחה.

רחל עזריה: לא, אבל גם אני אשמח לעוד מידע.

יהודה גליק: שלושה חודשים.

רחל עזריה: בסדר, ניתנו שלושה חודשים, אבל האם מספר הילדים משפיע על פרק הזמן וגם פרק הזמן שהעמותה הייתה עד אז.

רחל עזריה: זאת אומרת בדרך כלל בחיים, דברים שאתה עושה הרבה הרבה זמן, אין לך, כאילו להעביר את המקל הלאה זה יותר קשה מאשר משהו שעשית בפרק זמן קצר.

רחל עזריה: זה לוקח יותר זמן.

שולי מועלם-רפאלי: אם את יכולה בראשי פרקים לחזור על הלו"ז, בשביל מי שלא הייתה.

שולי מועלם-רפאלי: לא התבטלנו, היינו פשוט בוועדות אחרות.

יהודה גליק: קודם כדאי לשמוע את הגופים.

יהודה גליק: האם סאמט מוכנה לקלוט לתוכם חלק מהעובדים, או לפחות אחוז גדול של העובדים שעבדו באור שלום.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמע.

קארין אלהרר: אם אפשר, אני רוצה להוסיף שתי שאלות משלי.

קארין אלהרר: תראו, אני לא יודעת איך לומר זאת ואני מקווה שאני לא אפגע באף אחד.

קארין אלהרר: לא העמותה הזו ולא עמותה אחרת מעניינות אותי באמת.

קארין אלהרר: מעניינים אותי הילדים, מעניינים אותי ההורים, גם הביולוגים וגם האומנה.

קארין אלהרר: זה מה שנמצא לנגד עיני.

קארין אלהרר: עכשיו, ההתקשקשות הזאת, ארגון כזה, ארגון אחר, היא לא העניין.

קארין אלהרר: העניין הוא האם ההורים יודעים על כך המהלך הזה, מתי נודע להם, איזו הכנה נעשתה לסיפור הזה.

קארין אלהרר: כי מה שאתם עוסקים בו, שהוא דבר חשוב והוא יוצר את המהות למכרז, זה יופי, אבל בסוף צריך לתת שירות לילד.

קארין אלהרר: אם אתם יודעים להגיד עם יד על הלב שכל הדבר הזה נעשה תוך הכנה של הילדים, של ההורים, של הצוות המקצועי, אז תנוח דעתנו.

קארין אלהרר: אם זה לא המצב, יש פה בעיה מאד חמורה ואני אומר – האחריות בעיני רובצת לפתחו של משרד הרווחה.

קארין אלהרר: לא של עמותה כזו ולא של עמותה אחרת.

קריאה: נכון.

קריאה: חד משמעית.

קריאה: אנחנו נשמח להשמיע את דברנו בתוך הורים, כי אני חושב שאת דייקת בדיוק בנקודה.

קריאה: אז ברור שיש פה דברים פורמאליים.

קריאה: אנחנו נוכל לתת לכם תשובות, כי את הצגת בתחילת הדברים בדיוק את הבעיה.

קארין אלהרר: בסדר, אז אני רק חושבת שראוי, אחרי שאמרתי דברים שיכולים להיות קשים כלפי משרד הרווחה, ראוי שגם ניתן להם להשמיע.

איריס פלורנטין: אני רוצה לתאר את הדברים שנעשים עכשיו ואני רוצה לחזור אחורה לתפקידים של העמותות.

איריס פלורנטין: מה לעשות, העמותות הן אלה שהילדים אצלן והם היו אמורים להעביר את המקל ואנחנו צריכים לפקח על זה ואנחנו עושים את זה.

איריס פלורנטין: נכון לכבר כמה זמן אני נותנת לרחל, שהיא המפקחת הארצית שאחראית, כל יום היא צריכה לדווח לי מה קורה ומבחינת המשרד הייתה כבר פגישה עם המשפחות.

איריס פלורנטין: אנחנו רצינו לעשות פגישה נוספת עם המשפחות - - -

יהודה גליק: פרטנית, קבוצתית, עם כל המשפחות יחד?

איריס פלורנטין: סליחה, אני לא מצליחה לסיים.

איריס פלורנטין: אני אענה על הכל.

קארין אלהרר: איריס, אבל בואי תתחילי מסודר עם תאריכים, כדי שנדע מה קורה.

קארין אלהרר: אגב, כמה ילדים באומנה טיפולית יש?

קריאה: 180.

קארין אלהרר: ארצית.

נועם פליק: אה.

איריס פלורנטין: ארצית?

איריס פלורנטין: הרבה יותר.

איריס פלורנטין: 500, משהו כזה.

איריס פלורנטין: אפילו יותר.

קארין אלהרר: 500, ו-180 היו אצל אור שלום?

איריס פלורנטין: ואני רוצה להוסיף שבדרום גם הייתה תחלופה ואנחנו לא שומעים את אותו רעש.

קארין אלהרר: בסדר, אני רק שואלת.

קארין אלהרר: 180 ילדים באומנה טיפולית היו אצל אור שלום וזו הקבוצה שאנחנו מדברים עליה?

איריס פלורנטין: זו הקבוצה שאנחנו מדברים עליה.

קארין אלהרר: מי מטפל דרך אגב, מי עושה אומנה טיפולית, שהוא לא אור שלום, עד היום?

איריס פלורנטין: יש את שחר במחוז צפון ומחוז מרכז.

איריס פלורנטין: עד למכרז הזה שחר היו בדרום וכרגע שחר מעבירים את זה לסאמט.

קארין אלהרר: אז בעצם סאמט יהיה - - -

נועם פליק: בירושלים ובדרום.

קריאה: הם מונופול על האומנה, כי הם גם עושים אומנה רגילה.

קארין אלהרר: אוקיי, בסדר.

יפעת שאשא ביטון: וכששחר היו בצפון ובמרכז ובדרום זה לא היה נחשב מונופול?

נועם פליק: אני חושב שזו לא הנקודה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאנחנו בורחים מהמהות והציגה את זה יפה חברת הכנסת קארין אלהרר.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור שלנו עכשיו זו לא עמותה כזו או אחרת.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור עכשיו זה הילדים וההורים.

רחל עזריה: נו, ברור, הסיפור הוא הילדים, ההורים והזמן שנותר למעבר, אז בואו נשמע על זה.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל זה כל הזמן בורח לשם.

יפעת שאשא ביטון: קדימה, אז אם נאפשר לאיריס לסיים את הדברים, אז אני חושבת שנוכל גם לקבל תשובה מלאה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה איריס.

איריס פלורנטין: אני מסכימה שהזמן התקצר מכמעט שלושה חודשים, כי העמותה לא הביאה את הנתונים.

איריס פלורנטין: אור שלום הייתה צריכה להכין את המשפחות והילדים וסאמט היו צריכים לקלוט.

איריס פלורנטין: לתוך התהליך הזה הכנסנו מפגש עם המשפחות, פעם אחת.

איריס פלורנטין: פעם שנייה היה יום עם המשפחות ונכנסנו שוב.

איריס פלורנטין: המחוז שעוסק בעניין במחוז ירושלים הרים טלפון השבוע לכל משפחה כדי לדבר איתה ולפתוח את החומרים, כדי שהתהליך יהיה מיד ליד.

איריס פלורנטין: בנוסף לזה כל הדברים התקציביים שלכאורה הם פחות חשובים, אבל הסדרנו אותם גם בתוך התהליך.

איריס פלורנטין: נכון התהליך יהיה יותר קצר ובנוסף לזה ביקשנו ממכון סאמט לראיין את העובדים ולקלוט כמה שיותר עובדים.

איריס פלורנטין: זה התחיל להיעשות.

איריס פלורנטין: במקביל סאמט מסרו לנו, מתעקשים גם בבית משפט וטוענים שהם יכולים לעמוד בתהליך.

איריס פלורנטין: אנחנו מפקחים על זה.

איריס פלורנטין: הם קלטו עובדים והם אומרים שב-15 בחודש הם מוכנים להתחיל את העבודה ולקלוט את המשפחות ואנחנו איתם ואנחנו מפקחים יום ביומו.

יהודה גליק: יש לי שאלה קטנה, ברשותך.

יהודה גליק: רוב הילדים בישראל עובדים על ציר של ספטמבר-יולי.

יהודה גליק: לא יותר נכון היה שהמעבר יהיה בקיץ, בתחילת שנת לימודים ולא פתאום באמצע שנת לימודים, כשמתחילים והילדים עכשיו פתאום - - -

איריס פלורנטין: הילדים לא עוברים לשום מקום.

יהודה גליק: לא משנה, אבל זה כן עובר.

יפעת שאשא ביטון: זה לא.

יפעת שאשא ביטון: הם נשארים בבית.

יפעת שאשא ביטון: זה לא קשור לשנת לימודים.

יהודה גליק: זה כן קשור.

יפעת שאשא ביטון: זה לא קשור למערכת הלימודים.

יהודה גליק: תאמיני לי, אני ברוך השם מלווה את נושא האומנה באופן אישי עם למעלה מעשרה ילדים כבר כמה וכמה שנים.

יהודה גליק: אני אומר, הילד נמצא כרגע, חוץ מכל עולם מערכת הלימודים שלו יש לו מטפלים.

יהודה גליק: אם מתחיל טיפול חדש, בדרך כלל זה נעשה בתחילת שנת לימודים.

יהודה גליק: כל השינוי הזה, כל המעבר הזה תוך כדי שנת לימודים לילד, זאת שעוזרת לו בכל פעילות הריכוז.

יהודה גליק: סתם אני שואל אם זה לא היה נכון לעשות את זה בנקודת מעבר שכן, גם ילדים רגילים שדברים מתחלפים.

