הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 206, 2018-03-06 11:25

יפעת שאשא ביטון: אני ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם מבקשת לפתוח את דיון הוועדה בנושא פעילות מרכזי קשר הורים-ילדים של משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.

יפעת שאשא ביטון: זה למעשה דיון, כפי שאמרתי מקודם, מנושא לנושא באותו נושא, אנחנו עדיין סביב הסוגיה של ילדים להורים שמתגרשים, הורים פרודים.

יפעת שאשא ביטון: העניין של מרכז קשר, אני מודה שלפני שקראתי את כל החומרים שהוצגו על ידי הממ"מ וסקירה משווה ראשונית שנעשתה עם מדינות בעולם, דיברנו על זה גם בדיונים קודמים, מרכז קשר הוא עבור ילדים שצריכים להיפגש עם מבוגר שיכול להוות איום עבורם, זאת אומרת שנמצאים תחת חשש לפגיעה.

יפעת שאשא ביטון: פתאום הופתעתי, קיבלתי את המסמך ומסתבר שמרכזי הקשר מהווים ברוב שעות פעילותם מרכז למפגש בין הורים לילדים, הורים שהתגרשו, בדרך כלל מה לעשות, גירושים בעצימות גבוהה.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני תוהה ומעלה את השאלה הזאת כאן על השולחן, אם באמת לזה צריכים להיות מרכזי קשר.

יפעת שאשא ביטון: האם באמת הפתרון לכך שהורה אחד לא מוכן שהילד שלו ייפגש עם ההורה האחר, זה להביא את ההורה האחר למרכז הקשר לשעה בשבוע ובזה אנחנו מסיימים את המטלות שלנו.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת – לפחות ממה שקראתי, ותיכף מריה תציג את הנתונים בצורה קצת יותר מסודרת – ששופטים הם אלה שבעצם מחליטים, גם עובדים סוציאליים אבל זה בעיקר תחת צו שיפוטי, שהורים יגיעו לפגוש את הילדים שלהם במרכז הקשר.

יפעת שאשא ביטון: אני תוהה אם לא שם כבר צריך להתחיל את השינוי.

יפעת שאשא ביטון: כי אם ההורה לא מהווה שום סכנה עבור הילד שלו וזה רק בגלל ששני ההורים לא מסוגלים להסתדר ביניהם על אם כן פוגשים את הילד או לא פוגשים את הילד, אם הפתרון הוא להגיד להם "טוב, אז תיפגשו במרכז הקשר" או הפתרון של שופט להגיד להורה "מחובתך לאפשר לילד שלך להגיע ולפגוש את ההורה האחר בבית שלו, בכל מקום אחר שההורה הזה רוצה".

יפעת שאשא ביטון: מריה, אני אשמח אם תציגי את הנתונים כדי שנכיר את המספרים וניכנס לדיון.

<מריה רבינוביץ: תודה רבה, בוקר טוב.

<מריה רבינוביץ: אני אתייחס רק למצב שקיים היום בישראל ואני פחות אתייחס לסקירה - - -

יפעת שאשא ביטון: נאמר את זה אחר כך.

<מריה רבינוביץ: את התחלת כבר להציג את מטרות המרכזים ואני אציג את אוכלוסיות היעד של המרכזים שבעצם אפשר לחלק את המשפחות שמגיעות למפגשים במרכזי קשר לשתי קבוצות עיקריות.

<מריה רבינוביץ: משפחות המתמודדות עם משבר פרידה או גירושים וקשיים בזמני שהות, והקבוצה השנייה היא משפחות אשר ילדיהם נמצאים בהשמה חוץ ביתית.

<מריה רבינוביץ: הקבוצה הראשונה של משפחות שנמצאות במשבר פרידה וגירושים בדרך כלל ההפניה בהמלצה למפגשים במרכזי קשר מתקבלת על ידי עובדים סוציאליים לסדרי דין והקבוצה השנייה של ילדים שנמצאים בהשמה חוץ ביתית וההורים שלהם באים לפגוש אותם במרכזי הקשר, ההמלצה בהפניה ניתנת על ידי עובדים סוציאליים לחוק הנוער.

<מריה רבינוביץ: יש עוד קבוצה קטנה שעובדים סוציאליים לענייני משפחה גם כן נותנים הפנייה, אבל אני לא אתייחס אליה כי זו באמת קבוצה עם שיעורים מאוד קטנים.

<מריה רבינוביץ: כפי שאמרת, רוב המשפחות מופנות למרכזי קשר על פי צו שיפוטי.

<מריה רבינוביץ: יש את ההפניה והמלצה של עובד סוציאלי שמטפל במשפחה ואם המשפחה מוכנה ללכת למפגש באופן עצמאי למרכז קשר אין שם מעורבות של בית המשפט אבל ברוב המקרים זה לא קורה ולכן רוב המשפחות מופנות למרכזי קשר על פי צו שיפוטי.

<מריה רבינוביץ: אני אומר שפנינו למשרד הרווחה וביקשנו לקבל פילוח, מה שיעור המשפחות שמופנות שלא על פי צו שיפוטי והנתון הזה לא נמצא בידי משרד הרווחה כי הוא זניח.

<מריה רבינוביץ: בכל זאת היינו שמחים לקבל את כל התמונה כדי להבין מה קורה.

יפעת שאשא ביטון: זה חשוב.

<מריה רבינוביץ: אני אתייחס בנתונים הבאים שלי רק למשפחות שהופנו למרכזי קשר על פי צו שיפוטי.

<מריה רבינוביץ: מתוכן יותר מ-70% מהמשפחות מופנות למרכזי קשר על רקע סכסוך בגין פרידה או גירושים, שאר המשפחות במקרים שהילדים שלהם נמצאים בהשמה חוץ ביתית.

<מריה רבינוביץ: לגבי משפחות שנמצאות בסכסוך פרידה וגירושים, המשפחות הללו שמופנות למרכזי קשר מונות כ-15% מכלל המשפחות שמטופלות מדי שנה על ידי עובדים סוציאליים לסדרי דין.

<מריה רבינוביץ: זה נתון שמתייחס לשנת 2016.

<מריה רבינוביץ: בשנת 2005 שיעור המשפחות האלה היה 10%.

<מריה רבינוביץ: אנחנו רואים פה עליה של 50%.

<מריה רבינוביץ: כך ניסינו גם להבין מאיפה זה נובע.

<מריה רבינוביץ: יש עליה במקרי גירושים במדינת ישראל - - -

<אבי קסם: זה אחוזים.

<אבי קסם: זה לא משנה למספרים - - -

<מריה רבינוביץ: נכון.

<מריה רבינוביץ: יש גם עליה בשיעור.

<מריה רבינוביץ: זה 30%.

<מריה רבינוביץ: אבל גם ממה שאנחנו הבנו משיחות שלנו עם גורמי מקצוע, שמדובר על עוצמת הקונפליקט, שיש רמות גבוהות יותר של קונפליקטים ולכן משפחות רבות יותר מופנות למרכזי קשר.

<מריה רבינוביץ: מבחינת הילדים שנפגשים עם ההורים במרכזי קשר, זה קרוב ל-4,000 ילדים בשנה מתוך כ-2,400 משפחות.

<מריה רבינוביץ: רוב הילדים גרים בזמן המפגשים בבית של האם.

<מריה רבינוביץ: בין 66% ל-69% בשנים האחרונות שבדקנו מ-2014 עד 2016.

<מריה רבינוביץ: בעצם מכאן אנחנו יכולים להסיק שרוב ההורים שפגשו את הילדים במרכזי קשר היו אבות.

<מריה רבינוביץ: ההורה שפוגש את הילד.

<אבי קסם: זה לא רוב.

<אבי קסם: זה כמעט כולם.

<אבי קסם: 69% מתוך 70%.

<מריה רבינוביץ: זה שני שליש.

<אבי קסם: לא, זה סך הכל 70% ומתוך ה-70% זה 69%.

<אבי קסם: השאלה אם זה 69% אבסולוטי או זה 69% - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, זה 69% מתוך ה-70%.

<מריה רבינוביץ: אבסולוטית מתוך ה-4,000.

<אבי קסם: זה אומר שזה כל ההורים.

<אבי קסם: 69% מתוך 70%.

<אבי קסם: זה מטעה.

<מריה רבינוביץ: זה 69% מתוך סך הכל ילדים שבאים לפגוש את ההורים שלהם במרכזי קשר.

<מריה רבינוביץ: לא מתוך 70% של פרידה וגירושים.

<אבי קסם: אז מה הנתון, איזה אחוז?

<מריה רבינוביץ: מתוך כ-4,000 זה 70%.

<מריה רבינוביץ: בין 66% ל-69%.

<קריאה: מתוך ה-4,000, 70% זה על רקע גירושים ומתוך ה-4,000 69% פוגשים שם את האבא.

<קריאה: לא מתוך 4,000.

<קריאה: מתוך 2,400 משפחות.

<קריאה: זה 4,000 ילדים.

<מריה רבינוביץ: אני אעשה סדר.

<מריה רבינוביץ: סך הכל יש כ-2,400 משפחות שבאות מדי שנה למרכזי קשר.

<מריה רבינוביץ: בתוך המשפחות האלה יש 4,000 ילדים.

<מריה רבינוביץ: 70% מהמשפחות האלה הן משפחות שמגיעות על רקע של סכסוך גירושים.

יפעת שאשא ביטון: למרות שיש גם נתונים שמראים על 85% אבל אחר כך נדבר על הפערים.

<מריה רבינוביץ: תיכף נדבר על הפערים.

<אבי קסם: זה אבות.

<אבי קסם: זה לא משפחות.

<קריאה: על זה אנחנו מנסים בדיוק לענות.

יפעת שאשא ביטון: לא משנה.

יפעת שאשא ביטון: תגידו אבות וילדים, אימהות וילדים.

יפעת שאשא ביטון: אני מכירה נשים שנפגשות, אז נכון שהן באחוז מאוד מאוד קטן, אבל אנחנו מדברים רגע על המפגש במרכז קשר.

יפעת שאשא ביטון: תיכף נדבר על המהות.

<מריה רבינוביץ: אין לי פילוח, אני מניחה שזה 70% של הילדים, כמו שגם המשפחות.

<מריה רבינוביץ: אבל לגבי ילדים אין לי פילוח כמה ילדים בגין פרידה וגירושים וכמה ילדים בגין השמה חוץ ביתית.

<מריה רבינוביץ: 70% מכלל הילדים נמצאים בחזקת האם.

<מריה רבינוביץ: הם באים למרכז קשר לפגוש את האבא.

יפעת שאשא ביטון: זה האחוז הגבוה.

<מריה רבינוביץ: כמחצית מהמשפחות מטופלות במרכז קשר בתקופה שלא עולה על חצי שנה, כ-13% מהמשפחות מטופלות לתקופה של יותר משנתיים ועל המשפחות האלה ספציפית נעשה מחקר הערכה על ידי מכון ברוקדייל ותוצאות המחקר הוצגו ב-2016, המחקר הזה יחסית חדש.

<מריה רבינוביץ: שם החלוקה היא אחרת.

<מריה רבינוביץ: בתוך 13% שנמצאים בטיפול ממושך, החלוקה היא כמעט חצי-חצי, זאת אומרת 50% זה בגין סכסוך גירושים ו-50% שהילדים שלהם - - -

יפעת שאשא ביטון: צריך לומר שנמצאו גם משפחות שנפגשות מעל עשר שנים ואני תוהה מי צריך ליווי של עשר שנים ואם זה לא מעיד על כשל של המערכת יותר מאשר על כל דבר אחר.

יפעת שאשא ביטון: עשר שנים לפגוש במרכז קשר, ואני לא מדברת על פגישה עם אבא שהוא עבריין מין או עבריין אלימות או משהו כזה, אלא רק בגלל שלא מסוגלים לאכוף הסדרי ראייה.

<מריה רבינוביץ: פה צריך לקחת בחשבון שבאמת יש חצי מהמשפחות שנמצאות שם מסיבות אחרות.

יפעת שאשא ביטון: אמרת.

יפעת שאשא ביטון: 50% ו-50%.

<מריה רבינוביץ: שם יש מקרים גם כן של מחלות נפש או הזנחה של ילדים.

יפעת שאשא ביטון: זה סיפור אחר.

יפעת שאשא ביטון: לזה נועדו אגב מרכזי קשר בתפיסה ובמהות.

<מריה רבינוביץ: עוד משהו קטן בהמשך למה שאמרת, בשביל מה באמת צריך את השהייה הארוכה כל כך, המפגשים הארוכים שם.

<מריה רבינוביץ: בדקו את רמת הפיקוח של המשפחות, אלה שנמצאות בפיקוח ממושך.

<מריה רבינוביץ: ראו שב-67% רמת הפיקוח במפגשים לא הייתה גבוהה.

<מריה רבינוביץ: החוקרים מעלים שאלה למה המשפחות האלה צריכות להיות כל כך הרבה זמן במרכזי קשר.

יפעת שאשא ביטון: ועל מה צריך לפקח.

<אבי קסם: אפשר להבהיר רק את זה?

<אבי קסם: למה היא התכוונה?

<אבי קסם: הביקור עצמו?

<מריה רבינוביץ: כן.

<מריה רבינוביץ: בביקור עצמו, משפחות שנמצאות תקופה ממושכת במרכזי קשר.

<מריה רבינוביץ: מעל שנתיים.

<מריה רבינוביץ: רמת הפיקוח ב-70% היא לא גבוהה, ונשאלת השאלה למה.

<אבי קסם: הבנתי.

<אבי קסם: תודה.

יפעת שאשא ביטון: משהו נוסף?

<מריה רבינוביץ: עניין של המתנה, זמינות ונגישות.

יפעת שאשא ביטון: בואי קודם כל נבין למה בכלל הם צריכים להגיע לשם, חלק מהילדים.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מדברת על כולם.

יפעת שאשא ביטון: אין שאלה שיש ילדים שחייבים את מרכז הקשר כדי להיפגש עם ההורה, במיוחד אם הוא מהווה איזה שהוא איום, אם מדובר בהורה אלים או הורה שפגע.

יפעת שאשא ביטון: אני לשם בכלל לא נכנסת, אני מדברת רק על המקרים שהם באופן טהור מדברים על כך שהילדים הופנו לפגוש את ההורה במרכז קשר כי ההורים לא הצליחו להסתדר ביניהם על הסדרי השהות או שלא מצליחים לאכוף את הסדרי השהות.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר משהו ולחבר את זה לניכור ההורי.

יפעת שאשא ביטון: תראו, כשביקשנו להבין למה נועדו מרכזי קשר, מה שנכתב הוא ש"המשפחות המטופלות במרכזי קשר מתמודדות עם משברים קשים כמו ניכור הורי, אי קיום הסדרי ראייה", שיש לי בעיה קשה עם זה לחלוטין, לצד אלימות במשפחה, אי מסוגלות הורית, סרבנות קשר מצד הילד, ילדים שגרים מחוץ לבית במסגרות השמה חוץ ביתיות, שכל אלה הם דברים שאנחנו לקבל ולהבין למה נדרש מרכז קשר אבל כשמכניסים את הניכור ההורי ואת הנושא של אי קיום הסדרי ראייה בכפיפה אחת עם נושא של אלימות ושל הוצאה מהבית ושל אי מסוגלות הורית, ילד שמגיע לשם לא מכיר את כל ההגדרות האלה, הוא מבין דבר אחד – שאם מישהו נפגש, כנראה לא סתם צריך להשגיח עליו.

יפעת שאשא ביטון: ובלי שאנחנו שמים לב, במקום לטפל בכל הנושא של ניכור הורי אנחנו רק באים ומלבים אותו.

יפעת שאשא ביטון: לפחות לפי התפיסה שלי.

יפעת שאשא ביטון: אני באה בטענות לא רק למערכת הרווחה, שאני יודעת שחלק מההשמות הן שם.

