הוועדה המיוחדת למאבק בנגעי הסמים והאלכוהול, כנסת 20, פרוטוקול מספר 131, 2018-11-28 09:00

תמר זנדברג: בוקר טוב לכולם, ברוכות וברוכים הבאים לישיבת ועדת הסמים והאלכוהול של הכנסת בנושא מניעת פיטורין ושמירה על רצף טיפולי של מטופלים בעקבות סגירת עמותת "אל סם", ואנחנו נוסיף עכשיו באמת גם את עמותת "אפשר".

תמר זנדברג: אני רוצה להתחיל עם משרד הרווחה, איתך שבי, כי פשוט לפי מה שאני מבינה, לפי מה שפורסם, מדובר פה בעצם במהלך ארוך טווח שנמשך כבר כמה שנים, של משרד הרווחה, מהלך שאני חייבת להגיד באמירת אגב, שבאופן כללי ברציונל שלו הוא מהלך נכון במובן הזה שבאמת מדובר בשירותים שהמדינה צריכה לספק באופן עצמאי.

תמר זנדברג: בעולם מושלם לא צריך בכלל עמותות כי המדינה היא זו שמספקת את השירותים, במקרה הזה שירותי הרווחה, ובכלל כל תהליך העמותותיזציה, במיוחד אני חייבת לומר של שירותי הרווחה, הוא מהלך שהוא באופן כללי לא רצוי, שבו המדינה מוצאת את עצמה מפנה וואצ'רים או קופונים או מתקצבת, בעצם מחזיקה עמותות כדי שיספקו שירותים שבסוף הם שירותים ממשלתיים, הם שירותים ציבוריים שהמדינה היא זו שצריכה לספק לאזרחים במסגרת המחויבות הכי בסיסית של מדינה לאזרחיה, במיוחד החלשים ביותר, אלא מאי, שמציאות נוצרה וקיימת, והיא קיימת הרבה מאוד שנים, וגם כאשר רוצים לעשות מהלך שהוא מהלך חשוב, אני מניחה שהספינה הזו היא ספינה איטית להטות אותה ממסלולה.

תמר זנדברג: אני רוצה לשמוע ממך שני דברים, קודם כל איזו הקדמה קצת על התהליך הזה ואיך הוא מתקדם מהזווית שלך.

תמר זנדברג: שניים, וזה גם אני אומרת אפרופו הידיעה שבעצם כל התהליך הזה נדחה בחצי שנה, אבל חצי שנה זה זמן קצר אם לא מתארגנים ואם לא עושים במהלכו משהו, אז איך ההיערכות הזאת ואיך תנוצל החצי שנה הזאת באמת להיערכות נכונה מבחינת רצף השירותים כך שגם בני הנוער והמבוגרים במקרה של עמותת "אפשר" באמת לא יפגעו, ורצוי אפילו שהשירות ישתפר ולא יינזק.

תמר זנדברג: הדבר השלישי זה איך באופן כללי גם לטווח הארוך, מעבר להיערכות עצמה ולתקופת המעבר, איך המדינה נערכת, איך אתם נערכים, משרד הרווחה, כדי להבטיח לא רק את תקופת המעבר אלא גם באמת שהשירות יתחזק, ישתפר.

תמר זנדברג: לדוגמא, סוגיה שגם קשורה לעובדים עצמם כעובדים אבל גם לשירות שהם מעניקים.

תמר זנדברג: האם נגיד אותם עובדים שעובדים היום בעמותות יקלטו במסגרת הרשויות המקומיות?

תמר זנדברג: האם השירותים עצמם יינתנו באותו אופן?

תמר זנדברג: האם הם יצומצמו?

תמר זנדברג: האם הם יורחבו?

תמר זנדברג: האם הם ישולבו עם שירותים אחרים?

תמר זנדברג: מה החזון בטווח הארוך אחרי תקופת המעבר, לאספקת השירותים האלה באופן ישיר על ידי המשרד?

שבי אהרון: בעיקרו של דבר אנחנו עושים סוג של חזרה מסוימת מוועדת העבודה והרווחה.

תמר זנדברג: אני יודעת, הסיכום לפנינו.