רחל עזריה: ואגב, אתם יכולים לומר שזה היה נכון וזה לא קרה במקרה הזה ועדיין אתם רוצים להמשיך עם זה.

רחל עזריה: זאת אומרת אני חושבת שחבר הכנסת גליק אומר משהו שאפשר באמת לחשוב עליו, בלי קשר למכרז הספציפי הזה.

נועם פליק: למכרזים עתידיים.

רחל עזריה: בסדר, זה לגיטימי.

יפעת שאשא ביטון: איריס יש לי שאלה.

יפעת שאשא ביטון: המכרז הוא כל חמש שנים?

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת ההורים והעמותות יודעים שיש פוטנציאל החלפה כל 5 שנים, או שזה - - -

קריאה: זה יכול להיות גם קצר יותר, שלוש פלוס אחת, פלוס אחת.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, אני לא סתם שואלת.

יפעת שאשא ביטון: כי אם זה תהליך שנעשה פעם ראשונה - - -

קריאה: לא, לא, לא.

יפעת שאשא ביטון: רגע.

יפעת שאשא ביטון: אם זה תהליך שנעשה פעם ראשונה, אני יכלה להבין את תחושת הקרייסס, לא את הקרייסס.

יפעת שאשא ביטון: אני בכוונה אומרת, כי אני יכולה להבין הורים שפתאום רגע משנים להם את מה שהם רגילים לו.

יפעת שאשא ביטון: לגיטימי לחלוטין.

יפעת שאשא ביטון: אגב, זה תפקידם גם לדאוג ולהרגיש כפי שהם מרגישים.

יפעת שאשא ביטון: אם זה משהו שזה פעם ראשונה, אני יכולה להבין את תחושת הקרייסס.

יפעת שאשא ביטון: אם זה משהו שנעשה כל חמש שנים, זאת אומרת כל חמש שנים יודעים שיש אפשרות שהעמותה, הבעלים - אני אחר כך גם בסוף אומר התייחסות שלי ואעשה אנלוגיה למערכת אחרת - הבעלים בעצם מתחלפים, אז זה לא משהו שהוא הפתיע.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אין לו פוטנציאל הפתעה כאן.

יפעת שאשא ביטון: אני שואלת באמת, כל כמה זמן זה נעשה.

יהודה גליק: בדרך כלל ההורים לא מעורבים בכל התהליכים האלה.

יהודה גליק: בדרך כלל זה דברים שקורים - - -

יפעת שאשא ביטון: גם עכשיו הם לא היו אמורים להיות מעורבים.

נועם פליק: המכרז הקודם יצא בשנת 2012 ומועד הסיום שלו היה עכשיו, באמצע דצמבר.

יפעת שאשא ביטון: עוד פעם.

הנועם פליק: מכרז הקודם יצא בשנת 2012, כשאור שלום זכו בו.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, ולפני כן גם הייתה תקופה - - -

קריאה: זו הייתה פעם ראשונה שנכנסו למכרז.

קריאה: לא היינו.

קריאה: 25 שנה מאז שניגשנו, זה המכרז השני שאנחנו ניגשים אליו.

יפעת שאשא ביטון: אבל זו פעם שנייה.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת ידעתם בשנת 2012 שיש אפשרות שאתם לא תמשיכו - - -

רחל עזריה: אבל מה זה משנה?

יפעת שאשא ביטון: אני הסברתי למה זה משנה.

יפעת שאשא ביטון: כי אם אנחנו היינו מדברים על מציאות שבה זו הפעם הראשונה שנעשה מכרז ואין פה היערכות רגשית, אז אני יכולה להבין את ההפתעה ואת התחושה.

רחל עזריה: אבל הילדים לא יודעים את הדברים האלה.

רחל עזריה: זה לא רלבנטי להם.

יפעת שאשא ביטון: הילדים גם לא צריכים לדעת.

רחל עזריה: נכון, אני מסכימה.

יפעת שאשא ביטון: רחל, הילדים לא צריכים לדעת, כי אם יש להם את אותם מטפלים שעוברים, זה כמו שבית ספר מקבל - - -

קריאה: אבל הם לא עוברים.

ע' י': גברתי יושבת הראש, אני חייב, אני מבקש בבקשה את זכות הדיבור כי אני חושב שאנחנו צריכים להעמיד דברים על דיוקם ואנחנו נעשה את זה כמיטב יכולתנו.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: רגע, אתה הורה?

ע' י': אני הורה.

יפעת שאשא ביטון: לא, אני מבקשת לשמוע קודם כל את העמותה.

ע' י': אמרת שהעמותה זה לא מה שחשוב, אמרת שהילדים זה מה שחשוב.

ע' י': למה שלא תאפשרי לנו לדבר?

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשמוע את ההתנהלות שלהם ואנחנו ניתן גם להורים.

ע' י': חשוב שתשמעי את הילדים.

ע' י': שאלו פה שאלות והתשובות קיימות.

קארין אלהרר: אתה תדבר.

ע' י': אני מודה לך.

שולי מועלם-רפאלי: רגע, את מדברת בשם אור שלום?

שולי מועלם-רפאלי: לא, אז אני מציעה שהמנכ"לית תדבר בשם אור שלום.

קארין אלהרר: כן, אולי טלי תדבר.

קריאה: אבל כשאנחנו פנינו אליכם, אני רוצה לדייק - - -

יפעת שאשא ביטון: מי זה אנחנו?

קריאה: אנחנו העובדים.

רחל עזריה: העובדים הסוציאליים.

קריאה: לא באנו לייצג את אור שלום, באנו לייצג את הילדים והמשפחות.

קריאה: גם כשהרימו אלייך את הטלפון זה היה כדי להשמיע את הקול הזה.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז, אתם תשמיעו אותו גם עכשיו, אין שום בעיה.

קריאה: אבל אם עובד אמר לך דבר כזה או אחר, זה לא - - -

יפעת שאשא ביטון: אתם תוכלו להשמיע את קולכם ממש מיד.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמע את טלי ואנחנו נשמע אחר כך את ההורה שאני מרגישה שהוא גם להוט ובצדק, ואחר כך אתכם.

יפעת שאשא ביטון: כולם יישמעו.

רחל עזריה: זה בדמנו הדברים האלה.

רחל עזריה: כשזה הילדים שלך, ברור שלא - - -

יפעת שאשא ביטון: בבקשה טלי.

טלי חלף: אור שלום הקימה את האומנה בשנת 1993.

טלי חלף: אנחנו הוכרזנו בעצם בפעם הראשונה הרבה אחרי ההפרטה ואחרי ההקמה של האומנה הטיפולית גם במחוזות האחרים.

טלי חלף: הנה, ידידי מנכ"ל שחר הגיע.

טלי חלף: זו העמותה השנייה שפועלת בתחום האומנה הטיפולית ובעצם זה המכרז השני שאנחנו ניגשים אליו באומנה טיפולית.

טלי חלף: לא זכינו מסיבות טכניות כאלה ואחרות ועל זה אנחנו לוקחים את האחריות, למרות שאנחנו חושבים שהמכרז הזה, כנראה שהיינו צריכים לעתור עליו מרגע שהוא יצא ואולי פה הייתה הטעות, כי היו שם דברים שבאמת היה נכון לעתור עליהם.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל העתירה נדחתה.

יפעת שאשא ביטון: בית המשפט קבע שזה היה תקין.

טלי חלף: רגע, אני מדברת עכשיו על התהליך.

יפעת שאשא ביטון: בסדר, אבל העתירה לא רלבנטית כי בית משפט החליט מה שהחליט.

טלי חלף: אני רוצה להגיד שני דברים חשובים.

טלי חלף: אני ניהלתי בחודשיים האחרונים שני תהליכים במקביל.

טלי חלף: תהליך אחד של סגירה, פרידה ממשפחות, פרידה מילדים, פרידה ממטפלים, מטפלים חיצוניים, מחונכים, מגופים שנתנו שיעורי עזר, ממערך שלם ויחד עם זה סיכומי תיקים, צילומי חומרים.

טלי חלף: העובדים עבדו 24 שעות ביממה כולל שישי שבת כדי לעמוד בלוח הזמנים.

טלי חלף: שני דברים נשמטו פה מהמידע שנאמר.

טלי חלף: אחד שאנחנו יזמנו פגישה עם ההורים האומנים כדי לשתף אותם מיד אחרי - - -

קארין אלהרר: מתי?

טלי חלף: שבוע אחרי שקיבלנו את ההודעה ב-5 בנובמבר זימנו את ההורים לפגישה, ביקשנו מנציגי משרד הרווחה שישתתפו יחד איתנו.

קארין אלהרר: מי היה?

טלי חלף: לא היו.

טלי חלף: הם בחרו לא להגיע, כי במקביל אנחנו גם הגשנו ערעור.

טלי חלף: הגשנו ערעור - - -

קארין אלהרר: זה מעניין.

קארין אלהרר: רגע, למה משרד הרווחה לא היה?

איריס פלורנטין: כי הוגש לבית המשפט - - -

טלי חלף: לא, לא, עוד לא הגשנו לבית המשפט.

טלי חלף: לא הגשנו עוד לבית המשפט, אנחנו ערערנו לוועדת המכרזים.

טלי חלף: אנחנו הגשנו ערעור לוועדת המכרזים ובמקביל, כמו שאני אומר לך, אנחנו ניהלנו שני תהליכים מקבילים.

קארין אלהרר: כי הם הרגולטור.

קריאה: נכון.

טלי חלף: אנחנו ניהלנו שני תהליכים במקביל וממש אפילו חילקנו בינינו את העבודה.