יפעת שאשא ביטון: אני באה בטענות גם להחלטה על הפסיקות של בתי המשפט, לא יכול להיות ששופט בגלל שהוא לא מצליח לדרוש או לכפות את קיום הסדרי הראייה אומר "טוב, אז תיפגשו במרכז קשר".

יפעת שאשא ביטון: מה עשינו בזה?

יפעת שאשא ביטון: איפה אנחנו בעצם מורידים את הלהבות מהסכסוך, ורק בדיון הקודם הבנו כמה הסיפור הזה הוא קשה קשה, ומורכב וזו הסיבה שאנחנו מקיימים את הדיון כאן, כדי לראות - -- זה מה שכתוב כאן.

<אבי קסם: כי זה עובר - - -

יפעת שאשא ביטון: אני לא צריכה גיבוי.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשמוע ממשרד הרווחה קצת לגבי הנושא הזה וקצת יותר בהרחבה.

יפעת שאשא ביטון: אני כן רוצה לומר שבכל העולם, מסתבר, משתמשים במרכזי הקשר בסכסוכי גירושים, אם אני רציתי לבוא בטענות למדינת ישראל אז אני מגלה שזה לא רק במדינת ישראל ולא אנחנו המצאנו את הגלגל.

יפעת שאשא ביטון: המרכזים הראשונים שהוקמו בארצות הברית, באוסטרליה ובמקומות נוספים הוקמו כדי לטפל בכל הסוגיה של משפחות שנמצאות במשבר גירושים, ואו קיי, זה היה לפני הרבה מאוד שנים, יכול להיות שהתפיסה הקדומה – דיברנו על תפיסות חברתיות שהן ישנות – הן אלה שהנחו את ההקמה שלהם והגיע הזמן לעשות חישוב מסלול מחדש, גם לגבי כל מה שקורה במרכזי הקשר, ובמקום להיות מערכת רופסת שלא מסוגלת לאכוף את זמני השהות, אנחנו הולכים לפתרונות שהם פחות טובים ורק מלבים את הסכסוך.

<אבי קסם: מריה את מהממ"מ?

יפעת שאשא ביטון: קוראים לה מריה וזה מסמך של הממ"מ.

<מריה רבינוביץ: בהמשך למה שאמרת על שינויים בתפיסה, בסקירה שלנו שעשינו ראינו ש, עשינו סקירה משווה בארצות הברית, אוסטרליה, קנדה ובריטניה, בעצם יש שינוי בתפיסה כי אנחנו רואים שהיום יש גם הפרדה.

<מריה רבינוביץ: יש מרכזי קשר ייעודיים לכל מיני נושאים, עם פיקוח, בלי פיקוח, זאת אומרת כן יש התייחסות באופן שונה לסוגים שונים של - - -

יפעת שאשא ביטון: גם בלי פיקוח.

יפעת שאשא ביטון: אם הורה לא מהווה סכנה עבור הילד שלו ורק המערכת פשוט לא מסוגלת לכפות על ההורה השני לשלוח אותו לביתו של הורה אחר, אני חושבת שאנחנו בבעיה.

יפעת שאשא ביטון: עצם זה שאני צריכה לבוא לפגוש את הילד שלי במרכז קשר כי מישהו החליט, זה כבר יוצר מערכת יחסים שהיא מאוד שונה ממה שאנחנו רוצים.

יפעת שאשא ביטון: זה ברור.

יפעת שאשא ביטון: משפחות של מסוגלות הורית אני מבינה, סרבנות קשר אני מבינה, ילדים בהשמה חוץ ביתית מן הסתם אני מבינה, אלימות במשפחה אני מבינה, אבל אי קיום הסדרי ראייה, אני מקריאה פשוט את מה שיש פה שזה זמני שהות.

יפעת שאשא ביטון: ניכור הורי, באמת, הדרך לטפל בעיני בשני הדברים האלה היא אחרת ובטח אסור לקשור אותם לדברים האחרים.

יפעת שאשא ביטון: מירי בבקשה.

<מירי ספיר: אני מפקחת ארצית על מרכזי קשר במשרד הרווחה.

<מירי ספיר: אני אתחיל במשהו כללי.

<מירי ספיר: מרכזי קשר הם שירות שמופעל על ידי הרשויות המקומיות והן אחראיות על ההפעלה של מרכזי הקשר בהתאם להוראות התע"ס.

<מירי ספיר: משרד הרווחה מפקח על עבודת מרכזי הקשר, קובע את התע"ס, את נהלי העבודה, הוא נותן את התקציב, מגדיר מדיניות וכולי.

<מירי ספיר: בארץ יש היום 66 מרכזים שפרושים בכל הארץ, הם שירותים אזוריים שנותנים מענה לא רק לרשות שבה הם עובדים אלא לרשויות שמסביב למרכז הקשר.

<מירי ספיר: זה איזה שהוא גדר מבחינת המספרים.

<מירי ספיר: אני רוצה להגיד שמרכז הקשר הוא חלק מתכנית טיפולית הרבה יותר רחבה שניתנת להורים, גם משפחות של סכסוכי גירושים וגם משפחות שבהן הילדים נמצאים בסידור חוץ ביתי.

<מירי ספיר: מרכזי הקשר לא קובעים מי נכנס למרכז הקשר, הם לא קובעים מתי תכנית הקשר בתוך המרכז מסתיימת, אלא מי שממליץ על זה הוא הגורם המפנה עם המלצה שיפוטית.

<מירי ספיר: מרכז הקשר הוא לא מטרה.

<מירי ספיר: הוא אמצעי.

<מירי ספיר: האמצעי הוא, המטרה שלנו בסוף זה להביא להסדרי קשר עצמאיים בתוך הקהילה, לא מפוקחים.

<מירי ספיר: כל ההתכווננות שלנו - - -

<אבי קסם: ---

יפעת שאשא ביטון: מי שיתפרץ לא ידבר.

יפעת שאשא ביטון: גם אני לא מסכימה עם הכל וגם אני כועסת.

יפעת שאשא ביטון: אבל צריך לשלוט בעצמנו.

<מירי ספיר: אני אצטרך אחר כך לשתוק ולשמוע אותך, אז ברשותך.

<מירי ספיר: ההתכווננות היא לתכנית זמנית כמו שאמרתי.

<מירי ספיר: אני יכולה להגיד, מריה אמרה את זה גם בסקירה שלה, שמחצית מהמשפחות מסיימות את תכנית הקשר בתוך כחצי שנה.

<מירי ספיר: הזמן הממוצע זה תשעה חודשים בתוך מרכזי הקשר, ויש לנו כ-13% - - -

<אבי קסם: מאיפה זה בא?

יפעת שאשא ביטון: חבר'ה.

<מירי ספיר: 71% מכלל המשפחות מסיימים את תכנית הקשר בתוך מרכז הקשר בתוך כשנה.

<מירי ספיר: 13% כפי שנאמר פה מקודם, זה מעל לשנתיים.

<מירי ספיר: אני אתייחס לכך אחר כך.

<מירי ספיר: אנחנו מבינים שילד לא צריך לפגוש את ההורה שלו בתוך מרכז הקשר.

<מירי ספיר: אנחנו מבינים את זה.

<מירי ספיר: אנחנו מבינים שזה לא בריא ושצריך לפעול כמה שיותר מהר כדי להוציא קשר מתוך מרכז הקשר.

<מירי ספיר: לכן מרכז הקשר הוא המענה האחרון שיחפש הגורם הטיפולי המפנה כדי לאפשר קשר.

<מירי ספיר: המסר הכי חשוב לי שיצא מפה, זה שתבינו שמרכז הקשר הוא חלופה לנתק.

<מירי ספיר: זאת אומרת לקשר שלא יכול להתקיים במקום אחר.

<מירי ספיר: נקודה.

יפעת שאשא ביטון: הוא לא חלופה לנתק.

יפעת שאשא ביטון: תקשיבי, אני חייבת לומר משהו.

יפעת שאשא ביטון: אתם מרכז הקשר עושה את עבודתו נאמנה, אתם לא מחליטים מי בא בשעריו ומי לא, ומה משך הטיפול וכולי.

יפעת שאשא ביטון: לכן הטענות שלי מופנות אל מי שמפנה אליכם.

יפעת שאשא ביטון: זה לא חלופה לנתק.

יפעת שאשא ביטון: זה חלופה לרפיסות של מערכת שלא מסוגלת לאכוף את מה שהיא קובעת.

יפעת שאשא ביטון: כי אם שופט בית משפט קבע שהורה יפגוש את הילד שלו פעם בשבוע, אני כבר לא מדברת על הורות משותפת, שיפגוש אותו פעם בשבוע והוא לא מסוגל לאכוף את זה שזה יקרה במקום ובסביבה הטבעית של הילד ושל ההורה, בעיני זאת רפיסות.

יפעת שאשא ביטון: מה הם אומרים?

יפעת שאשא ביטון: "אה, אנחנו לא מסוגלים להתמודד עם זה אז הוא יפגוש אותו שעה במרכז קשר".

יפעת שאשא ביטון: למה אני מפריעה לך בדברים ומעלה את זה?

יפעת שאשא ביטון: אמרת פה משהו שהוא מאוד חשוב.

יפעת שאשא ביטון: זה דבר לא נכון שילד יפגוש את ההורה שלו, שוב, אלא אם כן יש איזה שהוא איום או משהו.

יפעת שאשא ביטון: אבל למה אני לצורך העניין, אני אישית לא אבל אני מכירה הרבה אנשים שמאוד דומים לי במאפיינים, אנשי חינוך שנמצאים בעמדות מפתח, טיפלו בילדים שלהם לעילא ולעילא, אגב, אני מכירה גם אישה כזאת, ובסוף היא צריכה לבוא לפגוש את הילד שלה במרכז קשר כי הבעל שלה מסרב לקיים את זמני השהות והשופט לא מסוגל להתמודד עם זה.

יפעת שאשא ביטון: למה?

יפעת שאשא ביטון: שתבינו איזה מצב אבסורדי אנחנו נמצאים בו ואנחנו מעמידים גם את האנשים וגם את הילדים שלהם.

יפעת שאשא ביטון: איפה אתם בכח שלכם כמערך רווחה לבוא ולהגיד לבתי המשפט "תקשיבו, אסור לנו לאפשר את זה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רק מלבים את הסכסוך, אנחנו רק מעצימים את הניכור ההורי ואם אין לי ניכור הורי אז הוא יהיה, כי ילד שבא לפגוש את ההורה שלו תחת השגחה, מה הוא אמור להבין מזה?

יפעת שאשא ביטון: איזה מסר אנחנו נותנים.

יפעת שאשא ביטון: אחר כך אנחנו באים בטענות שאנחנו צריכים למנוע ולהפסיק את הניכור עוד בראשית דרכו ומצד שני אנחנו לוקחים ויוצרים אותו במקום אחר.

יפעת שאשא ביטון: זאת בעיני מהות הדיון.

יפעת שאשא ביטון: מפה צריכה לצאת קריאה חד משמעית שצריך לבחון את כל הסיפור הזה של מרכזי קשר, ההפניה אליהם, הטיפול בתוכם בצורה אחרת לגמרי ממה שקורה היום.

<מירי ספיר: אז קודם כל בתשובה שלי אני רוצה להבין בין שתי קבוצות שאמנם אמרת אותה בהתחלה, אבל חשוב לי להנכיח אותה עוד פעם בדיון.

<מירי ספיר: יש ילדים שפוגשים את ההורים שלהם במרכזי קשר כי צריך.

<מירי ספיר: צריך להגן על הילד בתוך המקום הזה.

יפעת שאשא ביטון: ברור.

יפעת שאשא ביטון: אם האב או האם מהווים איום עבור הילד, מכל סיבה שהיא, עבריינים לשעבר, עברייני מין, עברייני אלימות, היו אלימים בתוך המשפחה גם כשהמשפחה הייתה ביחד.

יפעת שאשא ביטון: אנשים שאין להם מסוגלות הורית ויש כאלה, צריך להגיד את זה, יש אנשים שאין להם מסוגלות הורית וצריכים את ההנחיה ואת הליווי ואת הפיקוח ואת הכל, כל זה אני מסכימה אתכם לחלוטין.

יפעת שאשא ביטון: מבחינתי מרכזי הקשר נועדו לאוכלוסייה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: מה לזה ולחוסר היכולת של מערכת לאכוף זמני שהות?

<מירי ספיר: אני רוצה להוסיף לתוך הקבוצה שהרגע מנית, יש לנו גם משפחות שבהם ההורים עם חולי נפשי או עם התמכרויות שהרבה מתוך המשפחות, מתוך ה-13% שמעל שנתיים, הם הורים עם מאפיינים כאלה.

<מירי ספיר: חשוב לי להגיד, כדי שזה לא יצבע את כל הדיון כולו.

<מירי ספיר: לגבי המשפחות שאת טוענת שזה המענה כי בעצם יש פה רפיסות או חוסר החלטיות של המערכת המשפטית לאכוף בעצם החלטות שיפוטיות שמורות על זמני שהות לא מפוקחים, עצמאיים, וכחלופה, בלית ברירה, אחרי שדברים כאלה לא מתקיימים זה מוכנס לתוך מרכז קשר.

<מירי ספיר: א.

<מירי ספיר: כמו שאמרתי בהתחלה, זה באמת מענה אחרון.

<מירי ספיר: זאת אומרת אחרי שהגורמים המפנים, ועוד פעם, בהחלטות של בתי משפט, עושים ככל שהם יכולים כדי להבטיח שיהיה קשר עצמאי, ובלית ברירה, אחרי שאנחנו מבינים שהאלטרנטיבה היא שהורה לא יפגוש ילד או יותר נכון שילד לא יפגוש הורה, וכדי לאפשר את הדבר הזה, אז לפעמים יכולה להיות המלצה שיפוטית של תכנית קשר בתוך מרכז קשר כדי לאפשר קשר.

<מירי ספיר: אני רוצה להגיד שיש לנו למרבה הפליאה, גם משפחות שנמצאות בתוך מרכז קשר ומסרבות לעזוב.

<מירי ספיר: גם כאלה יש.

<מירי ספיר: כשאנחנו מבקשים שהם יעזבו, שאנחנו מבינים שמרכז הקשר מיצה את כל מה שהוא יודע לעשות והורים מסרבים.

יפעת שאשא ביטון: יש גם מקרים כאלה.

<אבי קסם: אני שואל שאלת הבהרה כדי לדעת.

יפעת שאשא ביטון: אבי, יש גם מקרים כאלה וזה בסדר.

יפעת שאשא ביטון: אני לא שם.

יפעת שאשא ביטון: אני שם בשביל אותם אנשים נורמטיביים שנכפה עליהם לפגוש את הילדים שלהם במסגרת מפוקחת כאילו הם ראשון העבריינים במדינת ישראל.

<אבי קסם: כשהיא אומרת משפחה, השאלה אם זה ההורה שמביא את הילד או ההורה שפוגש את הילד.

<אבי קסם: אני רוצה לדעת למה הכוונה.

<מירי ספיר: ההורה שפוגש את הילד.

<קריאה: יש הרבה אבות שמפחדים גם מתלונות שווא אז הוא מעדיף את זה ככה.

<מירי ספיר: אז יש לנו גם משפחות כאלה וצריך להגיד את זה.

<מירי ספיר: לפעמים אנחנו חושבים שאין יותר מה לתרום.

יפעת שאשא ביטון: אגב, מי שרוצה להישאר בגלל שהוא מפחד מתלונת שווא אני הייתי מפחדת מהסיפור הזה, כי זה גם אומר כמה אנחנו עקומים שאני מתוך פחד שלא יתלוננו עלי צריך לראות את הילד שלי תחת פיקוח.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה רגע לומר באמירת סוגריים, הדיון הוא לא בשביל לבוא עכשיו ולהכות לאף אחד בראש.

יפעת שאשא ביטון: הדיון הוא בשביל להציף את כל הבעייתיות הזאת, שמה לעשות, לא פופולארי לדבר עליה וכולם גם מפחדים לדבר עליה, והמטרה שלנו היא להציף את כל הדברים האלה כדי לראות איך אנחנו אולי מתייחסים אליהם אחרת, מטפלים בהם אחרת, מוצאים פתרונות אחרים, מגייסים מערכות אחרות, אם זה שופטים, אם זה הנהלת בתי משפט, אם זה כל גורם אחר שיכול לסייע לנו בשינוי המסלול שאנחנו נמצאים בו.

יפעת שאשא ביטון: חשוב לי לומר גם את הדברים האלה, אנחנו לא אחד נגד השני, אנחנו פה כדי לראות איך אנחנו משנים את העיוותים שיש כרגע.

<רקפת עצמון: אני רוצה רגע לעשות ברשות

<רקפת עצמון: כם איזו שהיא הרחבה של ההבנה.

<רקפת עצמון: כשאנחנו מדברים על מרכז קשר, לא מדברים על תכנית אחת.

<רקפת עצמון: לחלק מהאנשים מרכז הקשר הוא רק מקום שבו מתחיל המפגש ומסתיים המפגש כדי לייצר חיץ בין הורים עם התנהלות לקויה בהורות שפוגשת את הילד.

<רקפת עצמון: המפגשים לא יתקיימו במרכז הקשר אבל הם עדיין נספרים כחלק מהאוכלוסייה שמקבלת שירות במרכז הקשר משום שמישהו מפקח על תחילת הביקור ומישהו מפקח על סוף הביקור כדי להבטיח שלא יהיה מפגש - - -

<קריאה: כלומר האבא והילד יוצאים ממרכז הקשר נגיד לגינה והם חוזרים.

<רקפת עצמון: לאן שהם רוצים לצאת, משום שלא נמצאה שום לקות בתפקוד של אף אחד מההורים, נמצאה לקות במפגש בין ההורים.

<רקפת עצמון: זו לא האוכלוסייה היחידה.

<רקפת עצמון: אוכלוסייה נוספת במרכז הקשר זו אוכלוסייה שיושבת במרכז הקשר ומקבלת את השירות אבל היא לא נמצאת תחת תהליך של פיקוח.

<רקפת עצמון: זאת אומרת שהם נמצאים במרכז הקשר, יש להם את האפשרות להיעזר בשירותים של מרכז הקשר, לעתים הם יקבלו איזו שהיא הדרכה מזדמנת בתוך מרכז הקשר, אבל המפגש מתנהל עצמאית ללא דמות נוספת שמלווה את המפגש.

<רקפת עצמון: חלק מהמפגשים הם כאלה שנמצאים בפיקוח מלא שהילד לא יזוז לשנייה מעיניו של העובד הסוציאלי.

<רקפת עצמון: זאת אומרת יש גם, כשאנחנו אומרים את מרכז הקשר, יש רצף.

<רקפת עצמון: חלק מהמקומות שיש קשיים ניכרים בקשר, ש אחד ההורים מחבל בקשר, הדרך שלנו להבטיח שלא תהיה חבלה, מעבר לזה שמוגשות תלונות במשטרה והמשטרה מטפלת ובית המשפט עושה את הסנקציות ש- - - חבלה בקשר, זה להבטיח שההורה אכן הביא את הילד למפגש ושההורה השני יכול היה לקחת את הילד מבלי שמישהו חיבל בתהליך.

<רקפת עצמון: לכן כשמתבוננים על הנתונים צריך להתבונן עליהם רגע מזווית רחבה יותר.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להגיד משהו לגבי המשפט האחרון, של להבטיח שההורה הביא את הילד למפגש.

יפעת שאשא ביטון: אני מטפלת באמא שלא ראתה את הילדים שלה כבר הרבה מאוד זמן בגלל חזרה בשאלה, היא יכולה לספר באותו רגע נתון, אז קבעו שהאבא צריך להביא את הילדים ביום שני בשעה 15:00.

יפעת שאשא ביטון: וואלה, ב-15:05 הוא לא בא, 15:30 הוא לא בא, 16:00 הוא לא בא, ב-17:00 היא כבר יכולה לדווח שהוא לא הביא אותם.

יפעת שאשא ביטון: אז למה אני צריכה לשבת לפקח שהוא מביא את הילדים כן או לא ואני לא יכולה להפעיל סנקציות אם הוא לא מקיים את זה.

<רקפת עצמון: מתי המקרים האלה בית המשפט יפנה אותם למרכז קשר?

<רקפת עצמון: א.

<רקפת עצמון: כשיהיה פער גדול מאוד בין מה שאומר הורה אחד להורה שני, כי בדרך כלל מה שיאמר ההורה "אני רציתי להביא את הילד אבל כשהאבא נכנס לחדר או האמא נכנסה לחדר, הילד לא הסכים ללכת".

<רקפת עצמון: אנחנו במובן הזה מנסים לאפשר את המפגש מבלי שההתנהלות המחבלת של ההורים תאפשר אותו.

<רקפת עצמון: האם זה הפתרון?

<רקפת עצמון: זה לא הפתרון.

<רקפת עצמון: זה כרגע האמצעי עד שיהיה פתרון ששייך למקום אחר.

<רקפת עצמון: מרכז הקשר הוא לא הפתרון לשום בעיה, הוא אמצעי לאפשר קשר עד שתיפתר הבעיה.

<רקפת עצמון: בין אם הבעיה היא קושי בתפקוד של ההורה שהוא צריך לקבל איזה שהוא חיזוק כדי לצאת החוצה, ובין אם הבעיה שהמערכת, ולא משנה לצורך הדיון מי המערכת, מתקשה להכריח ולקיים את הקשר ונדרשת התערבות כדי שהקשר יתקיים עד שבית המשפט יכריע בסוגיית המשמורת, ייתן את הסנקציות שצריך לתת, עד שייעשו הפעולות המשפטיות שנדרשות.

<רקפת עצמון: האמירה היא שמרכז הקשר משמש מקום שמבטיח רציפות של קשר, כי כשאנחנו מדברים על קשר, האלמנט של הרציפות יש לו משמעות מכרעת.

<רקפת עצמון: צריך להבין שתפיסת העולם שלנו, מירי אמרה את זה ואני רוצה להדגיש את זה, היא שמרכז הקשר הוא האלטרנטיבה האחרונה.

<קריאה: זה לא נכון.

יפעת שאשא ביטון: רגע, בואו נשמע כי זה לא מקרים פרטניים.

יפעת שאשא ביטון: אתם חווים את זה מקרוב אבל אם אנחנו ניקח סטטיסטית, יכול להיות שכן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא יודעים, אנחנו שומעים.

<קריאה: 13% כולה.

<קריאה: צריך לשלב גורם מטפל.

<רקפת עצמון: כדי להסביר כמה הדבר מושרש בתפיסת העבודה שלנו, אם אתה מתבונן על - - - סדרי דין, שאלה ההנחיות לעובד סוציאלי לעניין סדרי דין, אני הולכת לקצה, שזה אישה שנמצאת במקלט עם הילדים, - - - אומר שחובה לבדוק אלטרנטיבה אחרת לפני שאתה הולך על מרכז קשר.

<רקפת עצמון: כאילו גם במקרה הקצה שבו לכאורה, אני אומרת לכאורה, יש סיפור של אלימות במשפחה ולכאורה האישה והילדים נמצאים במסגרת מוגנת, עדיין גם שם נדרש מהעו"ס לעניין סדרי דין לבחון האם אי אפשר להסדיר את הקשר באמצעות משפחה או באמצעות גורם אחר או בתוך הקהילה ולא להגיע למרכז קשר.

<רקפת עצמון: זה לא אמירה בעלמה של, אנחנו לא ממש רוצים מרכז קשר, בפועל זו פרקטיקת העבודה.

<רקפת עצמון: כשאומרים מרכז קשר צריך להבין שמדובר על יותר מתפיסת עבודה אחת, יש פה מגוון של תפיסות עבודה.

יפעת שאשא ביטון: זה שיש מגוון אנחנו יודעים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ננסה רגע לזקק את הדיון רק לאותו מפגש של אנשים שנמצאים שם בגלל שלא מצליחים לאכוף את הנושא של זמני שהות.

<מירי ספיר: אני רוצה להוסיף רק עוד משהו אחד.

יפעת שאשא ביטון: רגע, אני מחויבת לאנשים מדיון קודם, אני צריכה למלא את חובתי.

<מירי ספיר: חשוב לי להגיד שכחלק מתהליך הניטור שקורה בתוך עבודת מרכזי קשר מתקיימות ועדות הערכה אחת לחצי שנה.

<מירי ספיר: התע"ס בעצם מגדיר שמשפחה נכנסת, תכנית הקשר היא בתוך מרכז הקשר לשישה חודשים, אחרי שישה חודשים יש ועדות הערכה בהשתתפות כל הגורמים.

<קריאה: שישה חודשים עד שיש?

<מירי ספיר: עד שישה חודשים.

<מירי ספיר: בהשתתפות כל הגורמים המפנים כולל בהשתתפות מפקח מטעם שירות פרט ומשפחה.

<מירי ספיר: זאת אומרת אין מצב שמשפחה מוכנסת למרכז קשר ואף אחד לא יודע שהיא שם.

<מירי ספיר: יש עצירות, כל שישה חודשים מתבוננים על הקשר, האם המטרות שהוצבו בתחילת תכנית הקשר הולמות את מה שקורה עכשיו בתוך מרכז הקשר, האם זה נכון, נכון לזה להמשך בתוך מרכז הקשר, וכמו שאמרתי, 50% מהמשפחות מסיימות את תכנית הקשר בתוך המרכז תוך פחות מפרק הזמן הזה.

<אבי קסם: אפשר שאלת הבהרה?

יפעת שאשא ביטון: תשאל ואני אגיד אם יש מקום לזה עכשיו או אחר כך.

<אבי קסם: לגבי סמכות ההפסקה, אני יודע שאת הסמכות להחליט על מרכז קשר מתחילים בפקידות הסעד, זה עובר לבית המשפט ואז מגיעים למרכז קשר.

<אבי קסם: השאלה מי מחליט לסיים את התקופה הזאת.

<אבי קסם: האם זו הסמכות הבלעדית של מנהלת מרכז הקשר מול פקידת הסעד, היא אומרת לה "זה מספיק", או שיש פה שוב פעם איזה שהוא סוג של בדיקות והחלטות, וחוזר על עצמו?

<מירי ספיר: אפשר לענות?

יפעת שאשא ביטון: כן.

<מירי ספיר: ההחלטה על התחלה, על כניסה למרכז הקשר ועל סיום הקשר בתוך מרכז הקשר, היא של הגורם המפנה, המלצה, יחד עם החלטה שיפוטית.

יפעת שאשא ביטון: כשברוב המקרים זו ערכאה שיפוטית.

<מירי ספיר: תמיד.

<קריאה: אני יכול להגיב על זה?

<מירי ספיר: תמיד עם החלטה שיפוטית.

<אבי קסם: אבל מי מפנה את זה - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, היא אומרת, הם באים עושים ועדה, רואים, נותנים את ההמלצה שלהם, מעבירים את זה לשופט והשופט מחליט.

יפעת שאשא ביטון: זה הסיפור.

יפעת שאשא ביטון: לא צריך דוקטורט על כל דבר.

<קריאה: שלוש וחצי שנים במקרה האישי שלי לא ידעתם - - -

<קריאה: השופט נתן מינוי לעובדת סוציאלית לסדרי דין, היא לא עושה עם זה כלום - - - היא מטפלת.

<קריאה: כשאני מדבר עם עובדת סוציאלית על - - - היא אומרת לי "לא, אני מחכה שיגידו לי במרכז הקשר מה לעשות" ואני בכלל עם תלונות שווא במשטרה.

יפעת שאשא ביטון: שניה רגע.

יפעת שאשא ביטון: אמרה פה גם מריה קודם, אבל כנראה שזה לא ברור, היה נדמה לי שהמעורבים כן יודעים ועכשיו את מעלה את זה רקפת.

יפעת שאשא ביטון: הוועדות מתקיימות שלא בנוכחות הורים, שזה משהו שאולי צריך לבדוק אותו וגם מסתבר שלא ביידוע שלכם.

<מירי ספיר: כן.

יפעת שאשא ביטון: ההורים יודעים?

<מירי ספיר: בוודאי שיודעים.

<מירי ספיר: על פי ההוראה - - -

יפעת שאשא ביטון: ההורים יודעים על ועדה שמתקיימת כל חצי שנה?

<רקפת עצמון: בוודאי.

<רקפת עצמון: ההורים יודעים על זה, הם אמורים, הוראת התע"ס - - -

יפעת שאשא ביטון: אתם מקבלים עדכון.

<מירי ספיר: תנו לי רק להשלים.

<מירי ספיר: כדי שתבינו, הוראת התע"ס - - -

<קריאה: אבל בפועל זה לא ככה.

<קריאה: ההורים צריכים - - - את התע"ס?

יפעת שאשא ביטון: אתם לא תספיקו בסוף לדבר.

יפעת שאשא ביטון: חבל.

יפעת שאשא ביטון: 12:30 מסתיים הדיון אנחנו קמים והולכים.

יפעת שאשא ביטון: אם אתם רוצים לדבר מסודר תתנו את האפשרות גם לאחרים.

<מירי ספיר: הוראת התע"ס מדברת על זה במפורש, שההורים צריכים להיות מיודעים שיש ועדת - - -

יפעת שאשא ביטון: בפועל הם מיודעים?

<קריאה: לא.

<מירי ספיר: לדעתי כן.

<מירי ספיר: זו ההוראה שאנחנו נותנים לעובדים בתוך מרכזי הקשר.

<מירי ספיר: הוועדות האלה כפי שאמרתי הן ללא נוכחות הורים משום ששם לא מתקבלות ההחלטות הסופיות.

יפעת שאשא ביטון: כאילו יש ועדה, ההורים מיודעים על כך שהייתה ועדה והתקבלה החלטה כזאת או אחרת.

<מירי ספיר: נכון.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת זה הנוהל התקין.

יפעת שאשא ביטון: מי שנמצא במרכז קשר מעל חצי שנה ולא קיבל הודעה כזאת, סימן שמישהו פה כשל.

<מירי ספיר: שלא מילא אחרי הוראת התע"ס.

<אבי קסם: הוא יכול לקבל את החומר לאחר מכן לראות, כדי לערער או תהליך כלשהוא?

<מירי ספיר: באתר משרד העבודה והרווחה יש - - -

<קריאה: < לא, את מה שכתבו.

<קריאה: את ההחלטה.

<קריאה: >

<אבי קסם: לאחר ההחלטה אפשר לראות את זה, אותו אדם ש- - -

<מירי ספיר: אף פעם לא ביקשו ממני.

<מירי ספיר: אני צריכה לחשוב על זה.

<מירי ספיר: בעקרון הגורם המפנה שהוא זה שבעצם בסופו של דבר יחד עם ההחלטה השיפוטית, קובע אם זה ממשיך להיות בתוך מרכז הקשר או לא, צריך גם לא להגיד כן או לא.

<מירי ספיר: צריך לנמק מדוע הוא חושב כן או לא.

<מירי ספיר: להורה.

יפעת שאשא ביטון: תודה.

יפעת שאשא ביטון: יש את גיא, יש את ההורים כאן שאני מחויבת להם מהדיון הקודם ואחר כך אנחנו נמשיך לפי הסדר.

<קריאה: חברת הכנסת שאשא ביטון - - -

יפעת שאשא ביטון: אתם תדברו גם.

<קריאה: מה זה אתם?

<קריאה: אמרת עד 12:30.