טלי חלף: אני עשיתי דבר אחד, מנהלת התכנית עשתה דבר אחר, כדי שאנחנו נחזיק את הדברים נכון.

טלי חלף: המשרד הוזמן לפגישה הזאת עם ההורים בדיוק כדי שלא נעמוד היום במצב שאני נאשמת בזה ש - - -

קארין אלהרר: מה היה התירוץ?

קארין אלהרר: למה הם לא באו?

טלי חלף: בזה שאני משתמשת בהורים ובילדים.

קארין אלהרר: טלי, מה הם הסבירו, למה הם לא באו?

טלי חלף: שבגלל שאני הגשתי ערעור לוועדת המכרזים, הם מצאו לנכון שזה לא - - -

קארין אלהרר: אה, חשבתי שערעור לא עוצר.

נועם פליק: זה לא עוצר תהליך.

רחל עזריה: נו, באמת, אז איך אפשר?

קארין אלהרר: אז לא באתם?

רחל עזריה: זה לא רציני.

רחל עזריה: זה לא רציני.

טלי חלף: למחרת בבוקר - - -

רחל עזריה: אתם לא הולכים לפגוש אותם?

רחל עזריה: כשבסוף אנחנו צריכים להסתכל להורים בעיניים, מה אנחנו יכולים לומר להם?

רחל עזריה: אתם אומרים שהתהליך אמור להיות במקביל ואתם לא מתנהגים כמו שהתהליך במקביל.

יהודה גליק: לא רק זה.

יהודה גליק: אתם באתם אליהם בטענות ש- - -

רחל עזריה: כל הזמן מתאבדת בשבילכם בוועדת כספים, שלא יעצרו לכם תקציבים, ועכשיו?

רחל עזריה: איזה מין דבר זה?

רחל עזריה: באמת.

קריאה: אנחנו התחננו שתיצרו אתנו קשר.

טלי חלף: קארין, יותר מזה.

טלי חלף: אני הוצאתי מכתב - - -

רחל עזריה: נו באמת.

רחל עזריה: זה חלק מבגרות.

רחל עזריה: זה חלק מאחריות.

רחל עזריה: איזה מין דבר כזה?

קארין אלהרר: רגע, רגע.

טלי חלף: קארין, אני רוצה להשלים את דברי.

יהודה גליק: לפני רגע שמענו את משרד הרווחה מאשים את אור שלום שהם לא נערכו והנה מסתבר שזה - - -

רחל עזריה: אני אמרתי שבעיני שלושה חודשים זה אפילו לא מספיק.

רחל עזריה: אנחנו מגלים שציפו לעשות את זה בשלושה שבועות.

קארין אלהרר: רגע, רחל.

טלי חלף: למחרת בבוקר הם קיבלו ממני מייל בדיוק מה היה בפגישה עם ההורים ועל זה שההורים ביקשו מיתנו לצאת מהחדר ונשארו לבד לדון כי הם לא קיבלו את הדבר הזה ואנחנו אמרנו להם שאנחנו לא יכולים לנהל מהלך כזה ויצאנו מהחדר והם נשארו לבד.

טלי חלף: המשרד קיבל על זה דיווח.

טלי חלף: אני הוצאתי מכתב בקשה לקבל עוד חודש אחד אורכה.

טלי חלף: מכיוון שארגון שחר צריך למסור ב-10 בפברואר, ביקשתי ליישר קו וששני הארגונים יעשו את ההעברה ב-10 בפברואר כדי שאנחנו נוכל להתארגן ולעשות את הדברים בצורה הראויה לתכנית שעובדת 25 שנה.

טלי חלף: נעניתי בשלילה.

קארין אלהרר: מה הנימוק?

טלי חלף: שהחשכ"ל, לא יודעת.

טלי חלף: סיבה תמוהה וטכנוקרטית.

קארין אלהרר: טוב.

טלי חלף: אני אומר שוב, במקביל אנחנו כל הזמן ממשיכים בתהליכים שצריך לעשות אותם.

טלי חלף: אני העברתי את הרשימות של המשפחות והילדים למשרד הרווחה.

טלי חלף: נכון, ואמרתי - - -

קארין אלהרר: מתי?

טלי חלף: שבועיים וחצי לפני הערעור בבית המשפט ואחרי התשובה של ועדת המכרזים.

טלי חלף: אבל אתם קיבלתם ממני את הרשימות ואני גם ישבתי איתך רחל ואמרתי לך – אני צריכה את המעורבות של המשרד פה.

טלי חלף: איפה אתם מנהלים את התהליך, איפה אתם יחד איתנו.

טלי חלף: איפה אתם לוקחים אחריות ואומרים אוקיי- - -

קארין אלהרר: רגע טלי, לא הבנתי.

קארין אלהרר: לפני שבועיים וחצי?

טלי חלף: כן, לפני העתירה בבית המשפט.

טלי חלף: המשרד קיבל ממני את הרשימות המדויקות של המשפחות והילדים, שדרך אגב צריכות להיות מצויות אצלו גם ככה.

קריאה: יש להם, נכון, נכון.

קריאה: ב-26 בדצמבר המכתב - - -

קריאה: - - - לא מאשרים את הילדים - - -

קארין אלהרר: בסדר, זה כסת"ח.

קריאה: זה לא כסת"ח.

קריאה: מה, הם צריכים את הרשימות שלנו כדי לעשות מיפוי - - -

יפעת שאשא ביטון: אתם מייצגים עכשיו את העמותה או אתכם ואת הילדים?

יפעת שאשא ביטון: כי אתם קצת עכשיו מדברים בשני קולות.

יפעת שאשא ביטון: אתם תדברו תיכף.

קארין אלהרר: למה?

קארין אלהרר: הם מדברים.

יפעת שאשא ביטון: כי היא לפני רגע אמרה שהיא רוצה לייצג את הילדים והיא תקבל תיכף את רשות הדיבור.

יפעת שאשא ביטון: אין פרוטוקול ככה.

טלי חלף: כל עובד שקיבל - - -

קארין אלהרר: שנייה.

קארין אלהרר: יש פה אמירה של המשרד.

טלי חלף: העובדים עברו תהליך של שימוע, קיבלו מכתבי פיטורין.

טלי חלף: כל עובד שעבר תהליך של שימוע קיבל את ברכת הדרך שלי באופן אישי לפנות לסאמט.

טלי חלף: אני כרשימה, כארגון שמגיש עתירה וממצה את זכויותיו החוקיות להגיש עתירה, לא יכול גם להגיש רשימת עובדים.

טלי חלף: יש בזה דוגמא שהיא פרדוקסאלית בדרישה הזאת ממני.

טלי חלף: אבל כל עובד קיבל את ברכת הדרך שלי והיה יכול לפנות.

יפעת שאשא ביטון: אבל למה אתם לא יכולים להעביר?

יפעת שאשא ביטון: אני שואלת ברצינות.

טלי חלף: אם אני מגישה עתירה לבית משפט אני יכולה להגיש רשימות של ילדים ומשפחות למשרד הרווחה, אבל רשימות של עובדים לארגון, יש בזה קצת משהו - - -

רחל עזריה: כשהיא מקווה שזה לא יקרה והיא בעצם מכינה את הקרקע.

קארין אלהרר: לא, זה מעבר ל - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל יש פה עניין של תהליך - - -

רחל עזריה: בסדר, אבל - - -

קריאה: אבל הם אמורים לדעת הכל.

רחל עזריה: נכון, למה המשרד - - -

יפעת שאשא ביטון: למה סאמט לא פונה לעובדים?

יפעת שאשא ביטון: למה הם צריכים להעביר את העובדים ולא סאמט פונה?

נועם פליק: אנחנו לא מייצגים את סאמט, אבל אני לא רואה - - -

יפעת שאשא ביטון: לא משנה.

רחל עזריה: לא, אבל אצלכם, המידע אמור להיות אצלכם.

נועם פליק: יצאו שני מכתבים של מכון סאמט לאור שלום לקבל את הרשימה גם של העובדים, ב-14 בדצמבר וב-25 בדצמבר.

נועם פליק: רק ב-26 בדצמבר התקבל מענה מאור שלום, גם ללא רשימת העובדים.

נועם פליק: שוב, כנראה בגלל העתירה.

נועם פליק: אני לא-.

נועם פליק: יצאו שני מכתבים ולא - - -

טלי חלף: אני רוצה לדייק את הדברים, כי זה לא נראה כמו - - -

רחל עזריה: אי אפשר פשוט לסגור על פברואר?

רחל עזריה: אני לא מבינה את זה.

יפעת שאשא ביטון: בסדר, זה ייצא בהמלצות.

יפעת שאשא ביטון: שנייה, בואי ניתן להם את האפשרות ל - - -

רחל עזריה: אבל למה?

רחל עזריה: שנייה רגע, למה אנחנו בכלל, באמת, למה על דבר כזה אנחנו בכלל צריכים להגיע לדיון בוועדה?

איריס פלורנטין: אני מסכימה איתך.

רחל עזריה: כשאני קיבלתי את המכתב - - -

איריס פלורנטין: העמותה הייתה צריכה להעביר את השמות ל - - -

רחל עזריה: לא, סליחה.

ע' י': הדברים הרבה יותר חמורים.

רחל עזריה: אתם אמורים להיות המבוגר האחראי, אבל אתם לא מתנהלים ככה.

רחל עזריה: כשאנחנו שומעים פה שההורים מוטרדים, אנחנו מבינים שעד שנגמר-.

רחל עזריה: לא, אבל אין מה לעשות.

רחל עזריה: אתם צריכים להניח שיהיו ערעורים.