<קריאה: אני חושב שאני - - -

יפעת שאשא ביטון: כולם ידברו.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני מחויבת מהדיון הקודם, אני חייבת לעמוד במילה שלי, יש פה אנשים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו סתם מבזבזים את הזמן.

יפעת שאשא ביטון: בזמן הזה מישהו יכול לסיים לדבר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נגיע לכולם.

<קריאה: איך נגיע לכולם.

יפעת שאשא ביטון: גיא בבקשה.

<גיא רווה: אז ככה, אני מציע שלא ניתמם.

<גיא רווה: אוקיי?

<גיא רווה: כי אני מסתכל עליכם באופן ישיר, מבלי להאשים, אני מאמין שכולנו בני אדם, איבדנו פה איזה שהוא צלם אנוש.

<גיא רווה: או שיש תכנית מתוכננת ומדויקת למערכת, ואם זה לא המצב, אז זאת רשלנות של המערכת והמדינה.

<גיא רווה: זה או זה או זה.

<גיא רווה: אין באמצע.

<גיא רווה: כשאנחנו מדברים בילדים.

<גיא רווה: בי תפגעו כמה שאתם רוצים, באמא תפגעו כמה שאתם רוצים, עד הילדים שלי והילדים שלי זה הילדים של כל העם שאני שייך אליו.

<גיא רווה: השופט בדימוס מרכוס אמר שמניעת הניכור מראש, למשל הניכור, בעצם מרכזי הקשר הם כמניעת ניכור.

<גיא רווה: לא.

<גיא רווה: זה חלק מהניכור המערכתי שעליו ציין ואמר רוני קאשי, שהוא מנותק מהילד שלו.

<גיא רווה: זה שהוא רואה אותו שעה בשבוע במשך שלוש וחצי שנים, סליחה, זה ניתוק, זה נתק.

<גיא רווה: זה ניכור.

<גיא רווה: אתם לא שומרים פה על קשר, אתם שומרים על נתק.

<גיא רווה: זה נתק.

<גיא רווה: עוד פעם, אני לא מאשים, זה רק הכאב, אני לא מתלהם.

יפעת שאשא ביטון: מה גם שלא הן קובעות מי ייכנס בשעריהם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים להגיע לשם.

<גיא רווה: אני מעדיף לא להיכנס לכיס של - - -אני מדבר על הילדים.

<גיא רווה: לא לכיס.

יפעת שאשא ביטון: לא, כי אם אנחנו רוצים לטפל אנחנו צריכים לגעת בשורש הבעיה.

<קריאה: זה שורש הבעיה - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, רגע.

יפעת שאשא ביטון: סליחה.

<קריאה: השופט אמר שזה חותמת גומי.

<קריאה: הן מחליטות.

יפעת שאשא ביטון: באמת די, באמת.

יפעת שאשא ביטון: אל תגידו לי את זה במיוחד לא בהתמודדות שלי בשבוע האחרון שאני אומרת לכם שזה ממש ממש לא- - - אתה יודע מה?

יפעת שאשא ביטון: אני אגיד משהו קשה, ואני יודעת שאני אומרת את זה לפרוטוקול.

יפעת שאשא ביטון: הלוואי שבשבוע האחרון השופטים היו חותמת גומי.

יפעת שאשא ביטון: הלוואי.

יפעת שאשא ביטון: אבל זה ממש לא שם.

יפעת שאשא ביטון: תפסיקו כבר.

יפעת שאשא ביטון: תפסיקו.

יפעת שאשא ביטון: די מספיק.

<קריאה: - - - אנחנו חייבים להישמע להוראות שלהם.

יפעת שאשא ביטון: מספיק.

יפעת שאשא ביטון: מספיק.

יפעת שאשא ביטון: די יש גבול למה שאני יכולה לשמוע.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה גיא.

יפעת שאשא ביטון: איפה זה ואיפה מה שקורה במציאות.

<גיא רווה: זאת אומרת שהמצב שנוצר מבלי להאשים אף אחד מהצדדים והגופים, המערכת כולה מאפשרת את היווצרות הבעיה עצמה על מנת גם אם זה לא במודע או כן במודע, על מנת לספק טיפול.

<גיא רווה: לא משנה אם הוא מוצדק או לא מוצדק.

<גיא רווה: למישהו זה מוצדק.

<גיא רווה: לילד לא.

<גיא רווה: לילד זה לא מוצדק וזה מה שאותי מעניין.

<גיא רווה: סליחה אם אני נשמע מתלהם, אני לא.

<גיא רווה: יושבת הראש הנכבדה יפעת אמרה ובגאונות, שגם לאנשי מקצוע יש שיקול דעת.

<גיא רווה: מה זה שיקול דעת?

<גיא רווה: שיקול דעת מבחינתי כאזרח נורמטיבי מורכב מחינוך, ערכים ומוסר.

<גיא רווה: אני כבעל תפקיד, גם אם יש ובמיוחד אנחנו כעם יהודי, שידע ועבר ייסורים והגיע והקים מדינה פה, ואם המטרה שלנו להוריש לילדים שלנו את העתיד שלהם, אז ההווה שלנו הוא יקבע את העתיד של הילדים שלנו.

<גיא רווה: הוא חייב להיות, גם אם יש חוק או הוראה חוקית או לא משנה מה שצריך לאכוף או לא לאכוף, היא חייבת להיות מורכבת מחינוך מערך וממוסר.

<גיא רווה: אסור לפגוע.

<גיא רווה: היום לצערי הרב כל כלל המערכות פוגעות באופן ישיר לילדים בחינוך שלהם, בערך שלהם ובמוסר שלהם.

<גיא רווה: זה לא משהו שאנחנו רוצים.

יפעת שאשא ביטון: משפט סיכום.

יפעת שאשא ביטון: חבל אנחנו רוצים להיות בפרקטיקה ולא ב- - - שמסביב.

<גיא רווה: הנה סיכמתי, זה המשפט האחרון.

<גיא רווה: אין זמן לטפל בבעיה, אני מצטער מאוד.

<גיא רווה: למה?

<גיא רווה: כי מדובר פה בפגיעה בילדים וכולכם יודעים שזה פוגע בילדים.

<גיא רווה: אם עכשיו זה פוגע בילדים, עכשיו זה פוגע למשל, אני אביא דוגמה את רוני כי הוא פה, אם זה פוגע בילד שלו, עכשיו את כאחראית למרכזי קשר, את אמורה להרים טלפון, צריכה להוציא את הילד מהפגיעה הזאת באופן מיידי.

<גיא רווה: זו העבודה שלך, להגן על הילד שלו, לא עליו, לא על אמא שלו.

<גיא רווה: זה נוצר מתוך סכסוך נשים – סליחה שאני מכליל – נשים שכן הולכות לשם ומשתמשות ומנצלות ומנפלטות את המערכת שזה מתלונות שווא, ממרכז הקשר, מנצלות את כל המערכת על מנת לנתק את הילד מהאבא.

<גיא רווה: זה אסור לכם לתת כמערכת ואנחנו כעם לא נאפשר.

יפעת שאשא ביטון: מי שעושה את זה זה פשע.

יפעת שאשא ביטון: במקרים שבהם זה נעשה, זה פשע, אני מסכימה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שזה לא כל המקרים, אבל במקום שזה נעשה - - -

<גיא רווה: משפט אחרון- - -

יפעת שאשא ביטון: גיא ממש בשורת סיכום.

<קריאה: אנחנו ביחד.

<קריאה: שמי - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, סליחה.

יפעת שאשא ביטון: ממש לא.

יפעת שאשא ביטון: אני אתן לך את רשות הדיבור, כולם פה ביחד.

יפעת שאשא ביטון: גם אני אתכם ביחד.

יפעת שאשא ביטון: בואו נעשה את זה במסודר, במחילה.

יפעת שאשא ביטון: עמדתי במילה שלי אליך גיא, באותה מידה יש לי פה הורה שאני צריכה לעמוד במילה שלי אליו.

יפעת שאשא ביטון: אתה תדבר.

יפעת שאשא ביטון: אני אתן לך.

יפעת שאשא ביטון: רק תגיד לי את השם.

<פרח עץ החיים: פרח עץ החיים.

יפעת שאשא ביטון: רק אני מבקשת לתמצת, אני לא רוצה לחתוך אותך באמצע.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שהסיפורים האלה מורכבים.

<"א": אני רוצה לדבר על הכרוניקה של ניכור הורי ידוע מראש, ולהגעה למרכז קשר, שאגב אני לא יודע איך הגעתי לשם אבל אולי הכרוניקה תסביר את העניין.

<"א": אני דווקא רוצה להתחיל מההורים שלי, שההורים שלי הגיעו לארץ, אבא שלי פרופסור הגיע מארצות הברית, הקים מושב בנגב, אנשים ציוניים, יש להם נכדה בכורה, הבת שלי, עכשיו יש להם עוד נכדה, והם מנותקים מהילדה כבר שנה, ויש פה סיפור נוסף של מעגלים נרחבים שסובלים, המשפחות המורחבות, הסבל שלנו גם רלבנטי וכמובן הילדה שמנותקת עכשיו מסבא וסבתא שלה יותר משנה, זה נזק מאוד קשה לילדה.

יפעת שאשא ביטון: דרך אגב, אנחנו אף פעם לא מדברים וזה נכון, על זה שילדים מנותקים לא רק מההורה הביולוגי שלהם אלא מכל הסביבה.

<"א": הדבר השני שאני רוצה להגיד, שהרעה החולה מתחילה ביום של הגירושים.

<"א": היא מתחילה משתי סיבות, לראייתי.

<"א": א.

<"א": ביום הגירושים קובעים משמורן ולא משמורן.

<"א": ברגע שאין הסכמה.

<"א": אי אפשר לעשות מדרג הורי כשמתגרשים ואני קורא לך, חברת הכנסת, לחוקק חוק מאוד פשוט.

<"א": ועדת - - - המליצה לבטל את המושג "משמורת".

יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לך למה אני נושמת כדי לעצור אותך.

יפעת שאשא ביטון: זה לא הדיון.

יפעת שאשא ביטון: על זה כבר קיימנו הרבה מאוד דיונים.

יפעת שאשא ביטון: אל תתחיל מנקודת ההתחלה.

<"א": זו לא נקודת ההתחלה.

יפעת שאשא ביטון: זו נקודת ההתחלה כי אנחנו כבר - - -

<"א": ומתי יתבטל המושג "משמורת", את יודעת לתת לי תחזית?

יפעת שאשא ביטון: אני לא חזאית עם כל הכבוד, אבל זה משהו שאנחנו עובדים עליו.

יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה לדבר על הנושא של ניכור הורי בלי להתחיל מנקודת פתיחה של מה כן מכנים, מה כן נכון מה לא נכון, את זה אנחנו כבר יודעים, כתבנו, יש את זה גם בפרוטוקול.

<"א": יש לזה משמעויות פסיכולוגיות גדולות - - -

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה איתך לגמרי.

<"א": זה מתחבר להמשך שביום ההתחלה יש הורה אחד שמרגיש עליון, יש הורה שני שמרגיש נחות ויש ילד שיודע מי ההורה העליון ומי ההורה הנחות.

<"א": זה קורה ביום הראשון.

<"א": בגלל זה הניכור, אני מאוד מתחבר למה שאמר רוני, שזה ניכור מערכתי.

<"א": המערכת היא חלק מהבעיה.

<"א": אני רוצה להמשיך בעניין הזה למקרה הפרטי שלי, כמה מילים.

יפעת שאשא ביטון: יש לך עוד שתי דקות אז תבחר אם אתה רוצה לומר דברים שכבר נאמרו או דברים חדשים.

<"א": אני בוחר.

<"א": במקרה הפרטי שלי, דיברו פה על מניעה, השופט בדימוס מרכוס.

<"א": האם החליטה לא לקיים הסדרי ראייה, מדי פעם.

<"א": על החגים היא השתלטה לחלוטין.

<"א": ומה עשיתי?

<"א": אני אדם תמים, באמת, הלכתי לרווחה ואמרתי "דברו בבקשה עם גרושתי.

<"א": יש פה איזו שהיא בעיה, בשבת היא אומרת לי לא" עכשיו היא גם שולחת את הילדה, לא משנה.

<"א": הילדה באה אלי ואומרת לי "אבא, אני לא יכולה להיות איתך בשבת" "אבא אני לא יכולה להיות איתך בפסח", "אבא, אני לא יכולה להיות איתך בפורים".

<"א": אני הולך לרווחה ומה הם אומרים לי? "אנחנו לא יכולים לעשות כלום, לך לבית המשפט".

<"א": מה אני אומר לרווחה?

<"א": אני אומר להם "אם אני אלך לבית משפט זה יסלים את המצב.

<"א": אני לא רוצה ללכת לבית המשפט".

<"א": שש פעמים באתי לרווחה, אפרופו זיהוי מוקדם.

<"א": שש פעמים באתי אליהם בגלל הפרות וכל פעם אמרו "לך לבית המשפט" ואני אמרת "לא רוצה כי זה יסלים".

<"א": בסוף באתי לראש המחלקה בישוב שלי עם דמעות בעיניים היא אמרה לי "אנחנו לא יכולים לעשות כלום, לך תפנה".

<"א": אמרתי לה "לא רוצה אבל את אומרת לי זו האינסטנציה הכי גבוהה".

<"א": הלכתי, ניתקו אותי ל-34 יום ישר מהילדה.

<"א": ניכור הורים פה הוא ברור.

<"א": עכשיו יש לי גם ביקורת על מה שאמרה הגברת רקפת עצמון כי מאז ועד היום מערכת הרווחה לא מוכנה להגיד את המילים "ניכור הורי" הם עולים על בריקדות.

<"א": הם לא יגידו את המילים האלה.

<"א": ואתם אומרים שיש ניכור הורי זה ברור, זה ברור.

<"א": הם לא מוכנים להגיד, למה, כי ההנחיה מלמעלה אומרת "תיזהרו, אל תגידו ניכור הורי, אל תעשו זילות במונח".

<"א": ומה זה גרם, הגברת עצמון?

<"א": שכל העובדות הסוציאליות נזהרות ואף אחד לא אומר "ניכור הורי".

יפעת שאשא ביטון: קודם כל אנחנו מדברים בכבוד לכל הנוכחים בחדר.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

<"א": בסדר גמור.

<"א": יש ביקורת והיא ראויה להגיד אותה.

<"א": אני רוצה להמשיך כי אני גם רוצה להגיע למרכזי הקשר, שלא האמנתי בכלל שאני אגיע לשם.

<"א": בכל אופן, הייתה ועדת תסקירים.

<"א": ועדת תסקירים במהלך נתק נוסף שהם ניתקו אותי מהילדה, אגב, ל-127 יום בפעם השנייה, הייתה ועדת תסקירים במהלך הנתק.

<"א": ומה הם ממליצים?

<"א": להרחיב את הסדרי השהות איתי, נהדר, אבל משמורת לאם.

<"א": העניין הזה הוא פשוט פשע.

<"א": יש הורה מנכר, מתעלל בילד ונותנים לו פרס, אומרים לו "לא, אתה הורה בסדר".

<"א": ההורה מרגיש, "אני בסדר" - - - הולכת עם זה.

<"א": זה - - - זו טעות, זו תקלה מאוד חמורה הדבר הזה.

<"א": אני ממשיך כי אני רוצה להגיע גם למרכז הקשר.

יפעת שאשא ביטון: משפט אחרון.

יפעת שאשא ביטון: אמרתי שתי דקות, עברו שלוש.

<"א": ארבעה משפטים אחרונים.

<"א": הדברים הם חשובים.

<"א": באמת לא האמנתי שאני אגיע למרכז קשר ובסוף באמת נקבעו בהתחלה פגישות בליווי צד ג' באיזה בית קפה, שאגב היו פגישות נהדרות, אבל גרושתי טוענת שהפגישות לא היו טובות.