רחל עזריה: אני חושבת שבעיני זה א'-ב'.

רחל עזריה: ברור שהעמותה תערער ולא רק שהיא מערערת, היא גם עושה במקביל את העבודה, אבל הרשימות של הילדים לא אצלכם, אתם לא עובדים כמו שצריך עם העמותה, עם סאמט - - -

נועם פליק: למה אנחנו לא - - -

רחל עזריה: אתם מבקשים מהם את המידע וזה לא עובד ככה.

קריאה: ממש לא.

קריאה: מה שצריך היה - - -

רחל עזריה: כי אין לכם את המידע.

רחל עזריה: אתם מבקשים מהם את המידע.

רחל עזריה: למה המידע לא אצלכם?

איריס פלורנטין: המציאות היא שאנחנו עושים פעולה שלא היינו צריכים לעשות ואני רוצה לשים את הדברים על דיוקם.

איריס פלורנטין: באמת, בואו נתייחס.

איריס פלורנטין: אנחנו נכנסנו כמבוגר אחראי לעשות תפקיד שלא היינו צריכים לעשות.

איריס פלורנטין: המאבק - - -

קריאה: לא הייתם צריכים לעשות?

קריאה: זה מקומם.

איריס פלורנטין: שנייה, שנייה, אנחנו גוף - - -

רחל עזריה: למה?

איריס פלורנטין: אבל תנו לי לסיים.

קארין אלהרר: אני לא מקבלת את הטענה - - -

רחל עזריה: גם אני לא מקבלת את הטענה הזאת.

רחל עזריה: בטח שאתם.

יפעת שאשא ביטון: שנייה, בואו נשמע, אי אפשר.

שולי מועלם-רפאלי: אתם המשרד - - -

רחל עזריה: אתם המשרד.

רחל עזריה: אתם הגזמתם לגמרי עם כל הקונספציה של ההפרטה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, סליחה, סליחה.

איריס פלורנטין: לא, אנחנו - - - טלפונים - - -

יפעת שאשא ביטון: איריס שנייה.

יפעת שאשא ביטון: תקשיבו - - -

קריאה: אי אפשר לשמוע אתכם ככה.

קריאה: אנחנו רוצים לשמוע את כל - - -

יפעת שאשא ביטון: אי אפשר לנהל ככה דיון.

יפעת שאשא ביטון: טלי גם לא סיימה את הדברים שלה ואני חושבת שאנחנו צריכים לכבד אותה ולאפשר לה להמשיך ולסיים את דבריה, כדי שאנחנו נוכל גם לשמוע את הנוכחים האחרים.

יפעת שאשא ביטון: אני כן ארצה הבהרה אחר כך, איריס, על המשפט הזה שנזרק כאן לחלל החדר – אנחנו מבוגר אחראי שלא היינו צריכים לעשות את התפקיד הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שתגידי בדיוק למה - - -

איריס פלורנטין: לא, שעשינו את התפקיד.

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל את אומרת שלא היינו צריכים לעשות.

רחל עזריה: אני לא מבינה את זה.

איריס פלורנטין: אני רוצה רגע להסביר.

איריס פלורנטין: אני רוצה להפריד בין המשרד לבין העמותות.

איריס פלורנטין: אני אומרת שאנחנו עשינו דבר, כשיש תהליך של מעבר, יש עמותה מצד אחד ויש עמותה זוכה.

איריס פלורנטין: התפקיד של העמותה, הם אנשי המקצוע.

איריס פלורנטין: גם אני עובדת סוציאלית, אבל אני לא רואה את הילדים עמותה למעשה.

איריס פלורנטין: מצופה מהעמותה שמטפלת בילדים לעשות את התהליך.

איריס פלורנטין: אני בהיותי עובדת סוציאלית אפגש עם הילדים כעמותה, אפגש עם המשפחות ואז הם צריכים להעביר את זה בצורה מסודרת לעמותה הבאה.

איריס פלורנטין: אנחנו בתוך התהליך הזה עשינו את כל התהליך, אבל לא בהיותנו עמותה.

איריס פלורנטין: צלצלנו למשפחות, נפגשנו עם המשפחות, עשינו את כל התהליך כמשרד שאין לו - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: טלי, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: אני אנסה גם שלא יפריעו לך תוך כדי.

שולי מועלם-רפאלי: גם כשהמאבק הוא בן עמותה לעמותה, יש משמעות לאחריות של המשרד.

רחל עזריה: לאחריות שלכם, ברור.

רחל עזריה: זה פשוט לא יאומן.

שולי מועלם-רפאלי: ברור שביחס לילדים הדבר הנכון הוא שזה יעבור מאיש מקצוע אחד לאיש מקצוע שני, בדיוק במטרה שטלי אמרה וזה שני מהלכים שונים.

רחל עזריה: נכון.

שולי מועלם-רפאלי: הציפייה ממשרד כל כך משמעותי במדינת ישראל, היא להתנהל מול העמותות בשני מהלכים שונים.

רחל עזריה: נכון.

שולי מועלם-רפאלי: זכותם של אור שלום לערער, זכות בסיסית במדינת ישראל.

יפעת שאשא ביטון: טוב, אנחנו לא נמצה את הדיון כי בשעה אחת עשרה אנחנו חייבים לסיים.

שולי מועלם-רפאלי: שנייה, והדרישה הלגיטימית היא דרישה להעביר בצורה מסודרת מעמותה לעמותה, כמו שנעשה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, ברשותכם, באמת בשביל המשפחות ובשביל העובדים הסוציאליים שהגיעו לכאן ובשעה אחת עשרה מחייבים אותנו לסיים כי מתחילה מליאה, אז בואו נאפשר רגע.

טלי חלף: אני רק אסגור, כי אני באמת לא אני יזמתי את הדיון הזה ומי שיזם אותו מגיע לו את זכות הדיבור.

טלי חלף: אני נמצאת פה בשביל המכרזים הבאים ואני חושבת שיש פה הרבה למידה לעשות.

רחל עזריה: נכון.

טלי חלף: באיזה מדדים ומה הקריטריונים ואיך נעשים המעברים.

רחל עזריה: באיזה תאריכים.

טלי חלף: יש פה הרבה למידה שצריך לעשות.

טלי חלף: אני לצערי הרב, בלב שבור נאלצת להעביר את הדבר המופלא הזה למקום אחר, בתקווה שאכן העבודה תימשך.

טלי חלף: דרך אגב, אחד הדברים שצריכים להיות כתובים ומחויבים במכרז, שאכן הצוות מחויב לעבור.

טלי חלף: הצוות לא מחויב.

טלי חלף: הגוף הקולט צריך לקחת אותו.

טלי חלף: זה לא כתוב במכרז.

קריאה: זה חלק מתחייב.

יפעת שאשא ביטון: טוב.

יפעת שאשא ביטון: נתייחס לזה אחר כך.

קריאה: ויש הרבה מה לעשות עם הילדים עכשיו, לא רק במכרזים הבאים.

קריאה: יש הרבה מה לעשות.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, נציג ההורים.

יהודה גליק: נדמה לי שבכל מקרה אף אחד לא שוכח להודות לכם על 25 שנה שכן עשיתם את עבודתכם נאמנה.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

רחל עזריה: זה נכון, נכון.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, רק בלי שמות, בגלל שאתה הורה.

ע' י': בלי שמות, בסדר גמור.

ע' י': תודה רבה לכם.

יהודה גליק: אתה הורה אומן או הורה ביולוגי?

ע' י': אני אב אומן.

ע' י': אני כן אגיד את שמי, קוראים לי ע' ואני אמנע משמות שיכולים להסגיר.

ע' י': אז גברתי, חברי הכנסת, אנחנו מספר הורי אומנה שהתארגנו כדי להתמודד עם הסיטואציה שנקלענו אליה ואנחנו נסביר לכם וגם העובדים הסוציאליים של אור שלום, של סאמט – אם הם פה, ושל משרד הרווחה.

ע' י': ברשותכם, בטרם אני אתייחס לנושא שלשמו התכנסנו, אנחנו מבקשים בשם כל משפחות האומנה וילדי האומנה, להשתתף בצערו הכבד של חבר הכנסת יהודה גליק על מות רעייתך היקרה, יהי זכרה ברוך.

יהודה גליק: שהייתה אמא אומנת.

יפעת שאשא ביטון: וגם חבר הכנסת מוטי יוגב שביקש בעצם את הדיון הזה, וגם הוא נמצא עכשיו בשבעה.

ע' י': שמי ע', אשתי ואני תושבי ירושלים.

ע' י': אנחנו הורים לילדי אומנה טיפולית במשך 24 שנים.

ע' י': אנחנו הכי ותיקים באור שלום.

ע' י': כל השנים האלה היינו באור שלום.

ע' י': כיום אנחנו מגדלים בביתנו ארבעה ילדי אומנה וילד נוסף שהיה אצלו באומנה עד גיל 18 ואחרי הצבא חזר והוא איתנו בבית.

ע' י': בסך הכל יש לנו 14 ילדים, מתוכם 7 ילדי אומנה, שני ילדי מאומצים וחמישה ילדים ביולוגיים.

ע' י': אני מדבר אליכם היום כנציגם של הורי האומנה הטיפולית של עמותת אור שלום, שמונים 108 משפחות, אבל הרבה יותר חשוב ואני אנסה בצניעות ובזהירות להיות דוברים של 180 הילדים שגדלים באומנה הטיפולית.

ע' י': אנסה להסביר מדוע המהלך הזה של הפסקת הליווי של אור שלום, שנכפה עלינו, הינו טראומתי עבורם ועבורנו ומסוכן לדעתנו את התפתחותם, אושרם ובריאותם הנפשית.

ע' י': אני אציג מה הן ההצעות המעשיות שלנו, כיצד לדעתנו יש לטפל בנושא מכאן והלאה.

ע' י': לפני שנדבר במונים של מבוגרים, אני מבקש שתקשיבו לקולם של הילדים.

ע' י': העובדת הסוציאלית שלנו, שמלווה אותנו מאור שלום, כינסה את הילדים בביתנו לפני כשבוע-שבועיים וסיפרה להם על הפסקת הקשר עם אור שלום.

ע' י': לאחר שהתחילו להפנים את העובדה הזאת, הסברנו לילדים שהכנסת חוקקה את חוק האומנה.

ע' י': בחוק כתוב שיש לילדי האומנה זכויות ובין היתר יש להם את הזכות להשמיע את קולם בכל מה שנוגע לחייהם.

ע' י': ביקשנו שיכתבו מה הם מרגישים, מה הם היו רוצים שיקרה.

ע' י': אני אקריא לכם בקצרה מה הילדים כתבו, כי הילדים יודעים לנסח את הדברים בקצרה, שלא כמונו לפעמים.

ע' י': הילד שלנו, שלומד בכיתה ז' כתב:

ע' י': למשרד הרווחה שלום.

ע' י': אני הייתי רוצה להמשיך עם הפסיכולוגית שלי את הפגישות ושהעובדת הסוציאלית תמשיך להיפגש איתנו.

ע' י': הנער שנמצא בכיתה י"א כתב בין היתר – אני מבקש להישאר עם הפסיכולוגית שלי.

ע' י': אני מבקש שהעובדת הסוציאלית המשפחתית שלי תישאר איתי במסגרת תפקידה.

ע' י': אני מבקש לקבל תמיכה לצבא מידי העובדת הסוציאלית הקיימת או מי שיבוא אחריה.

ע' י': מי שיבוא אחרי אין לו שם עדיין, כי אנחנו לא יודעים.

ע' י': הילדה שלומדת בכיתה ט', חינוך מיוחד, כתבה – למשרד הרווחה שלום.

ע' י': אני רוצה שאור שלום יישאר כי זה מקום ואני שם כבר הרבה שנים.

ע' י': עד שהתרגלתי לאנשים שיש שם, שיש להם לב רחב.

ע' י': קשה לי שהתרגלתי לשמות של האנשים שאני מכירה, זה כבר קשה.

ע' י': יהיה לי קשה להתרגל לאנשים אחרים שם.

ע' י': אור שלום שם זה המקום הכי טוב שהכרתי בחיים שלי.

ע' י': יש שם אנשים עם לב גדול, אוזן קשבת.

ע' י': כל ילד שנמצא באומנה טיפולית חווה סבל בל יתואר בטרם הגיע למשפחת האומנה.

ע' י': סבל פיזי, סבל נפשי, סבל של דחייה והתמודדות עם קשיים בלתי אפשריים.

ע' י': כל ילד כזה הוא בשר מבשרה של מדינת ישראל ושל החברה הישראלית.

ע' י': לכל אחד מהם מגיע סיכוי לגדול ולהתפתח ולהיות אדם בוגר ומאושר.

ע' י': קשה לתאר למי שאינו מכיר מקרוב באופן אישי מה המשמעות של טיפול בילד או בילדה שעברו טראומות כל כך קשות.

ע' י': נסו לדמיין את הבכי, את החרדות, את הנפילות, את סיוטי הלילה.

ע' י': את ההתמודדות של ילד או ילדה שמפחדים, לא מסוגלים להגיד את המילים אמא או אבא בגלל מה שעבר עליהם.

ע' י': אלימות, נטישה, כישלון אחר כישלון, ללא מסגרת משפחתית תומכת.

ע' י': נסו לדמיין את הדחייה שמרגישים הילדים הקטנים האלה, מול המערכת שניצבת מולם.

ע' י': ואז לאחר שהוציאו אותם ממשפחותיהם הביולוגיות, לעתים כתינוקות, לעתים כשהם גדולים יותר, דרך מעבר בבתי חירום ובבתי ילדים, שם מטפלים בהם במסירות ומנסים לייצב אותם, מגיעים המאושרים שבהם למשפחת האומנה כדי לקבל הזדמנות נוספת לחיים חדשים.

ע' י': נסו לדמיין כמה אהבה, אכפתיות, חמלה ומסירות נדרשת ממשפחת אומנה שמתמודדת מול הקשיים האלה.

ע' י': מאמצת את הילדים ומנסה להחזיר להם את האמון בעולם הבוגרים.

ע' י': נסו לדמיין כמה כוחות נפש נדרשים על מנת לגונן ולסוכך על ילדינו.

ע' י': להעניק להם יציבות, לתת להם מיטה וחדר, אוכל ובית, אך בעיקר אהבה, שייכות ויציבות.

ע' י': לאט, לאט, צעד אחר צעד, להעמידם על רגליהם הקטנות, כדי שיוכלו לפסוע בסוף היום בביטחון, לתפקד כילדים שווי ערך בבית הספר, בתנועת הנוער, בצבא.

ע' י': להקים משפחה משלהם.

ע' י': במערכה הזאת אנחנו לא לבד.

ע' י': נדרשת מערכת מקצועית ומנהלית תומכת ומסייעת, שעוקבת - - -

יפעת שאשא ביטון: ע' - - -

ע' י': אני מבין שאני מאריך, אבל אני אקצר.

יפעת שאשא ביטון: לא, אני אומר לך.

יפעת שאשא ביטון: כולנו מכירים בחשיבות, אני בטוחה, אני מכירה את החברות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו פשוט לא נספיק לשמוע את העובדים הסוציאליים.

יפעת שאשא ביטון: זה החשש שלי, בסדר?

ע' י': אני הבנתי, אני אקצר.

ע' י': אני מקבל את דעתך ואני מקווה שהדברים הובהרו.

ע' י': מה שרציתי להגיד שכל ההתנהלות ברמה של ילד – ופה אני רוצה להתייחס לתהליכים שדיברנו.

ע' י': כל התהליכים ברמה של הילד נעשית תוך כדי תכנון.

ע' י': התכנון של ילד במשפחת אומנה לפעמים הוא כמה שנים.

ע' י': יש לנו ילדה שאנחנו מתכננים שלוש שנים קדימה איפה לשים אותה.

ע' י': לפעמים זה לחודש הקרוב.

ע' י': כל שינוי הוא תמיד טראומה.

ע' י': שינוי במינון של התרופה, שינוי פסיכולוגית, אז גם אם זה נעשה תוך כדי תהליך, אז זה עדיין טראומה וברגע שזה נעשה בצורה גורפת, זה הטראומה הגדולה.

ע' י': מה שמנסים לעשות זה תמיד לתכנן ולהיזהר, כי יש קשר בין המשפחות הביולוגיות.

ע' י': יש הרבה מכשולים שברגע שאתה סוטה קצת הילד נופל ואז הרבה יותר קשה להרים אותו מאשר לייצב אותו.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשאול אותך שאלה בכנות.

ע' י': אני - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, להתחבר לדברים שלך, כי אתה מתאר את זה כאילו אנחנו עכשיו מנקים את השטח ובונים משהו חדש.

יפעת שאשא ביטון: אני התרשמתי, ותיכף אנחנו נשמע את העובדים הסוציאליים, כי הם ישר קפצו ואמרו שזה לא - - -

יהודה גליק: צריך לשמוע את סאמט שיגידו כמה עובדים הם צריכים.

יהודה גליק: זה מה שצריך לעשות.

יפעת שאשא ביטון: כן, רגע, שנייה.

יפעת שאשא ביטון: אתה מדבר על זה כאילו מנקים ומתחילים מחדש וההתרשמות שלנו היא שאם יש העברת שרביט, הילדים לא בקשר עם העמותה כעמותה, הם בקשר עם האנשים שלה.

ע' י': אתה טועה גברתי.

יפעת שאשא ביטון: רגע, סליחה.

יפעת שאשא ביטון: אם האנשים האלה – אותה פסיכולוגית שהילד מדבר עליה ואותה מטפלת שהילד מדבר עליה, שחשוב הקשר והרצף איתן, עוברות בעצם יחד עם העמותה החדשה, אז איפה הילדים צריכים להרגיש את זה?

ע' י': אז אני אסביר לך.

ע' י': את שאלת שאלה טובה.

יהודה גליק: אבל לא אתה אמור לתת את התשובה.

יהודה גליק: זה משהו שסאמט צריכה לתת עליו תשובה.

יפעת שאשא ביטון: רגע, סאמט לא פה.

ע' י': שנייה, מאחר שאני מרגיש שאני מייצג פה לא רק את עצמי, אלא כמו שאמרתי אני-.

ע' י': חברים, סליחה רגע - - -

קריאה: שנתיים - - -

ע' י': אני ממש מבקש.

ע' י': אנחנו בנינו ואני כתבתי את הדברים כדי שהם יהיו מדויקים.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל אז הם לא יוכלו לדבר.

ע' י': רגע, רגע, גברתי, סליחה רגע.

יפעת שאשא ביטון: הם לא יוכלו לדבר.

ע' י': סליחה, אמרתי, אני אקצר.

ע' י': אני אענה גם על שאלתך.

ע' י': אז התשובה היא שלדעתי, למרות שנאמר פה וסליחה גברתי יושבת הראש, אמרת שאת מבינה את משפחת האומנה ואת מה שקורה שם - - -

יפעת שאשא ביטון: חד משמעית.

ע' י': אז אני חושב שאת, לצערי ואני חייב להגיד לך, את לא ממש מבינה ואני לא אומר את זה - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, קיבלתי.