<"א": פגישות שהסתיימו בחיבוקים ונשיקות עם הילדה, למול מלוות מהאם, והיא אומרת "לא, שלח אותו למרכז קשר, הוא אלים".

<"א": שלחו אותי למרכז קשר.

<"א": אני לא מבין מה אני עושה שם.

<"א": מה קורה?

<"א": ברגע שהגעתי למרכז קשר, בניגוד לפגישות בבית קפה, הילדה לא מוכנה לדבר איתי.

<"א": אני מגיע למרכז קשר, בהתחלה חמש דקות בשבוע, כשהיא משחקת בטלפון ולא מוכנה לדבר איתי.

<"א": מקשיבה.

<"א": אני מאוד שמח, ממש זה עשה לי אושר גדול, זה גדל לשבע דקות.

<"א": היום אנחנו עומדים על משהו כמו 12, 13 דקות שהיא מקשיבה לי.

<"א": אני מדבר איתה דברי טעם וברוגע.

<"א": היא יודעת שאני ההורה השקול בעניין הזה.

<"א": אגב, כל המערכת יודעת, אבל לא מדווחת.

<"א": לא אומרים שיש פה ניכור הורי.

<"א": לא אומרים שיש פה אב מיטיב ומסור ומצוין, והוא במרכז קשר.

<"א": עכשיו אני מגיע לפתרונות.

<"א": מה שאני חושב, הפתרון אגב מאוד מהיר.

<"א": יש שלושה אפיקים של פתרונות.

<"א": אחד – במישור החקיקתי, לצערי אני חושב שזה כשל נוראי וביטול המושג משמורת צריך להיות מחר בבוקר ואפשר לעשות את זה stand alone, בלי לדבר על שום דבר אחר.

<"א": הדבר השני, במישור הטיפולי.

<"א": גם כשל טוטאלי.

<"א": מערכת הרווחה לא מסוגלת לטפל, לא מסוגלת לזהות את הבעיה.

<"א": אגב, אני מאוד מקווה, בפעם הקודמת רקפת עצמה דיברה על ספינה גדולה להזיז.

<"א": זה נכון, זה תהליכים, הם לוקחים זמן.

<"א": בסדר, בואו נעבוד על זה.

<"א": אבל כיום במישור הטיפולי אין שום פתרון למצב של ניכור הורי.

<"א": תיאום הורי שלחו אותי, כמובן שהצד השני לא מוכן, אבל אני מסכים עם מה שאמרו פה והיום חשבתי על זה מחדש.

<"א": שולחים אותי לתיאום הורי.

<"א": מה זה יעזור?

<"א": היא לא רוצה לדבר איתי.

<"א": היא לא מוכנה לתיאום הורי.

<"א": אז אני רוצה שיהיה שיתוף פעולה.

<"א": אני מגיע לדבר השלישי.

<"א": הדבר השלישי והחשוב ביותר זה המישור הסמכותי.

<"א": במישור הסמכותי אפשר להפעיל סנקציות.

<"א": אני אראה את הבת שלי, אני מבטיח לכם, אראה אותה בעוד שבועיים.

<"א": ברגע שיגידו לגרושתי, כל שבוע שהוא לא רואה את הילדה לשעתיים, בואו נתחיל בזה, אני מוכן שהכל יהיה הדרגתי, 1,000 שקל קנס.

<"א": אז זה לא יקרה פעם ראשונה, לא יקרה פעם שניה, תשלם 2,000 שקל, 3,000 שקל, 4,000 שקל, לאוצר המדינה.

<"א": לא אלי.

<"א": אחרי חודש, אלי.

<"א": אז - - - תדחוף שזה יבוא אלי.

<"א": אני אומר גם עוד שבועיים אני רואה את הבת שלי, ברגע שיהיה 1,000 שקל קנס, ואתם חייבים, ואגב איך זה יקרה?

<"א": אם הרווחה תגיד את המילים "ניכור הורי".

<"א": אם אתם תגידו לשופט "יש פה ניכור הורי".

<"א": זה תיאור המצב, זאת המציאות.

<"א": השופט פשוט כיום לא יודע מה קורה.

<"א": היא מאשימה אותי בהאשמות שווא כל כך מגוחכות.

<"א": בדיון האחרון היא הלכה למקומות של אונס, באמת, מקומות מופרכים.

<"א": הרווחה יודעים את הכל והם לא אומרים את זה, וזה בא מלמעלה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אני לא אומרת את השם כי אתה גם ביקשת לא לומר, אבל תודה רבה על הדברים, הם גם בהחלט יעילים בפרקטיקה ואנחנו בהחלט נתייחס אליהם גם בסיכום.

<קריאה: אני יכול להגיד ארבע הערות?

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: רגע.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניתן לו, אחר כך אתה, אחר כך גיל, אחר כך גיא.

<קריאה: אני אשמח להשלים את הדברים מהדיון הקודם שלא הספקתי.

<קריאה: יש כאלה שלא דיברו בכלל.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אבל ממש בקצרה.

יפעת שאשא ביטון: 2-3 דקות ואני עוצרת.

<ניסן בן-גיא: שלום לכולם.

<ניסן בן-גיא: אני הורה מנוכר, מה שנקרא.

<ניסן בן-גיא: לא ראיתי את שתי הבנות היפהפיות שלי כבר שלוש וחצי שנים, ללא שום אשמה.

<ניסן בן-גיא: תאמינו לי.

<ניסן בן-גיא: אני רציתי לשים דגש על תפקודם של שני משרדים.

<ניסן בן-גיא: משרד הרווחה ומשרד המשפטים.

<ניסן בן-גיא: משרד הרווחה – כמה עובדות וכמה מספרים מהסיפור האישי שלי.

<ניסן בן-גיא: ההליך המשפטי שלי נמשך שבע וחצי שנים.

<ניסן בן-גיא: מה יש להחליט פה?

<ניסן בן-גיא: שהורים שווים?

<ניסן בן-גיא: החלטה של רבע שעה.

<ניסן בן-גיא: שבע וחצי שנים בזבזתי מהחיים והתעללו בילדים שלי.

<ניסן בן-גיא: תפקודו של משרד הרווחה.

<ניסן בן-גיא: בתחילת ההליך המשפטי הטילו עליהם להגיש תסקיר לבית המשפט.

<ניסן בן-גיא: עובדת הסוציאלית שהכינה תסקיר לא נפגשה איתי בכלל וכתבה שאני הורה סוג ב'.

<ניסן בן-גיא: על סמך מה?

<ניסן בן-גיא: על כלום.

יפעת שאשא ביטון: יש מצב שנכתב תסקיר בלי שנפגשים עם ההורה?

<קריאה: הרוב.

יפעת שאשא ביטון: לא אמור להיות.

<ניסן בן-גיא: אני לא משקר.

<ניסן בן-גיא: תאמינו לי.

יפעת שאשא ביטון: לא, להיפך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נרצה את הפרטים וצריך לבדוק את זה.

יפעת שאשא ביטון: את כל הלקויות בשטח שגם גורמות בסופו של דבר לאיבוד אמון במערכת, שבמפגש שלי אני יודעת שהדברים הרבה מאוד פעמים נראים אחרת, חייבים לתקן את זה.

יפעת שאשא ביטון: כי בסוף אותם פקידים אלה שנמצאים כל אחד ברשות המקומית שלו עושה נזק פעם אחת לילדים, פעם שניה להורים ופעם שלישית גם למערכת כי אנחנו מאבדים את האמון.

<קריאה: היום כעובד סוציאלי לעניין סדרי דין - - -

יפעת שאשא ביטון: זה לא מספיק לי ההנחיות.

יפעת שאשא ביטון: העובדים צריכים לדעת שמישהו עומד שם למעלה ומפקח שהם עושים עבודתם נאמנה.

<ניסן בן-גיא: עוד כמה סעיפים ברשותך.

<ניסן בן-גיא: התסקיר הזה, אגב, העובדת הסוציאלית קראה לגרושתי בארבע שמות.

<ניסן בן-גיא: מה היא עשתה?

<ניסן בן-גיא: היא כתבה תסקיר?

<ניסן בן-גיא: לא.

<ניסן בן-גיא: היא עשתה קופי פייסט מתסקירים אחרים.

<ניסן בן-גיא: כי לא אכפת לה מהילדים שלי.

<ניסן בן-גיא: הלאה.

<ניסן בן-גיא: בתחילת ההליך עוד היו לי הסדרי ראייה.

<ניסן בן-גיא: על הפרה של הסדרי ראייה, הפרה של החלטת בית המשפט הגשתי שתי תלונות למשטרה.

יפעת שאשא ביטון: מה קרה איתן?

<ניסן בן-גיא: לא עשו כלום.

<ניסן בן-גיא: כלום כלום כלום.

<ניסן בן-גיא: בעקבות כך שאני עדיין מרגיש שיש לי כוח ואני מגיש תלונות למשטרה, גרושתי הבריחה בעזרת העובדות הסוציאליות את שתי הבנות שלי למרכז קשר.

<ניסן בן-גיא: בלי שום קשר להתנהגות שלי.

<ניסן בן-גיא: תאמינו לי.

<ניסן בן-גיא: אחרי שהיא נמצאה שם במשך 100 ימים, היא הגישה תביעה לבית המשפט שירחיקו אותי מהילדים.

<ניסן בן-גיא: טיפלו בתביעה הזאת שתי שופטות.

<ניסן בן-גיא: על שתי השופטות כתבתי לנציבות תלונות על שופטים, על ההתנהלות שלהן בתביעה הזאת.

<ניסן בן-גיא: מכבוד השופט אליעזר ריבלין - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא צריכים פרוטוקול.

יפעת שאשא ביטון: באמת.

יפעת שאשא ביטון: רק תיתן לנו את הרעיון.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מבינים את זה גם בלי שמות.

<ניסן בן-גיא: מהנציבות קיבלתי מכתב שהתלונות מוצדקות.

<ניסן בן-גיא: שתי שופטות פעלו בניגוד לחוק בתביעה הזאת.

<ניסן בן-גיא: הלאה.

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה שעברת מסכת ייסורים.

<קריאה: אבל זה הרוב יפעת, זה הרוב עובר.

<קריאה: אני לא סיפרתי, אני מנותק - - - ארבע שנים מהילדים שלי.

<קריאה: לא דיברתי על המקרה שלי.

<קריאה: אני אמנם נורמטיבי אבל אני מנותק.

יפעת שאשא ביטון: אני לא כופרת בזה.

יפעת שאשא ביטון: תלמד רגע להקשיב.

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה שעברת מסכת ייסורים ארוכה מאוד.

יפעת שאשא ביטון: חלק מהדברים שאתה אמרת, אנחנו גם ניקח וננסה להבין איך אנחנו מפיקים לקחים כדי שהם לא יקרו.

יפעת שאשא ביטון: אני לא צריכה שתספר לי את כל סיפור החיים כי אנחנו צריכים גם להגיע בסוף לפרקטיקה.

יפעת שאשא ביטון: יש משהו שהיית רוצה לבקש מאתנו, שאתה חושב שצריך לשנות אותו, משהו להציע?

יפעת שאשא ביטון: יש לי הצעות שעלו לי מתוך מה שאמרת.

יפעת שאשא ביטון: אני אגיד אותן בסוף, רשמתי אותן פה לפני, אבל יש משהו שאתה באת איתו מוכן שאתה חושב שצריך לעשות אחרת?

<ניסן בן-גיא: שתי הערות אולי.

<ניסן בן-גיא: הערה אחת, אני מסכים עם הדוברים שהיו לפניי, להפסיק עם הדיונים בדלתיים סגורות.

<ניסן בן-גיא: להפסיק לגמרי, מהיום.

<ניסן בן-גיא: דיברו על כך שצריך להרחיב אולי אם יש צורך, את כוח האדם של משרד הרווחה.

<ניסן בן-גיא: לא, בשום פנים ואופן.

<ניסן בן-גיא: לצמצם.

<ניסן בן-גיא: למה?

יפעת שאשא ביטון: לא משנה לי למה עכשיו.

יפעת שאשא ביטון: זה לא רלבנטי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא נצמצם את זה מחר בבוקר.

<ניסן בן-גיא: כי יש לי הרבה טענות לפעילותן של עובדות סוציאליות.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להציע לך משהו.

יפעת שאשא ביטון: אם יש לך תלונות קונקרטיות, תעביר אלינו, אנחנו נבדוק.

יפעת שאשא ביטון: אם עשו תסקיר בלי שיידעו אותך ובלי שדיברו איתך תעביר לנו בבקשה את השמות ואנחנו נבדוק ונטפל.

יפעת שאשא ביטון: בכל פניה נטפל הכי ברצינות שאפשר.

יפעת שאשא ביטון: תיקח את המייל מהיועצים שלי, תעביר אלינו את הדברים, אני מבטיחה לך שאנחנו נבדוק את זה מהתחלה ועד הסוף.

<ניסן בן-גיא: תודה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: יואב גיל וגיא, אני אקריא את כולם.

יפעת שאשא ביטון: אבי, דוד, אלן.

<יואב מזא"ה: אני אעשה את זה קצר.

<יואב מזא"ה: ארבע נקודות: אחת – מריה, הייתי שמח לקבל התפלגות של המגדר במקרים שבהם המפגשים מתקיימים על רקע של גירושים מההורה שפוגש את הילדים במרכז קשר.

יפעת שאשא ביטון: יותר גברים מאשר נשים.

<יואב מזא"ה: זה ברור שיותר, השאלה מה ההתפלגות המגדרית.

<יואב מזא"ה: שתיים - אני חושב שבאמת בדיון פה הולכים על כמה מישורים.

<יואב מזא"ה: רוב הבעיות שמדברים עליהן, לא קשורות לתפקוד של מרכז קשר אלא קשורות לבעיה של הגורם המפנה.

יפעת שאשא ביטון: להחלטה.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<יואב מזא"ה: בנוגע לגורם המפנה, את שמת את הפוקוס, גבירתי היושבת ראש, כפועל יוצא מהדיון הקודם על מקרים שבהם זה בעקבות הפרות של זמני שהות.

<יואב מזא"ה: אני רוצה דווקא להסתכל על סוג אחר של מקרים שמגיעים למרכז קשר וזה כשיש חשש לפגיעה בילדים ואז אומר הגורם המפנה, בין אם זה מגיע מהעובדות הסוציאליות לסדרי דין או מבית המשפט, "אני חושש שתהיה פגיעה בילדים", וכדי להיות בטוח שהמפגשים יתקיימו במרכז קשר.

<יואב מזא"ה: מהמחקר שלי עולה שהסטנדרט של החשש שגורם להפניה למרכז קשר, הוא שונה אם החשש הוא חשש שהאבא יפגע בילדים או החשש שהאמא תפגע בילדים.

<יואב מזא"ה: לכן אני הייתי רוצה מאוד לדעת מה הקריטריונים לחשש כזה ולהפניה, ושתהיה שקיפות.

<יואב מזא"ה: בתחושה שלי היד יותר קלה על ההדק כשבאה האימא ואומרת "אני חוששת שהאבא יפגע בילדים" או כשבא האבא ואומר "אני חושש שהאימא תפגע בילדים".

יפעת שאשא ביטון: על זה דיברנו, על התפיסות ה- - -

<יואב מזא"ה: בעיני שם הגורם המפנה, גם בתי המשפט וגם העובדים הסוציאליים לסדרי דין צריכים לעשות איזה שהוא בדק בית.

<יואב מזא"ה: בהקשר הזה אני גם רוצה - - -

יפעת שאשא ביטון: משפט אחרון.

<יואב מזא"ה: אמרתי שאהיה מאוד זריז.

<יואב מזא"ה: בחלק גדול מהמקרים, ורקפת ציינה את זה ואני מאמין לה, אבל זה לא מחלחל מטה.

<יואב מזא"ה: בחלק גדול מהמקרים, את החששות היו יכולים לפתור מלווים.