יפעת שאשא ביטון: בוא נמשיך לעניין.

יפעת שאשא ביטון: הכל בסדר, רק תיגש לעניין.

ע' י': העניין הוא – ואני מדבר עכשיו על התהליך – אנחנו נכנסנו לתהליך הזה ללא כל התראה מוקדמת.

ע' י': אף אחד לא פנה אלינו לפני המכרז.

ע' י': לא ידענו בכלל שיש מכרז.

ע' י': אנחנו קיבלנו את התוצאות אחרי שזה כבר נגמר, היו כבר ערעורים.

ע' י': כלומר לא הכינו אותנו לתהליך הזה.

ע' י': כל לוחות הזמנים הזה, של המעבר ואני אדבר על זה, הם לוחות זמנים לא ריאליים, לא נכונים, שגויים.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אני שוב חוזרת לשאלה.

יפעת שאשא ביטון: אם הילד נשאר עם המערך שלו - - -

רחל עזריה: אבל הוא לא נשאר.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז בואו נשמע את מה שטוען שהוא כן.

ע' י': לא, לא, לא, אני נורא מצטער גברתי, אנחנו מבקשים - - -

יהודה גליק: ע', ע'.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, ע'.

יפעת שאשא ביטון: עם כל הכבוד.

יהודה גליק: ע', כמו שכשעמותת אור שלום החליפה מזכירה היא לא צריכה להתעניין בכם, השאלה איפה זה פוגע בילדים, זאת השאלה שאתה לא אמור לתת עליה את התשובה.

ע' י': אז אני מנסה להסביר.

יהודה גליק: מי שנותן את התשובה זה העובדות הסוציאליות ועמותת סאמט.

קארין אלהרר: סליחה, ע', רגע, אני באמת מכבדת את הדברים שאתה אומר.

קארין אלהרר: הם נשמעים באמת באוזניים קשובות ממש.

קארין אלהרר: הדברים שאתה אומר מחברים אותנו לעניין שהוא מאד מהותי.

קארין אלהרר: השאלה המרכזית היא, האם העובדים שעבדו באור שלום עוברים לסאמט.

קארין אלהרר: אם לא, בהכרח תהיה פגיעה בילדים במובן הזה שמתנתק הקשר בין הילדים לבין העובדים.

קארין אלהרר: אם הם עוברים - - -

יהודה גליק: אז בואו נשמע את העובדים הסוציאליים.

יפעת שאשא ביטון: השאלה למה הם נפרדים, כי הם קיבלו הנחיה או כי באמת הם לא עובדים.

יפעת שאשא ביטון: מי יכול לתת לי תשובה, בבקשה.

ע' י': אני רק רוצה להגיד לך, סליחה גברתי - - -

קארין אלהרר: רגע, רגע.

ע' י': לא, אבל אני מרגיש - - -

קארין אלהרר: ע', שנייה.

קארין אלהרר: כן, בבקשה, גברתי.

קארין אלהרר: שמך.

יפעת שאשא ביטון: כן, בבקשה.

נופר קין: אני עובדת סוציאלית ארבע שנים, מלווה את משפחות האומנה.

נופר קין: קוראים לי נופר קין.

נופר קין: אני חושבת שיש פה אי דיוקים חבל על הזמן.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

נופר קין: אור שלום בנה הכשרות ותפיסה טיפולית בבנייה מאד מדויקת לכל משפחה שמגיעה – למה הילד זקוק.

נופר קין: כמו פנימייה קטנה.

נופר קין: זה לא לקחת עובד כזה או אחר ולהעביר אותו.

נופר קין: זה לקחת את כל המערך – וזה לא דבר שהוא רשום במכרז.

נופר קין: המכרז לא רושם קחו את כל המערך שבניתם עבור הילד ותעבירו אותו לעמותה אחרת.

קארין אלהרר: בסדר, אבל העובד - - -

נופר קין: אבל אני לא עובדת - - -

קארין אלהרר: שנייה, אני רוצה שאלת הבהרה.

קארין אלהרר: את עובדת סוציאלית ויש לך מחויבות קודם כל לילד.

קארין אלהרר: אם וכאשר את עוברת מאור שלם לסאמט, את לא לוקחת איתך כל התפיסה ההוליסטית הזאת?

נופר קין: אבל אני לא עובדת בוואקום.

רחל עזריה: אבל יש את כל הניהול, זה לא עוזר, הם לא בוואקום.

נופר קין: כדי להצליח לתת את המענה עבור המשפחות והילדים, אני זקוקה בעצמי למענה.

רחל עזריה: זה לא עובד.

רחל עזריה: היא יודעת למי היא, בדיוק.

נופר קין: אני זקוקה להתייעצות עם הפסיכיאטר שלא עובר במכרז, כי במכרז נקבע פסיכיאטר אחר.

יהודה גליק: אבל זה כל שינוי שקיים.

רחל עזריה: סליחה, בעיני יש פה שני דברים.

רחל עזריה: אחד זה הזמן ושניים חפיפה.

רחל עזריה: צריך זמן ששניהם עובדים בחפיפה כמו שצריך.

נופר קין: אני רוצה להתייחס לעוד משהו.

נופר קין: יש - - -

קריאה: זה לא - - -

רחל עזריה: אני יודעת, זה מה שאני אומרת.

רחל עזריה: זה לא אפשרי.

יפעת שאשא ביטון: ורד גם רוצה להתייחס.

אם אומנה: אנחנו לא חפצים של אף אחד, לא אנחנו ולא הילדים האלה.

אם אומנה: חברים מה קורה פה?

אם אומנה: מה קורה פה?

אם אומנה: אם אני לא הייתי פונה אליך, גברת לוין, 10 פעמים, 30 פעם בהודעות, את אפילו לא היית נפגשת איתנו.

אם אומנה: אז לבוא ולהגיד נפגשנו עם ההורים?

אם אומנה: זה בזכותנו נפגשתם איתנו ורק עם הנציגים.

אם אומנה: אף אחד לא נפגש איתנו ואף אחד לא דיבר איתנו.

אם אומנה: אנחנו לא חפצים של אף אחד.

אם אומנה: הילדים האלה לא יעברו מיד ליד כאילו לא קורה פה כלום.

אם אומנה: המדינה צריכה להזדעזע.

אם אומנה: אני מטפלת בילד אוטיסט עם פיגור, מי יעזור לי?

אם אומנה: כשהוא נפלט, הוא נפלט מסאמט.

אם אומנה: הוא היה בסאמט שנה אצל משפחה אחרת ולא הצליחו להחזיק אותו.

אם אומנה: פתאום סאמט יוכלו להחזיק אותו?

אם אומנה: מה קורה פה?

אם אומנה: מה קורה פה?

אם אומנה: אתם תגרמו היום לכך ששום משפחה אחרת לא תרצה לעשות אומנה יותר.

אם אומנה: זה מה שיקרה במדינה שלנו.

אם אומנה: הילדים האלה יזרקו למוסדות.

אם אומנה: שמישהו פה יזעק את הצעקה הזאת.

אם אומנה: אני כבר לא יכולה.

אם אומנה: אני לא ישנה בלילות חודש ימים.

אם אומנה: חודש ימים אני בלי שינה.

אם אומנה: אני לא מוכנה לזה.

אם אומנה: אני לא מוכנה לזה בשום פנים ואופן.

אם אומנה: הילדים שלנו לא חפצים של אף אחד.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, ורד.

ורד וינדמן: טוב, אני חושבת שהזעקה הזאת, זה שהיא צריכה להגיע לכנסת זה אבסורד ממדרגה ראשונה.

ורד וינדמן: גם אנחנו, המועצה לשלום הילד היינו צריכים לפנות למשרד הרווחה, להגיד להם אין פה שיח בין עמותות.

ורד וינדמן: סליחה, את הילד זה מעניין אם הוא בעמותה שקוראים לה א' או קוראים לה ב'?

ורד וינדמן: זה לא צריך לעניין אותם בכלל.

רחל עזריה: נכון, נכון.

ורד וינדמן: יש ילדים ואני שאלתי את משרד הרווחה, אתם יודעים כמה ילדים נמצאים בטיפול ארוך, שצריכים רצף טיפולי?

ורד וינדמן: אתם הרי יודעים מי הילדים האלה.

ורד וינדמן: אחראי לילדים האלה יש אחד, זה משרד העבודה והרווחה.

רחל עזריה: נכון.

אם אומנה: שזה לא מעניין את הילדים האלה, ערימת הניירות שמזיזים מצד לצד - - -

ורד וינדמן: זה לא, אז אני אגיד - - -

אם אומנה: קראתם את הפתק, לא בא לנו, עכשיו אני בקפה, עכשיו אני בסיגריה, עכשיו אני בהפסקה.

אם אומנה: אנחנו חיים את זה בוקר, צהריים וערב.

אם אומנה: אנחנו קמים בלילות, אנחנו מחליפים טיטולים עד גיל 10, אנחנו עושים את כל העבודה - - -

יפעת שאשא ביטון: ע', תן לה חיבוק בשביל רגע להרגיע.

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה את ההתרגשות.

ורד וינדמן: תראו, יש פה שיטה הרי, שיטה של מכרזים וערעורים ומשפטיזציה.

ורד וינדמן: מה, את הילדים האלה זה צריך לעניין?

ורד וינדמן: יש ערעור, אין ערעור, נחכה, לא נחכה, נראה מה תהיה התוצאה.

ורד וינדמן: ההורים האלה שפנו, קיבלנו אין ספור פניות של מצוקה.

ורד וינדמן: הרי פונים אלינו ההורים, הילדים לא יכולים לפנות אלינו.