<יואב מזא"ה: כלומר מועלה חשד כלפי אחד ההורים, אז במקום לשלוח אותו למרכז קשר, שיגיד "או קיי, אז אני אפגוש את הילדים עם אדם נוסף".

יפעת שאשא ביטון: בחייך, אני צריכה שמישהו יבוא ללוות אותי, שאני אפגוש את הילדים שלי?

יפעת שאשא ביטון: למה, אני איזו פושעת?

<קריאה: זה דבר חיובי.

<קריאה: יפעת.

<קריאה: ממש לא.

<קריאה: סבא וסבתא ודודים או דודות.

<קריאה: למה לא?

<יואב מזא"ה: הערה אחרונה ובזה אני אסיים.

יפעת שאשא ביטון: כשמדברים על מלווה כזה לא מדברים על סבא דוד, דוד או אח או אחות.

<יואב מזא"ה: על זה מדובר.

<יואב מזא"ה: הערה אחרונה שהיא כן כלפי מרכזי הקשר.

<יואב מזא"ה: מירי, את דיברת על ועדות הערכה, ואני נחשפתי למקרים שבהם אנשים סופר נורמטיביים מצאו את עצמם על לא עוול בכפם בתוך מרכז הקשר, ואני חושב ששם מרכז הקשר יכול לעשות עבודה יותר טובה בלהעצים את ההורה הזה ולשלוח את ההמלצות "יש כאן הורה נורמטיבי ואנחנו ממליצים שהוא יצא" שם אני חושב שאתם יכולים לעשות עבודה יותר טובה.

<יואב מזא"ה: כי בזה שמגיעים אליכם, אתם לא אשמים.

יפעת שאשא ביטון: ברוב המקרים יוצאים עד חצי שנה.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שקורה.

<יואב מזא"ה: חצי שנה זה הרבה זמן.

<יואב מזא"ה: יש הרבה אנשים שמחכים לאמירות פוזיטיביות.

<קריאה: למה אתה חושב שזה לא קורה?

יפעת שאשא ביטון: חבר'ה, מבחינתי רווחה זה רווחה.

<אהרון רוני קאשי: זה שני דברים שונים, המלצות של עובדים סוציאליים לא מגובות ולא מגיעות.

<אהרון רוני קאשי: אני אספר לך סיפור - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אל תספר לי סיפור כי אין לנו זמן.

יפעת שאשא ביטון: רוני, לא.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: אם יש לך סיפור קונקרטי ואתה רוצה שנבדוק אותו, אנחנו נטפל בו.

יפעת שאשא ביטון: מבחינתי הרווחה זה הרווחה, אני לא מסתכלת עכשיו על החלוקה ביניהם.

יפעת שאשא ביטון: לא של אלה שנמצאים במרכז קשר ולא פקידות סעד ולא לסדרי דין ולא אחרים.

יפעת שאשא ביטון: כלום.

יפעת שאשא ביטון: יש פה דברים שנעשים בצורה מעוותת, זה לא משנה לי מי שם עכשיו יושב על השלטר ועושה את זה, ויש פה דברים שאנחנו צריכים לטפל בהם עוד לפני שזה בכלל מגיע לרווחה.

יפעת שאשא ביטון: כל ההפניה הזאת בכלל למרכזי קשר סביב הנושא של חוסר יכולת לאכוף את זמני השהות, פה בעיני הפשע ופה אנחנו צריכים לראות איך אנחנו מתקנים את זה.

<קריאה: לפי דעתי צריך פה חקירה ממשלתית בכלל, לכל הנושא.

<קריאה: לחקור ולשפוט אנשים ושישלמו בתפקיד שלהם.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה גיל ואחר כך גיא ואחר כך אלן.

<גיל רונן: קודם כל תודה רבה על עצם קיום הדיון.

<גיל רונן: נדמה לי שהיה לי איזה שהוא חלק בדחיפה לכך שהדיון הזה יתקיים.

<גיל רונן: אני חושב שהדיון הזה במרכזי הקשר היה צריך להתקיים כבר לפני שלוש שנים.

יפעת שאשא ביטון: לא הייתי פה.

<גיל רונן: הוא היה צריך להתקיים לפני שנתיים, הוא היה צריך להתקיים לפני שנה.

<גיל רונן: אני חושב שאם אנחנו רואים שיש פה אוכלוסייה של 3 מיליון בני אדם שהם אזרחי המדינה שסובלים מקיפוח כל כך קשה, שאת בעצמך אמרת, כבוד יושבת הראש, שבני אדם מתאבדים ואת יודעת שהם מתאבדים.

<גיל רונן: כל שבוע שעובר יכול להיות שעוד אחד או שניים, אני לא יודע כמה יתאבדו.

יפעת שאשא ביטון: בוא לא ניתן רעיונות, בוא ניתן להם תקווה.

<גיל רונן: אוקיי.

<גיל רונן: זאת אומרת שאנחנו מדברים פה על דיני נפשות.

<גיל רונן: אותו בנאדם שהתאבד, הילדים שלו עכשיו יתומים.

<גיל רונן: כולל הילדות שלו.

<גיל רונן: הם יתומים.

<גיל רונן: הוא לא יחזור.

<גיל רונן: הוא פשוט לא יחזור.

<גיל רונן: לנו יש אחריות, יש פה הזדמנות חד פעמית לדעתי, לגרום לאיזה שהוא שינוי ברווחה.

<גיל רונן: זה לא יקרה מדיון אחד בכל קדנציה של כל כנסת.

<גיל רונן: זה יקרה מרצף של דיונים כאשר המערכות יבינו שאנחנו רציניים, אנחנו לא נחמדים, אנחנו לוחצים עליהם.

<גיל רונן: לי נמאס להיות ביציע הזה של הגברים המסכנים שבאים ומתחננים שרק יתנו להם לדבר.

<גיל רונן: אנחנו מדברים פה על דיני נפשות.

<גיל רונן: מה יותר יקר לבנאדם מהילדים שלו?

<גיל רונן: מה יותר יקר לילדה מאבא שלה?

<גיל רונן: כשאבא שלה נעלם, וזה כולל את התהליך, רקפת מהרווחה, כל התהליך הזה של המרכזי קשר שזה גם דרך לקחת ממנה את אבא, כי היא רואה אחרי חצי שנה, שנה, שזה כבר לא אבא.

<גיל רונן: זה כבר איזה שהוא דוד.

<גיל רונן: להחזיר לו את המעמד שהיה לו, את לא תצליחי.

<גיל רונן: אז אנחנו מבקשים, אנחנו רואים, אתם בעצמכם אומרים מהנתונים שקיבלנו כאן, ששיעור ההפניה למרכזי קשר גדל.

<גיל רונן: הוא גדל ב-50% בכמה שנים.

<גיל רונן: אנחנו רוצים לראות שהספינה הזאת, כמו שאת אומרת, מסתובבת עכשיו.

<גיל רונן: אנחנו רוצים לראות את המספר הזה קטן וכגברים, אני חייב לומר לך משהו, נמאס לנו להיות הפראיירים של המדינה הזאת.

<גיל רונן: אנחנו אזרחים כמו הנשים בדיוק.

<גיל רונן: אין לרשויות הרווחה שום זכות להיכנס בין הורה לבין הילדים שלו, בין ילד לבין ההורים שלו, זולת מקרים של התעללות או הזנחה חמורה.

<גיל רונן: התע"ס, תקנות העובדות הסוציאליות, הוא צריך להשתנות אתמול.

<גיל רונן: המילים האלה שכלולות שם, שמדברות על סכסוכי גירושים או קונפליקט חמור, אלה מילים שפותחות פתח לכל מי שרוצה, בין אם זה עובדת סוציאלית, בין אם זה שופט, בין אם זה גורם אחר, להגיד "אוקיי, אני עכשיו שולח את הילד הזה לראות את האבא שלו רק פעם בשבוע תחת פיקוח".

<גיל רונן: מה זה הדבר הזה?

<גיל רונן: אנחנו דורשים שזה ייפסק.

<גיל רונן: עוד מילה אחרונה אני רוצה להגיד לגברים.

<גיל רונן: תראו, חלק ממה שקורה כאן זה בגלל שאנחנו לא מאוגדים.

<גיל רונן: זה מה שאני למד מכל זה.

<גיל רונן: אנחנו כל השנים, כנראה כל הדורות, רגילים לזה שאנחנו המין החזק.

<גיל רונן: אנחנו לא צריכים להתאגד.

<גיל רונן: מה שקרה זה שאיגדו את הנשים, לפי דעתי זה אפילו לא בא בהכרח ביוזמת כל הנשים, אני לא חושב שכל הנשים שלמות עם ההנהגה של הארגונים שלהן, וזה בלשון המעטה.

<גיל רונן: אני אומר, בוא נתאגד אנחנו גם, ואז כשנבוא לפה לדיונים יהיה מאחורינו גב של סרטים באינטרנט, וגם של כתבים בתקשורת - - -

יפעת שאשא ביטון: - - - כשמה

יפעת שאשא ביטון: פכה לשוויון הגברים תגיע.

<גיל רונן: מה שקורה, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, את כינסת את הדיון הזה ואני לא יודע אם נשארה אפילו שנה לכנסת הזאת.

<גיל רונן: אולי כן, אולי קצת יותר.

<גיל רונן: אם עכשיו יהיה רצף של דיונים יכול להיות שבסוף הקדנציה הזאת אנחנו נראה שינוי, אבל אם הדיון הבא יהיה בעוד חצי שנה, שום שינוי לא יקרה.

<גיל רונן: אני כבר אומר לך.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: גם אם יהיו בחירות, אתה יודע, אמנם זה אולי לא מתאים, אבל אתם יכולים לדאוג שאנחנו נהיה פה גם בפעם הבאה.

<קריאה: רק לך נצביע.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה גיל על הדברים ואני מסכימה איתך.

יפעת שאשא ביטון: אם לא תהיה פה עבודה שיטתית אינטנסיבית, אז לא באמת ייפול האסימון שצריך להיות פה שינוי.

יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שאנחנו נצליח לעמוד בזה.

יפעת שאשא ביטון: גיא בבקשה אחר כך אלן.

<גיא רווה: הייתי בחלק האחרון של הדיון הקודם ובדיון הזה אז אני אתחיל בהצעת ייעול ברשותך.

<גיא רווה: ביקשת לאורך הדיונים כל הזמן הצעות.

<גיא רווה: נתחיל בהצעת ייעול אחת.

<גיא רווה: משרד הרווחה הוא הגוף היחידי שאין לו מחלקת פניות הציבור או גוף שאפשר לפנות אליו.

<קריאה: זה ממש לא נכון.

<גיא רווה: כלומר היה את דו"ח ועדת סלונים נבו שההמלצה העיקרית שלו הייתה למנות מישהו חיצוני למשרד הרווחה שיפקח, כמו שאנשים פונים אלייך ואת מטפלת אבל הכוחות שלכם קטנים - - -

יפעת שאשא ביטון: לא מישהו מתוך הרווחה.

<גיא רווה: זה יכול להיות גם בתוך הרווחה בתור התחלה, אבל אין כזה גורם.

<גיא רווה: כלומר אם אנחנו מפנים מדי פעם אנשים לרקפת או לגוף אחר, אז אני מקבל - - -

יפעת שאשא ביטון: קיבלנו.

יפעת שאשא ביטון: הבנתי.

<גיא רווה: אבל אין כזה גוף.

<גיא רווה: לגבי מרכזי הקשר, קודם כל מרכזי קשר זה דבר מאוד חשוב ויש הורים ובעיקר אבות שבלי מרכזי הקשר לא יראו את הילדים שלהם.

<גיא רווה: לכן מרכזי הקשר, כמובן שימשיכו להיות.

<גיא רווה: אתמול בערב קיבלתי את המסמך הזה והסתכלתי בטבלה 3 וחשכו עיני.

<גיא רווה: מריה אמרה את זה בתחילת הדברים וזה כאילו זורם פה, הכל בסדר.

<גיא רווה: 15% מהמשפחות מגיעות למרכזי הקשר.

<גיא רווה: 4,000 ילדים בשנה רואים את אחד ההורים שלהם במרכז קשר.

<גיא רווה: אלה נתונים מפחידים.

יפעת שאשא ביטון: כבר הזדעזענו על זה.

<גיא רווה: אלה נתונים מפחידים.

<גיא רווה: אנחנו גם ביקשנו לפני כמה שנים את הנתונים, הנתונים שאנחנו קיבלנו היו קצת יותר נמוכים מזה וזה עוד יותר מזעזע.

<גיא רווה: 4,000 ילדים בשנה.

<גיא רווה: אי אפשר לעבור על זה בשתיקה כאילו שזה בסדר.

<גיא רווה: אפשר לדבר על כל הדוגמאות שנתת, אבל זה לא מגיע ל-15%.

<גיא רווה: תלונות שווא ואלימות מין והכל.

<גיא רווה: זה יותר מדי הורים.

<גיא רווה: יש לי שאלה אחת למירי.

<גיא רווה: בתע"ס 8.38 מינואר 2016, מרכז ילדים-הורים.

<קריאה: הוא מדבר על תע"ס מרכזי ילדים הורים.

<מירי ספיר: זה לא מרכזי קשר.

<מירי ספיר: כן?

<גיא רווה: תקשיבי לשאלה ואם תגידי לי שזה לא, אני אקבל את עמדתך.

<גיא רווה: יש פה תעריפים, כמה מקבלת כנראה הרשות עבור כל ילד.

<גיא רווה: סמל התעריף 2502, אומר שעל כל ילד שמגיע למרכז הקשר ברשות, אתם לא אשמים, הכל בסדר, הרשות מקבלת 580 שקל.

<גיא רווה: זה נכון?

יפעת שאשא ביטון: מה זה קשור אבל, גיא?

יפעת שאשא ביטון: את הפרוצדורות המנהליות האלה תסגרו אחר כך.

יפעת שאשא ביטון: זה לא על מרכזי קשר, זה על משהו אחר.

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה לאן אתה חותר.

<גיא רווה: הסיבה שיש 15% שמגיעים למרכז הקשר - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל זה לא מרכז קשר.

<מירי ספיר: זה מרכז הורים ילדים.

<מירי ספיר: זה משהו אחר.

יפעת שאשא ביטון: אני מזכירה לכם עוד פעם שמי שקובע זה שופט.

<גיא רווה: בסדר.

<גיא רווה: יש פה את כל התעריפים והתעריף הוא 580 שקל.

<גיא רווה: לכן - - -

<קריאה: גיא, תשאל אם הם מקבלים כסף.

<קריאה: מה זה קשור מרכז הורים ילדים.

<גיא רווה: אני שואל בצורה ישירהו אשמח לתשובה ישירה.

<גיא רווה: האם הרשות המקומית מקבלת פר ראש ולכן זאת סיבה ל-15%?

<מירי ספיר: קודם כל התע"ס ממנו אתה מצטט הוא לא נכון, אבל זה לא משנה.

<גיא רווה: הבנת את הרעיון.

<מירי ספיר: תע"ס מרכזי קשר זה תע"ס אחר.

<גיא רווה: יש כסף פר גולגולת?

<מירי ספיר: לא.

<מירי ספיר: קודם כל זה פר משפחה.

<גיא רווה: רגע, אז - - -

יפעת שאשא ביטון: עוד עשר דקות מוציאים אותנו מהחדר.

יפעת שאשא ביטון: אם לא ננהל את זה בצורה מסודרת - - -

<גיא רווה: זה הכי חשוב.

<גיא רווה: זה הבסיס.

<מירי ספיר: קודם כל היועדה, כך אנחנו קוראים לזה, יועדה למשפחה ולא לילד.

<מירי ספיר: ברור שאנחנו, משרד הרווחה, מעביר כסף למרכזי הקשר כדי לממן את כוח האדם שבתוך מרכזי הקשר.

<גיא רווה: זה משפיע על ה-15%.

<מירי ספיר: למה?

<מירי ספיר: זה גם משפיע על ה-85%.

<מירי ספיר: מה זה משנה?

<גיא רווה: כי כל פקידה עו"סית לסדרי דין שמפנה את הילדים של אחד האבות הנהדרים פה למרכז הקשר מקבלת על זה כסף.

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: אני לא קונה את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני מכירה - - - זה לא השיקול.

<גיא רווה: אבל זה נכון.

יפעת שאשא ביטון: בסדר.

יפעת שאשא ביטון: זה נכון.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו בואו נתקדם.

<רקפת עצמון: אני לא מוכנה לעבור לסדר היום.

<רקפת עצמון: התשלום הוא לא תשלום לעו"סית סדרי דין.

<גיא רווה: לא, לרשות.

<רקפת עצמון: זה לא קשור לאפליות.

יפעת שאשא ביטון: גיא, חבל, אתה מערבב בשר וחלב בצורה הכי, את הגדי באמת בחלב אמו.

<רקפת עצמון: זה ערבוב לא ראוי, גיא.

<גיא רווה: 15% מגיעים למרכזי הקשר.

<גיא רווה: 4,000 ילדים.

יפעת שאשא ביטון: לא רלבנטי גיא.

יפעת שאשא ביטון: יש דברים שהם דברי טעם, אני לוקחת ומשתמשת.

<גיא רווה: 4,000 ילדים.

<גיא רווה: יש לזה סיבות.

יפעת שאשא ביטון: כן יש לזה סיבות.

יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה שאני אגיד לך מה הן?

יפעת שאשא ביטון: שאנחנו חברה שחושבת עקום.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מסוגלים לצאת מהתפיסות הקדומות שלנו ושאנחנו לא מסוגלים לאכוף במערכת המשפט, לא ברווחה, את זה שהורים, אם נקבעה פסיקה שהילד יראה את אמא שלו, אבא שלו פעמיים בשבוע, אז במקום לאכוף את זה אנחנו שולחים אותם למרכזי קשר.

יפעת שאשא ביטון: זו הסיבה.

יפעת שאשא ביטון: זו הסיבה ואין בילתה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה אלן.

<קריאה: למה אין נציגות של המשטרה בדיון הזה?

<קריאה: המון הסדרי ראיה לא מתקיימים כי המשטרה לא אוכפת.

יפעת שאשא ביטון: אני לא יודעת, למשטרה אין כל כך את הסמכות לאכוף.

יפעת שאשא ביטון: אני תיכף אדבר על כל העניין של אכיפה מינהלית.

יפעת שאשא ביטון: אין לה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: הם יכולים לאיים אבל הם לא יכולים לעשות כלום.

<אלן קדוש: אני מרכזת תחום סדרי דין בעירית אשדוד.

<אלן קדוש: אני מדריכה צוות גדול של עו"סים לסדרי דין, אני יכולה להגיד שהתפיסה שלנו היא באמת כאופציה אחרונה להפנות למרכזי הקשר ואני יכולה להגיד שאנחנו מטפלים במאות מקרים בשנה.

<אלן קדוש: אני כן רוצה להעיר על תופעה שבעיני היא חדשה יחסית מהשנתיים האחרונות, שהיות שרוב המקרים דווקא לא מופנים, ואני לא יודעת להגיד אם זה ברמה הארצית וזה באמת שווה בדיקה, היות שרוב ההפניות למרכז הקשר באשדוד הן לא מהעו"סים לסדרי דין אלא מגיעות במסגרת צווי הגנה ישירות מבית המשפט.

<אלן קדוש: מה שקורה, היום לא ניתן לפתוח, במסגרת חוק הסדר ההתדיינויות, אתם מכירים ולא נחזור על זה, מצאו שיטה אחרת לעקוף את כל הפעולה הזאת דרך צווי הגנה.

<אלן קדוש: אז מגיע זוג והשופטת שהיא בעצם שופטת לענייני משפחה, עם כל התפיסה המערכתית שלה גם שואלת, חוץ מסיפור האלימות שמובא בפניה, איך הסדרי הקשר של כל אחד מההורים עם הילדים.

<אלן קדוש: אז עולה לא מעט פעמים מציאות כזאת, שבתוך הדיון עצמו מתחוור לשופטת שהאבא או האמא לא רואים את הילדים כבר חודשים ארוכים.

<אלן קדוש: מדובר בלא מעט מקרים שלא מוכרים קודם לשירותי הרווחה, לא מתסקירים קודמים, לא מהיכרות מוקדמת לשירותי הרווחה בכלל בתחומים אחרים.

<אלן קדוש: אז השופטת- אני אומרת שופטת כי באזור שלנו זה שלוש שופטות ובאמת זו גם התפיסה שלהן – מתוך אחריות מקצועית וכדי לא לטרטר את המשפחה בפתיחת תיק חדש שלוקח זמן, אז באותו מעמד היא אומרת "אתם מוכנים אולי בינתיים להיפגש במרכז קשר כי לא ראיתם את הילד כבר חודשים ארוכים.

יפעת שאשא ביטון: ואת חושבת שזה עכשיו מסדר לנו את העניינים, במקום להגיד להם אולי תסדירו את העניינים ותקיימו את ההסדרים?

יפעת שאשא ביטון: בחייך, נו - - -

<אלן קדוש: אני לא באה לענות כאן - - -

<קריאה: אולי צריך לעשות ישיבה גם עם ועדת הפנים כדי לדבר גם על תלונות השווא באותה מקשה.

<אלן קדוש: אני רוצה לחדד את הנקודה כי זה נראה כביכול שמשרד הרווחה הקים את מרכזי הקשר כדי לחבל בקשר.

<אלן קדוש: להיפך, אם הוא היה מרכז - - -

יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא אמר את זה.

<אלן קדוש: אני אומרת שאותן משפחות שהגיעו לצווי הגנה הן בעצם לא ראו את הילדים חודשים ארוכים והפעם הראשונה שהם פגשו אחרי חודשים ארוכים זה באמת במסגרת מרכז הקשר.

<אלן קדוש: עוד מילה, אני רוצה להגיד, לא יצא לדבר על מה קורה בתוך מרכזי הקשר כי אני מבינה שכנראה אנחנו בדיון שהוא עוד בתפיסת המהות של מרכזי הקשר.

<אלן קדוש: אבל חשוב לי לספר שמרכזי הקשר ואני יכולה להגיד מרכז הקשר שפועל באשדוד ובאמת גם בפעם הקודמת הזמנתי אתכם לבוא ולראות.

יפעת שאשא ביטון: יופי.

יפעת שאשא ביטון: הם נפגשים, הם מדברים, הם מתחבקים.

יפעת שאשא ביטון: כיף להם טוב להם שעה.

<אלן קדוש: ממש לא.

יפעת שאשא ביטון: תקשיבי, אלן אני אגיד לך את זה בצורה הכי בוטה כרגע.

יפעת שאשא ביטון: בדיון הזה זה לא מעניין אותי מה הם עושים במרכז הקשר.

יפעת שאשא ביטון: באמת אני אומרת לך.

יפעת שאשא ביטון: מעניין אותי למה אנשים נורמטיביים מלכתחילה מגיעים לשם.

יפעת שאשא ביטון: למה ילד בשביל לראות אבא או אמא נורמטיביים - - - וזה הסיפור.

יפעת שאשא ביטון: תיכף יש לנו דיון על מרכזי הגנה.

יפעת שאשא ביטון: שם אנחנו הולכים לדבר על מה קורה שם ומה התקנים שצריך וכל הנושא של תפעול המרכז.

יפעת שאשא ביטון: שם אנחנו הולכים לדבר על המקום עצמו.

יפעת שאשא ביטון: פה אני בכלל מדברת על התפיסה.

יפעת שאשא ביטון: על זה שמרכז קשר במרכז ובמהות אמור להיות מקום שבו הילד וההורה או הילד והמבוגר נפגשים מתוך עניין לפקח על המפגש ולהגן על הילד, שזה הדבר הכי נכון שצריך להיות, כשמדובר על איזה שהוא איום שהילד נמצא תחתיו.

יפעת שאשא ביטון: אבל לקחת הורים רק בגלל שאף אחד לא מסוגל לחייב את ההורים לתת את הילד למפגש עם ההורה האחר, בעיני זה פשע.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך את זה.

<אלן קדוש: אז אני רוצה להגיד שיש גם סוגים כאלה של הורים אבל יש לא מעט משפחות שגם כאשר הצד השני לא מחבל בקשר, הקשר עצמו הוא קשר שזקוק לעזרה וטיפול.

יפעת שאשא ביטון: בסדר.

יפעת שאשא ביטון: אבל לא דיברנו על זה.

<אלן קדוש: בסדר, אבל את צריכה, תראי, בתוך מרכז הקשר - - -

יפעת שאשא ביטון: תקשיבי, אני לא באתי לפה לדיון על מרכזי הקשר כמרכזי קשר.

יפעת שאשא ביטון: אני באתי לפה לדיון, את יודעת מה, גם אם זה קצה קרחון, ואנחנו יודעים שזה לא.

יפעת שאשא ביטון: תסתכלי, על אותם אלה שמגיעים לשם בגלל ניכור הורי ובגלל אי קיום הסדרי ראייה.

יפעת שאשא ביטון: שהכניסו אותם יחד עם אלימות במשפחה שאני מסכימה שצריך מרכז קשר, ועם מסוגלות הורית שאני מסכימה שצריך מרכז קשר וסרבנות קשר מצד הילד, נניח כלפי הילד.

יפעת שאשא ביטון: מסכימה ש- - - מסכימה שיש.

יפעת שאשא ביטון: אבל למה בתוך כל אלה שאנחנו יודעים שזו המהות, לקשור את הנושא של ניכור הורי ואי קיום זמני שהות.

יפעת שאשא ביטון: אז הסבירה פה רקפת שיש הרבה מאוד מקרים שבאמת אין ברירה, וגם בעניין של אם אנחנו לא נסדיר את הנושא של זמני שהות דרך מרכז הקשר יהיה ניתוק הרבה יותר ממושך.

יפעת שאשא ביטון: בסדר, אני מוכנה לקבל את זה.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני לא מוכנה לקבל את כל אותם מקרים שבגלל שהמערכת לא מסוגלת לעמוד איתן מול ההחלטות של עצמה, הכי קל לה להגיד "טוב, בואו נעשה את זה שם ונפקח שזה קורה" מה אני אעשה, אני אומרת לך, גם אחרי דיון של שעה וחצי, קשה לי לקבל את זה.

יפעת שאשא ביטון: אולי אני אלך הביתה, אני אחשוב על הדברים, אולי אני אשתכנע.

יפעת שאשא ביטון: כרגע קשה לי להיות במקום הזה.

<אלן קדוש: אני רוצה להגיד שתמיד הדברים במציאות הרבה יותר מורכבים.

<אלן קדוש: אני נמצאת בשטח המון שנים ואני יכולה להגיד לך שאלה מקרים שמדירים שינה מעינינו.

<אלן קדוש: להגיד לך שבמציאות אנחנו יכולים להגיד איך בדיוק הדברים צריכים להיראות, זה תמיד מאוד מורכב.

יפעת שאשא ביטון: ברור שזה מורכב.

<אלן קדוש: זה לא שיש מישהו אחד שטועה ומוביל את כל המהלך הזה.

<קריאה: אני רוצה לגעת באובדנות בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: נגעתי בה קודם.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לתת בבקשה לפרח עץ החיים.

יפעת שאשא ביטון: פרח הבטחת ממש במשפט, כי עכשיו היה כבר צריך להתקיים דיון אחר.

יפעת שאשא ביטון: פרח, אבי, דוד.

יפעת שאשא ביטון: רק מי שמסוגל - - -

<דוד דהאן: לא, אני צריך לדבר.

<דוד דהאן: למה?

יפעת שאשא ביטון: אז אני סוגרת את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: הדין הסתיים לפני עשר דקות.

<דוד דהאן: נתת לאחרים לדבר שלוש פעמים ולי - - - ישבתי בדיון הקודם ו - - -

יפעת שאשא ביטון: אתה תדבר אבל את כולם צמצמתי.

<דוד דהאן: אני לא אדבר קצר.

<דוד דהאן: אם לא, אני לא אדבר בכלל.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: זו בחירה שלך.

יפעת שאשא ביטון: פרח עץ החיים בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: אני חותכת אחרי דקה וחצי, שתיים, אז תתמצת את הדברים כי פשוט אין לנו זמן.

<פרח עץ החיים: אז אני אתחיל מהסוף, מהפתרון שאת מחפשת כל כך.

<פרח עץ החיים: הפתרון הוא שאסור שיהיה מציאות שמישהו שמטפל בתא משפחתי שמתפרק מרוויח מזה כסף.

<פרח עץ החיים: צריכה לקום יחידת מילואים בהתנדבות, עם תמיכה פיננסית מצד המדינה, של אזרחים שאכפת להם, אנשים יראי שמים, אנשים שרוצים להשכין שלום ולא מערכת אוטומטית שמאחוריה מתחבאים איזה שהם חוקים גרנדיוזיים, שמענו פה שאף אחד מהגופים האלה שהביאו בסופו של דבר לניכור מערכתי בגלל אלימות ממסדית מתמשכת שמעצימה צד אחד על חשבון צד אחר ונותנת לצד אחד של ההורים איזו שהיא סמכות, איזה שהן זכויות, על פי חוק אוטומטית שפועל בתוך תא משפחתי, ילד, אימא ואבא זה לא חוק אוטומטי.

<פרח עץ החיים: כל ילד הוא עולם ומלואו.

<פרח עץ החיים: כל הורה הוא עולם ומלואו, וכשמעצימים צד אחד על חשבון צד שני זה לא יכול לפתור את הבעיה של הילד שאת כל כך רוצה לפתור.

<פרח עץ החיים: הטיפול בזה צריך להיות להשכין שלום בין איש לאשתו, בין הורים לילדים.

<פרח עץ החיים: השכנת שלום לא יכולה להיות מתוך מערכת מדינית, מתוך מערכת שמרוויחים ממנה כסף.

<פרח עץ החיים: כשאני רוצה להתגרש לא יכולה להיות מציאות שאני צריך ללכת ולהשקיע בזה מאות אלפי שקלים כדי להיכנס לתוך זירה גלדיאטורית של מערכת משפטית.

<פרח עץ החיים: מה זה לשפוט משפחה?

<פרח עץ החיים: מה זה בית משפט למשפחה?

<פרח עץ החיים: למה לשפוט משפחה?

יפעת שאשא ביטון: טוב אתה יודע, אתם לא חייבים - - -

<פרח עץ החיים: את נתת לי דקה וחצי, אני מבקש - - -

יפעת שאשא ביטון: אתה כבר אחרי הדקה וחצי.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להגיד לך משהו.

<פרח עץ החיים: לא נכון, לא עברה דקה וחצי.

<פרח עץ החיים: רשום לי פה.

<פרח עץ החיים: את קוטעת אותי.

יפעת שאשא ביטון: אני אתן לך את ההשלמה.

יפעת שאשא ביטון: באמת, נו.

יפעת שאשא ביטון: את הבחירה להיכנס לתוך מערכת משפטית, זה אולי מסר לכל האנשים האלה שנמצאים בחוץ, כל הצד האחד הזה שנמצא שם בחוץ שיבינו שכל פעם כשהם בוחרים לערב עורכי דין הם ישלמו את החיים שלהם.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת את זה בכאב אבל זו המציאות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ראינו לא מעט תוכניות וראינו את כל ה- - -

<פרח עץ החיים: אפשר להיות מיוצג בבית משפט למשפחה בלי עורך דין?