ורד וינדמן: של מי המצוקה?

רחל עזריה: את המילים האלה אני הייתי מצפה לשמוע ממשרד הרווחה.

ורד וינדמן: חד משמעית.

רחל עזריה: אלה המילים שהייתי אמורה לשמוע מכם.

רחל עזריה: אתם לא אומרים אנחנו לוקחים אחריות, אנחנו אחראים לילדים, אנחנו נדאג שכל הילדים – אתם לא אומרים את זה ופעם אחרי פעם - - -

ורד וינדמן: יותר מזה - - -

רחל עזריה: אתם אומרים למה הם ערערו, למה הם ערערו.

רחל עזריה: את מי זה מעניין?

רחל עזריה: הילדים בסוף הם באחריות שלכם.

יפעת שאשא ביטון: מה אני אומר לכם?

יפעת שאשא ביטון: אפשר להבין כל מילה שנאמרת - - -

ורד וינדמן: יותר מזה, אסור שהמשרד יבוא בטענות לעמותה הזאת או לעמותה הזאת.

ורד וינדמן: הם צריכים לעשות את זה והם צריכים לעשות.

ורד וינדמן: יש להם את השמות, הם יודעים מי הם הילדים, הם יודעים מה הם צריכים.

רחל עזריה: הילדים חשובים.

יפעת שאשא ביטון: רחל, היא אומרת את זה יפה.

יפעת שאשא ביטון: בואי ניתן לה.

יואב אפלבוים: יפעת, אני יכול להעיר הערה אחת בשם הילדים?

קארין אלהרר: שנייה יואב.

קארין אלהרר: אני רוצה לשמוע את הנציג של העובדים הסוציאליים.

יפעת שאשא ביטון: אבל ממש בקצרה, כי עוד שלוש דקות הם מוציאים אותנו החוצה.

יפעת שאשא ביטון: יש לי שלוש דקות.

בועז גור: רוב הדברים המהותיים בעניין הזה נאמרו.

בועז גור: אני רוצה להתייחס יותר לטענות גם הפרוצדוראליות וגם שקשורות לעובדים עצמם, שכמו שהילדים לא עוברים כסחורה, גם העובדים לא עוברים כסחורה.

בועז גור: דבר ראשון כאמירה עקרונית של עמדת האיגוד כלפי משרד הרווחה, אם המחיר של המכרזים הוא זה, אז צריך לבטל את המכרזים ולהחזיר את השירות הזה למשרד הרווחה ואז אולי תבינו שאתם באמת המבוגר האחראי.

בועז גור: זה דבר ראשון.

קארין אלהרר: רעיון לא רע.

בועז גור: דבר שני זה שהטענה שהמכרז, בשם טענת המכרז יכולה לבוא ולפגוע גם בתהליך טיפולי וגם בהעסקה של עובדים ולתת להם איזו תחושה שאולי יקבלו אותם, אולי לא, תסלחו לי, עמותה חדשה, בלי שום קשר למה היא ומי היא, באמת אין לי שום עניין, עמותה חדשה במופגן - - -

רחל עזריה: נכון.

יפעת שאשא ביטון: צודק מאה אחוז.

בועז גור: כדי אגב לא להתחייב לשום דבר במכרז, אומרת לעובדים אין לי שום חובה לקבל אתכם, אני בינתיים מראיינת עובדים אחרים, כי זאת התנהלות של גוף עסקי וככה זה עובד.

רחל עזריה: ברור.

רחל עזריה: זה לא יכול להיות.

בועז גור: וזה מה שקורה בפועל.

בועז גור: אין שום קליטה - - -

רחל עזריה: נכון, אני מבינה, זה חמור מאד.

בועז גור: ועל אחת כמה וכמה כשאין שום התחייבות ושום חובה במכרז לקלוט את כל המערך.

בועז גור: עכשיו לעניין מה שנקבע על תהליך המעבר.

קארין אלהרר: רגע, שנייה.

קארין אלהרר: משרד הרווחה, שאלה.

קארין אלהרר: נועם, אתה צריך לענות לי.

קארין אלהרר: אין במכרז הזה אמירה שהם צריכים, הגוף הזוכה צריך שיהיה לו עובדים שיודעים לתת את השירות?

קארין אלהרר: מי התכוונתם שיבוא לעשות את זה?

נועם פליק: לא, יש דרישה של הצוות הניהולי, של הפסיכיאטר ושל מנהלת הצוות - - -

קארין אלהרר: באמת?

קארין אלהרר: ומי ייתן - - -

רחל עזריה: אני לא מבינה, בתאגיד דאגנו ליותר מעבר, כשלא היו ילדים.

יפעת שאשא ביטון: חברים, תיכף מוציאים אותנו מכאן.

רחל עזריה: בתאגיד.

יפעת שאשא ביטון: במשפט ותיכף מוציאים אותנו מכאן.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אנחנו מסיימים.

קריאה: - - -

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, במשפט, אנחנו מבינים את מה שאתה אומר, אנחנו גם נתייחס לזה במסקנות שלנו.

רחל עזריה: אני רוצה שאנחנו נקפיא את זה ונעשה עוד דיון.

בועז גור: אני רוצה להגיד משפט על תהליך המעבר, בהתייחס לתנאי המכרז, כי אני ישבתי - - - המכרז.

בועז גור: קודם כל המכרז הוא לשנתיים עם אופציה להארכה כל שנה.

בועז גור: זה אומר שעוד שנתיים אנחנו יכולים להיות בכל רגע נתון - - -

יפעת שאשא ביטון: אמרתם כל חמש שנים.

קריאה: עם חצי שנה ניסיון - - -

בועז גור: בכל רגע נתון המכרז הזה יכול להסתיים.

בועז גור: אחד.

בועז גור: שניים - - -

רחל עזריה: הגזמתם לגמרי.

בועז גור: שנית, אתם שמעתם גם בלוח הזמנים שבפועל משרד הרווחה מאמין בחודש מעבר.

בועז גור: 5 בנובמבר עד 1 בדצמבר למעבר.

בועז גור: זאת אומרת שהוא מאמין בחודש מעבר.

רחל עזריה: אי אפשר חודש מעבר.

רחל עזריה: איך חודש מעבר?

בועז גור: פה לא מאמינים ו - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, הדברים ברורים ואנחנו גם נתייחס אליהם.

יואב אפלבוים: אני מבקש לומר משפט אחד.

בועז גור: לגבי המפרט של המכרז.

רחל עזריה: צריך להעתיק את התאגיד.

יפעת שאשא ביטון: יואב, אני אתן לך.

בועז גור: הגוף שיכול לזכות במכרז בפירוש לא חייב להיות גוף שיודע והתעסק באומנה טיפולית.

בועז גור: זה גם דבר שמופיע במכרז ואלה התוצאות.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: יואב, באמת במשפט, כי אנחנו תיכף - - -

יואב אפלבוים: אני אומר משפט אחד.

יואב אפלבוים: קטונתי מלהתייחס לנושא האומנה פנימה.

יואב אפלבוים: אני מייצג את הילדים בפנימיות.

יואב אפלבוים: אני באתי הנה היום כי חזיתי שזה מה שיקרה.

יואב אפלבוים: אני קורא לכם המחוקקים ואני קורא למשרד הרווחה ואני קורא למועצה לשלום הילד.

יואב אפלבוים: רבותי, ילדים זה לא מלפפונים.

יואב אפלבוים: על מלפפונים ועל ירקן עושים מכרז.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יואב אפלבוים: רגע, עוד לא סיימתי.

יואב אפלבוים: אני מבקש מכל הגופים האלה להתחיל לבדוק ולהתמודד ברצינות בשאלת המכרזים הנוגעים לילדים במדינה.

יואב אפלבוים: דבר שני, כיוון שאנחנו בפנימיות עומדים לפני מכרזים גדולים מאד, אני מציע ללמוד את הלקח.

יואב אפלבוים: אני מציע לזכור שבשטח יושבים אנשים ותיקים שנותנים את הנשמה, יודעים את המלאכה, קרובים לילדים ולא לרוץ כמו למכרז של ספקי בניין או ספקי מלט.

יואב אפלבוים: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה יואב.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מוכרחים לסכם את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו גם נקיים דיון המשך.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר ולחדד.

יפעת שאשא ביטון: גם אם אני לא מבינה כלום באומנה, הכאב של ההורים והחשש וחוסר הוודאות וכל זה בהחלט מובן.

יפעת שאשא ביטון: זה נכון לאומנה וזה נכון לסיטואציות אחרות וברשותכם, בואו נכבד את הנוכחות גם של מי שפתחה את הדיון, של חברת הכנסת קארין אלהרר, שמובילה – אני לא יודעת אם יש עוד מישהו שמכיר כל כך לעומק את הסוגיה הזו ועסק בה במהלך כהונותיו, זה כבר כהונה שנייה שלה בכנסת, אז בואו ניתן בבקשה את הכבוד גם לכך.

יפעת שאשא ביטון: לגבי הדיון הקונקרטי הזה, אני חושבת שאת ההתייחסות שלי לגבי הדברים הספציפיים לעמותת אור שלום והמכרז הנוכחי ובית משפט אמר את דברו, הדברים נאמרו, אין צורך לחזור.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר לגבי ההתייחסות לעתיד.

יפעת שאשא ביטון: ראשית יש לנו פה עמותה שכן קיבלה אפשרות לעשות את כל התהליך עד ה-10 בפברואר.

יפעת שאשא ביטון: יש מניעה לאפשר לאור שלום מבחינה משפטית גם לקבל את אותה אורכה?

יפעת שאשא ביטון: כי נשמע לי קצת לא הגון שעמותה אחת כן יכולה לקבל את זה ועמותה אחרת לא.

נועם פליק: אני אסביר למה זה התקבל.

נועם פליק: ההסכם עם אור שלום היה ב-14 בינואר 2018, לפיכך ההסכם - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אפשר לפתור את זה משפטית?

רחל עזריה: מה, זה באמת?

רחל עזריה: מה זה משנה?

יפעת שאשא ביטון: שנייה רגע, אפשר לפתור את זה משפטית ולאפשר להם גם את הארכה?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כוועדה דורשים - - -

איריס פלורנטין: צריך לבדוק את זה.

קארין אלהרר: אבל היום, כי הם צריכים להיערך.

קריאה: אז מתי תבדקו את זה?

טלי חלף: לגבי העתירה אני ביקשתי את זה גם כן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מבקשים - וזה חייב להיעשות בשעות הקרובות - אנחנו מבקשים, אנחנו דורשים, לא מבקשים, אתם מסכימים איתי חברי הכנסת?

יהודה גליק: בטח.

רחל עזריה: בוודאי.

רחל עזריה: זה המינימום שאנחנו יכולים לעשות.

יפעת שאשא ביטון: שהארכה תהיה בעצם עד ה-10 בפברואר.

יפעת שאשא ביטון: אני אתייחס ואחרי שאני אקריא את הדברים, אם תרצו להוסיף משהו, אז בשמחה ואהבה.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו מבקשים לפתור את זה בשעות הקרובות, כי אין לנו זמן.

איריס פלורנטין: אני אחזור אלייך?

יפעת שאשא ביטון: את חוזרת אלי וכמובן מיידעת את העמותה, שגם השר יידע.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו דורשים הארכה גם לאור שלום עד ה-10 בפברואר.

נועם פליק: רגע, שנייה, אני רק אעדכן שההסכם כבר נחתם עם סאמט, יכול להיות, שוב פעם - - -

קארין אלהרר: אין בעיה.

רחל עזריה: אז בכלל, כבר הכינו מראש חוזים?

רחל עזריה: מה, תגידו - - -

נועם פליק: אבל יכול להיות שהם יתבעו אותנו על הפרת הסכם.

נועם פליק: אני לא יודע - - -

יפעת שאשא ביטון: סליחה, אז בשביל זה - - -

רחל עזריה: תתמודדו.

יפעת שאשא ביטון: רחל, נו באמת, אני לא צריכה להתחנן כדי לסיים את הדיון הזה.

נועם פליק: אני צריך לעלות את כל הסוגיות על השולחן.

רחל עזריה: אז תתמודדו.

רחל עזריה: זה לא מעניין אותנו.

רחל עזריה: תמצאו פתרון.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא אמרנו לכם עכשיו תגידו כן.

קריאה: תתמודד.

קריאה: הם הילדים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: חברים, שיפריע לי פשוט ייצא.

קריאה: סליחה, אני מטפל בו.

קריאה: אתה לא מתבייש לענות לי ככה?

יפעת שאשא ביטון: איפה אנשי המשמר?

קריאה: גם את - - - לא.

קריאה: אני מצפה לתשובה - - -

יפעת שאשא ביטון: אני לא ביקשתי.

יפעת שאשא ביטון: אם הייתי אומרת לך זה ככה יקרה, אז עכשיו היינו נותנים את התשובה.

יפעת שאשא ביטון: ביקשנו מכם לבדוק, לקבל תשובה תוך כמה שעות, עם כל הנימוקים ההגיוניים אם חלילה זה בלתי אפשרי.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני מבקשת את החובה המוסרית שלכם, לעשות הכל כדי שהדבר הזה יקרה ולהפשיר את הארכה עד ה-10 בפברואר.

רחל עזריה: לא, אין בלתי אפשרי.

יהודה גליק: שימצאו את הדרך שזה יהיה אפשרי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעשה תהליך של הפקת לקחים ממה שהיה כאן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מחויבים ביצירת רצף עבור הילדים, כך שהסיפור של כל שנתיים הוא לא מתקבל על הדעת.

יפעת שאשא ביטון: הוא לא יקרה.

יפעת שאשא ביטון: זה לא משנה אם זה שנתיים ואחר כך ההארכה שלו כל שנה, אני לא רוצה להיות במקום הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שזה יהיה במקום של כל חמש שנים.

יהודה גליק: כל חמש שנים לפחות.

יפעת שאשא ביטון: ומשם אנחנו נדבר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נקיים דיון המשך.

יפעת שאשא ביטון: אתם כמובן מוזמנים להגיע ולתת מהתובנות שלכם, כדי שאנחנו נבנה את זה לפעם הבאה בצורה שהיא טובה יותר.

יפעת שאשא ביטון: אגב, אני כן רוצה שיצוין בפרוטוקול הנושא של היעדרות משרד הרווחה למרות שהוא הוזמן, לפגישה עם ההורים.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאם אנחנו נהיה בשטח ונסביר ונדבר עם ההורים, גם כשהם כועסים, אבל אנחנו נהיה שם - - -

איריס פלורנטין: אבל זה היה בתהליך משפטי.

רחל עזריה: אז מה?

יהודה גליק: אז מה?

רחל עזריה: אתם מצפים מהם להתעלם מהליך משפט ואז אתם - - -

קריאה: את הריבון, את מתחבאת מאחורי זה?

יפעת שאשא ביטון: איריס, תאמיני לי, אני מכירה את זה ממקומות אחרים.

יפעת שאשא ביטון: יורד בן אדם מדבר עם השטח, זה מפיג מתחים.

יפעת שאשא ביטון: גם אם אנחנו הופכים להיות ספוג שצריך לקבל את כל הכעסים שלהם, הנוכחות שלנו שם מפיגה מתחים.

יפעת שאשא ביטון: כמה שיהיה יותר שיתוף פעולה בנקודות האלה, אני חושבת שזה יעזור לנו לצלוח את האירועים האלה בצורה יותר טובה.

יהודה גליק: ואוי ואבוי אם סאמט, העמותה החדשה, תהיה להם בעיה אם זה מה שטובת הילדים.

יהודה גליק: אוי ואבוי אם אתה תבוא ותגיד שסאמט לא מוכנים, כשטובת הילדים היא מחייבת.

יהודה גליק: זאת באמת טענה שאנחנו פה זועקים.

קארין אלהרר: אני רק רוצה להוסיף מילה.

יואב אפלבוים: לכן אני קורא לכם, אם אתם לא מספיקים לחמש שנים - - -

יפעת שאשא ביטון: חברים, אנחנו פשוט ננעל את הדיון בלי לסכם את זה.

יפעת שאשא ביטון: יואב - - -

יואב אפלבוים: אתם לא מספיקים לעשות מכרזים, תעשו את זה ל-10 שנים.

יפעת שאשא ביטון: כן, בבקשה.

קארין אלהרר: למשרד הרווחה שני דברים.

קארין אלהרר: אלף אל תבואו בתשובה של סאמט יכול להגיד לי שאני מפר הסכם.

יפעת שאשא ביטון: תפתרו את זה איתם.

קארין אלהרר: מהסיבה הפשוטה הבאה, שסאמט לא יכול כרגע לקיים את חלקו בהסכם.

קארין אלהרר: הוא לא יוכל לקים את המכרז אם אין לו עובדים וכנראה אין לו מספיק עובדים.

קארין אלהרר: הוא לא יודע לעשות את זה בלי עובדים ובלי - - - בעניין הזה.

איריס פלורנטין: אני רוצה להגיד מילה.

איריס פלורנטין: אם יידרש לתת כפל שתי עמותות אני אמצא דרך לפתור את זה.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז, מצוין.

איריס פלורנטין: נבדוק את זה.

יפעת שאשא ביטון: מצוין.

קארין אלהרר: זה דבר אחד.

קארין אלהרר: הדבר השני, אני מציעה, גברתי יושבת הראש, שאת הדיון הבא אנחנו נקיים בשני מישורים.

קארין אלהרר: א' במישור של לוודא שנעשה את ההעברה מסודרת.

קארין אלהרר: לעניין הזה אני מציעה להזמין גם את מכון סאמט לדיון, כי צריך לראות שבאמת יש Back to Back.

קארין אלהרר: זה דבר אחד.

קארין אלהרר: הדבר השני זה הנושא של הפקת לקחים.

קארין אלהרר: אני אומרת אם ככה נראית העברת פעילות של עמותת אומנה מאחת לשנייה, באמת יש מקום לשקול מחדש את העבודה של משרד הרווחה ולקיחת האחריות המלאה ונוותר על עמותות.

איריס פלורנטין: בואו נזכור שיש הרבה מעברים של עמותות וזה לא נראה ככה אף פעם.

איריס פלורנטין: ואנחנו מעורבים בתוך כל התהליכים.

קארין אלהרר: בסדר, אבל עצם העובדה - - -

יפעת שאשא ביטון: איריס, אבל בואי נלמד מזה.

יפעת שאשא ביטון: איפה שאפשר ללמוד - - -

איריס פלורנטין: אני מקבלת.

איריס פלורנטין: זה כואב.

איריס פלורנטין: יש כאן לקוחות, יש כאן ילדים, צריכים להסתכל עליהם.

קריאה: יש לקוחות?

קריאה: לקוחות?

קריאה: את מתייחסת לילד שלי כלקוח.

קריאה: הילד שלי לא לקוח.

קריאה: הילד שלי – הרווחה במדינת ישראל התעללה בו.

קריאה: זרקו אותו מהבית.

קריאה: מה לא עשו לו?

קריאה: ארבע שנים הסתובב בין מוסדות ובכה - - -

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: הדיון ננעל.