יפעת שאשא ביטון: אפשר לנסות להגיע להסדרים בלי להגיע - - -

<פרח עץ החיים: רק אם צד אחד מגיע לבית משפט בלי עורך דין, הצד השני יקרקס אותו.

<פרח עץ החיים: אף אחד מאתנו כשהוא מתחתן - --

יפעת שאשא ביטון: אני לא מדברת על עורכי הדין, אני מדברת בכלל על הסיטואציה.

<פרח עץ החיים: כשכל אחד מאתנו מתחתן הוא לא יודע לאיזו זירה גלדיאטורית יזרקו אותו כשהוא מתגרש.

<פרח עץ החיים: זה לא נעים לשמוע, זה לא פוליטיקלי קורקט, אבל כשיש צדדים שיש להם אינטרס והם מרוויחים כסף וכל המערכת המדינית הזאת בנויה על אינטרסים כלכליים שמרוויחים מהם כסף.

<פרח עץ החיים: הילד שאת אמרת שאת לא רוצה שהוא יהיה קלף מיקוח כלכלי בתא משפחתי מתפרק, אסור לאפשר מציאות שכל המערכת הזאת מתפרנסת על חשבון גב הילד כי משתמשים בגב הילד לפרנס את עורכי הדין, את השופטים, את העובדים הסוציאליים, את הפסיכיאטרים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה פרח.

<פרח עץ החיים: רק משפט אחרון.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה רק לומר לך, באמת, יש דברים שאני מגבה ויש דברים שאני לא יכולה להכיל.

<פרח עץ החיים: זה לא נעים לשמוע.

יפעת שאשא ביטון: אתה קודם כל לא נכנס לי בדברים עם כל הכבוד לך.

יפעת שאשא ביטון: זה פעם אחת.

יפעת שאשא ביטון: פעם שניה, עובדים סוציאליים, פסיכולוגים, פסיכיאטרים ועוד הרבה מאוד אנשי מקצוע הם לא נמצאים רק למקרים של גירושים, הם נמצאים לעוד הרבה מקרים אחרים והרבה פעמים זה גם הצלת נפשות תרתי משמע של בני אדם, אז בוא לא נשים הכל באותו סל ולא נשפוך את התינוק עם המים.

<רקפת עצמון: וגם בואי לא נגיד שאנחנו מרוויחים - - -

יפעת שאשא ביטון: בסדר.

יפעת שאשא ביטון: זו כבר תפיסה מעוותת.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני לא יכולה להתווכח על זה, אין לנו זמן להתווכח על זה עכשיו.

<פרח עץ החיים: אנחנו מדברים פה על תהליך קבלת החלטות שרירותי ולא סמכותי ולא מחקרי, שמתבסס, אף אחד לא מינה את כל הגופים האלה, על סמך מה?

יפעת שאשא ביטון: המדינה מינתה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

<פרח עץ החיים: המדינה לא קיבלה מנדט מהעם לקיים את כל הגופים האלה שאת מוכיחה בדיונים שלך - - -

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה פרח.

<פרח עץ החיים: רק שניה, משפט אחרון.

יפעת שאשא ביטון: לא זהו, אתה כבר הרבה משפטים אחרונים.

<פרח עץ החיים: הגופים האלה לא קיבלו אסמכתה מדעית - - -

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה על הדברים, אנחנו לא באנרכיה.

<פרח עץ החיים: לא קשור לאנרכיה.

<פרח עץ החיים: אל תצבעי את זה.

יפעת שאשא ביטון: מה זה הגופים האלה לא קיבלו סמכות מהמדינה?

יפעת שאשא ביטון: המדינה נתנה להם סמכות.

יפעת שאשא ביטון: מה זו האנרכיה הזו?

<פרח עץ החיים: על סמך מה?

<פרח עץ החיים: הגופים האלה כושלים כבר 70 שנה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: אנשי משמר בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: תוציאו אותו אם הוא לא מסוגל להפסיק את הנאום.

יפעת שאשא ביטון: אבי בבקשה.

<אבי קסם: יפעת אני מתנצל על סערת הרוחות האחרונה.

<אבי קסם: אני רוצה למקד ברשותך בנושא שמאוד כואב ללבי ורגיש אלי, זה נושא ההתאבדויות.

<אבי קסם: אני ארגון שעוסק במניעת התאבדויות של אבות ושל אמהות בהליכי גירושים בקונפליקט גבוה מה שנקרא, ואני רוצה לעדכן אותך ואת האורחים שנמצאים פה, אני רואה בחודש וחצי האחרונים מגמת עליה מאוד מאוד דרמטית בפניות אלינו, מגמת עליה ומקרי התאבדות סביב סכסוכי גירושים.

<אבי קסם: רק אתמול היה מקרה נוסף.

<אבי קסם: אני טוען שכל הדברים האלה קשורים גם לדיון הקודם שהיה פה וגם לדיון הנוכחי בקשר ישיר.

יפעת שאשא ביטון: הזכרנו את זה בדיון הקודם.

<אבי קסם: אני אומר שהם כולם טריגרים שפועלים כל פעם מכיוון אחר.

<אבי קסם: לגבי הדיון הספציפי הזה של מרכזי קשר אני אומר חד וחלק, מדברים פה על ספינה, עושה פרסה עושה זה - - -

יפעת שאשא ביטון: מתומצת.

<אבי קסם: מתומצת כי זה חשוב.

<אבי קסם: את הספינה הזאת צריכים להכניס למספנה לבדוק אותה.

<אבי קסם: אני אומר שהמדינה הזאת צריכה להיות מבוגר אחראי.

<אבי קסם: בית המשפט צריך להחליט בצורה קונקרטית ולהגיד, לא למרכז קשר כי מרכז קשר הוא כלי נשק סמוי בשביל לייצר ניכור הורים.

יפעת שאשא ביטון: תודה אבי אנחנו דיברנו על זה.

יפעת שאשא ביטון: תשתדלו להוסיף על הדברים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כבר סיימנו את הדיון.

<אבי קסם: את רוצה שאני אוסיף, אני אוסיף עוד משהו אחד שעליו לא דובר.

יפעת שאשא ביטון: לא, ניצלת את הזמן שלך בשביל לדבר על דברים אחרים, אבי.

יפעת שאשא ביטון: אני לא יכולה.

<אבי קסם: קונקרטי.

<אבי קסם: יש פה סטיגמה של מחלות נפש.

יפעת שאשא ביטון: אין פה סטיגמה של מחלות נפש.

יפעת שאשא ביטון: אני דיברתי על זה.

יפעת שאשא ביטון: די מספיק.

<אבי קסם: אני אומר, עלה פה משפט שאומר שחלק מהאנשים שמגיעים למרכזי קשר - - -

יפעת שאשא ביטון: הם חולי נפש, כן.

יפעת שאשא ביטון: אבל זה לא בגלל שהם גברים גרושים.

<אבי קסם: אני רוצה להגיד לך - - -

יפעת שאשא ביטון: תעצור שניה.

יפעת שאשא ביטון: תקשיב, לא קשור עכשיו נשים וגברים ולא קשור לגירושים ולא קשור לדברים אחרים.

יפעת שאשא ביטון: יש אנשים שמגיעים למרכזי קשר בלי קשר בכלל לסכסוכי גירושים, התא המשפחתי עדיין יכול להיות שלם והם מקבלים את זה מסיבות שונות ומגוונות וחלקם כן, אין להם מסוגלות הורית, חלקם לוקים בנפשם.

יפעת שאשא ביטון: יש עוד הרבה מאוד סיבות שבגללן משפחות מגיעות למרכז קשר כדי שיעזרו להם לגדל את הילדים שלהם בצורה מיטבית.

יפעת שאשא ביטון: אז בוא ננתק רגע את האמירות, ואגב, הייתה פה אמירה בדיון הקודם שכל אלה שמגיעים ומנכרים הם חולי נפש ואמרתי שאסור לנו להתייחס לזה בצורה כזאת.

יפעת שאשא ביטון: אז בוא נשים את הדברים בצורה מדויקת ולא נתחיל לערבב את הכל מחדש.

יפעת שאשא ביטון: השופט מרכוס אתה מסיים עם משפט אחרון ואנחנו סוגרים את הדיון.

<פיליפ מרכוס: לגופו של עניין.

<פיליפ מרכוס: קודם כל מי שיש לו הפרעת אישיות הוא לא חולה נפש, מדובר בשתי סוגיות נפרדות לחלוטין וצריך להבין את זה.

יפעת שאשא ביטון: קיבלתי.

<פיליפ מרכוס: דבר שני, חלק מהבעיה וההבדל בינינו לבין מדינות אחרות, והחוקרת ציינה בעניין הזה, שבמדינות האחרות מרכזי קשר לא כולם הם בפיקוח או הם בתוך הרשויות המקומיות.

<פיליפ מרכוס: אני נתקלתי במקרים של הורים שגרים בגבעת זאב, הם צריכים להגיע למרכז ירושלים כדי להגיע למרכז קשר, עם כל הזמן וכל הדברים האלה, כאשר במקרה ההוא ניתן היה לקיים את המפגשים כי לא הייתה סכנה של פגיעה בילד, אלא אי ציות להוראות.

<פיליפ מרכוס: היה אפשר לעשות במתנ"ס המקומי עם צוות של מתנדבים, עובדים סוציאליים או מחנכים בדימוס, יש גם שומר שיכול לשמור על השקט ואם הרצון הוא רק לפקח על זה שהילד יבוא בשעה מסוימת וייאסף בשעה אחרת, ניתן לחסוך את כל המערכת - - -

יפעת שאשא ביטון: אפשר לעשות את זה בכל מקום ברשות.

יפעת שאשא ביטון: חד משמעית.

<פיליפ מרכוס: כל ההתוויה שנותנים לו תג שהוא יצור סעד, וגם לחסוך המון כסף למערכת על בזבוז זמנם של עובדים סוציאליים מוכשרים שיכולים לעסוק בעניין הזה.

<פיליפ מרכוס: מה גם שרוב מרכזי הקשר הם פועלים רק בשעות אחר הצהריים, אחרי הפעילות בלשכת הרווחה, זה מצמצם את הזמן שעומד לרשות מרכז הקשר.

<מירי ספיר: אחרי השעות שילדים מסיימים את מערכת החינוך.

<מירי ספיר: לא אחרי שעות העבודה של הרווחה אלא כדי לאפשר לילדים - - -

<פיליפ מרכוס: סליחה, אולי הדברים השתנו.

<פיליפ מרכוס: אבל אם מדובר רק בשלושה או ארבעה ימים בשבוע, משעה 15:00 עד 18:00, זו המתנה של הרבה הורים שמחכים לעניין הזה.

<פיליפ מרכוס: ניתן לבזר את העניין הזה, המקרים הקשים באמת ברווחה ומקרים אחרים בחוץ.

<פיליפ מרכוס: זה המודל בחוץ לארץ.

<מירי ספיר: אני רק אציין שבשלוש השנים האחרונות הוכפל כמעט התקציב של מרכזי הקשר באופן הזה שאין, לא צריכות להיות היום רשימות המתנה במרכזי קשר, והורים לא צריכים להמתין או ילדים יותר נכון, לא צריכים להמתין כדי לפגוש את ההורים שלהם.

<פיליפ מרכוס: השאלה היא אם הזמן של מרכז הקשר גדל בעקבות העניין הזה.

<מירי ספיר: כן.

<פיליפ מרכוס: אז אני שמח מאוד לשמוע.

<מירי ספיר: הכוונה היא שיועסקו יותר אנשים במרכזי קשר כך ש- - -

<פיליפ מרכוס: בכל זאת יש להבדיל בין המקרים.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל תודה לכולם.

יפעת שאשא ביטון: ישבנו פה ארבע שעות לא פשוטות, אבל על נושאים שהם מאוד חשובים ובהחלט צריך להמשיך ולקיים את הדיונים האלה.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר למה אני אתייחס בסיכום, אחר כך נכתוב אותו.

יפעת שאשא ביטון: ראשית, לעניין של סמכויות משרד הרווחה.

יפעת שאשא ביטון: אני אומר שוב, לשלוח ילד למרכז קשר לפגוש את ההורים שלו רק בגלל שההורה האחר לא מציית להוראת בית המשפט, זה פשע.

יפעת שאשא ביטון: פשע.

יפעת שאשא ביטון: את זה אנחנו חייבים לעצור וזה אני בכלל צריכה להפנות למערכת המשפט.

יפעת שאשא ביטון: אבל כדי לתת יותר כלים בידיים של הרווחה, כמו ששמענו במקרים כאן שפונים אנשים שלא מקבלים לראות את הילדים שלהם כפי שסוכם בזמני השהות של הרווחה, יהיו כלים להתמודד עם זה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שגם למשטרה אגב היום אין כלים, הם יכולים אולי לאיים אבל אין להם שום כלי סמכותי כדי לדרוש אכיפה ואז מה שקורה זה ששולחים לבתי משפט ואנחנו כל הזמן אומרים "תנסו להימנע מלהגיע לבתי משפט, תסגרו את הדברים ביניכם" ובסוף אנחנו אלה שמפנים אותם על דברים כאלה.

יפעת שאשא ביטון: אז אני אציע, ואבדוק איך אנחנו עושים את זה, שתהיה אכיפה מנהלית של כל מי שקשור למי שלא מציית לנושא של זמני שהות, אנחנו נבקש ממשרד הרווחה לבחון הקמה של מוקד שניתן יהיה לפנות אליו במקרה שהורה מחכה לילדים שלו, ומה לעשות, ההורה האחר לא הביא.

<רקפת עצמון: יש - - - שאין לנו סמכות אכיפה.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שהיום אין.

יפעת שאשא ביטון: אמרתי.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שאמרתי, רקפת.

יפעת שאשא ביטון: משום שאין לכם היום כלים להתמודד, אנחנו נבחן איך אנחנו בעצם שמים כלים בידיים שלכם כדי שלא רק תהיה לכם אכיפה, שתהיה לכם אכיפה מינהלית.

יפעת שאשא ביטון: זה אומר שלא צריך לחכות עכשיו להוראה של בית משפט ולהגיע לבית משפט, אלא שאתם תוכלו לנקוט בסנקציות ואני בטוחה שפעם, פעמיים-שלוש ינקטו סנקציות כלפי הורה שלא מקיים את זמני השהות – אגב, זה שלא מגיע לראות את הילד שלו וזה שלא מביא את הילד שלו – לשני הכיוונים, אז אני בטוחה - - -

<גיא רווה: עוד סמכויות לרווחה יגרום להם לקחת את הילדים בכלל מההורים.

<גיא רווה: זה השלב הבא שלהם.

יפעת שאשא ביטון: גיא, לא הייתי ממהרת - - -.

יפעת שאשא ביטון: מוקד לרווחה כדי שיהיה אפשר להתריע שילדים לא מגיעים ופניות - - -

<רקפת עצמון: יש מוקד - - -

יפעת שאשא ביטון: אז אני מבקשת לפרסם אותו.

<רקפת עצמון: יש מוקד 24/7.

יפעת שאשא ביטון: אז אני מבקשת לקבל את המידע על זה כי ממה שאנחנו מדווחים זה לא מאוד פועל.

יפעת שאשא ביטון: אלו הדברים שאנחנו נתמקד בהם, גם לגבי משרד המשפטים וגם לגביכם.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר משהו כאמירת סיכום שניקח את זה לדיון הבא, וזה עלה פה ברוח הדברים.

יפעת שאשא ביטון: ילדים שמחרימים ילדים אחרים בבית ספר לא מקבלים פרס, נכון?

יפעת שאשא ביטון: מי שעושה חרם על ילד אחר לא אמור לקבל פרס.

יפעת שאשא ביטון: באותה מידה הורה שמנכר לא אמור לקבל פרס ואנחנו צריכים לראות איך כחברה אנחנו מתמודדים עם זה ומפעילים את כל הכלים שברשותנו כדי למנוע את התופעה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.