תמר זנדברג: אני מתנצלת, פשוט אנחנו קבענו את הדיון וזה מנדט שלנו, אז אני החלטתי כן לעשות.

תמר זנדברג: אני גם לא יודעת מה יקרה לעתיד.

תמר זנדברג: יכול להיות שאנחנו אלה שנמשיך לעקוב אחרי זה.

תמר זנדברג: בכל אופן זו המחויבות שלנו ולא רציתי להיבטל ממנה גם אם יש עוד ועדה.

שבי אהרון: אז בעיקרו של דבר קו העבודה של משרד העבודה והרווחה ככלל הוא להפעיל שירותים בקהילה, קרי ברשויות המקומיות על ידי מחלקות הרווחה.

שבי אהרון: זה סוג של פעולה שלטונית, נאמר, שנעשית לאורך זמן, והמסגרות החוץ-ביתיות אמורות להיות מסגרות או במיקור חוץ, עמותות, חברות וכו', וזה איזשהו קו שמתפתח.

תמר זנדברג: מה זה מתפתח?

תמר זנדברג: מה עד עכשיו?

שבי אהרון: יש עדיין מספר עמותות שפועלות, ביניהן "אל סם" ו"אפשר", בקהילה.

שבי אהרון: כשאנחנו מדברים על קהילה ביישובים, הן נותנות בעצם שירות דומה למה שנותנת מחלקה לשירותים חברתיים או יחידה לטיפול בהתמכרויות.

תמר זנדברג: האם יש תחום אחר חוץ מהתמכרויות שבו היה שירות שסופק על ידי עמותות והוא הוכנס אל תוך המשרד?

שבי אהרון: כן, היו כמה דברים בהקשר הזה.

שבי אהרון: היה נושא של ניידות רחוב שעלם הפעילו בהקשר הזה, עבר עכשיו לרשויות המקומיות שיפעילו אותן באמצעות עמותות.

תמר זנדברג: רגע, אז הניידות של עלם עדיין מופעלות אבל משרד הרווחה - - -

שבי אהרון: העבירו את התקציבים למחלקות הרווחה, לרשויות המקומיות והן עושות איזשהו חיבור.

שבי אהרון: בגלל שזו תוכנית מיוחדת, יכולות לעשות חיבור.

חגי ברוש: אני זוכר שבאשדוד הייתה אגודה לקידום הקשיש.

חגי ברוש: אגף הרווחה היה מפעיל באמצעותה פרויקטים.

תמר זנדברג: זה אנחנו מכירים.

חגי ברוש: בדרך הזו, דוגמא, מפעילים עכשיו את עלם או גופים אחרים, אבל התקציב נמצא ברשות.

תמר זנדברג: עלם "נבלעה" לתוך - - - ?

אורנה לשם: עלם הוא ספק השירות של הרשות המקומית.

שבי אהרון: לא.

שבי אהרון: עכשיו הוא יהיה ספק אם הרשות תחליט.

שבי אהרון: קודם לכן, בשירות הקודם שהייתי בו, שירות נוער וצעירים, אז הייתה ממש התקשרות ישירה של המשרד מול עלם והפעילו את התוכנית הזאת בהסכמת הרשות המקומית.

שבי אהרון: שינו את הקונספט.

שבי אהרון: זה קו מסוים שהיה.

שבי אהרון: לאורך השנים, בהקשר הזה שלנו מול העמותות, בכל נקודת זמן של מכרז הייתה פנייה לרשויות המקומיות ונאמר להם, חברים יקרים, האם אתם מעוניינים להפעיל את התוכנית הזאת שמופעלת כיום על ידי "אל סם" ועמותת "אפשר"?

שבי אהרון: חלק מהרשויות לקחו את זה ובעצם ירד חלק מכוח האדם שהיה ב"אל סם" בכל נקודת זמן שהיה מכרז.

שבי אהרון: בהקשר הזה, דוגמא קרובה, למשל אפרופו תל אביב, בסיבוב האחרון עיריית תל אביב החליטה שהיא לוקחת את הטיפול באלכוהול והימורים וזה ירד מעמותת "אפשר" בהפעלה ישירה.

שבי אהרון: זו דוגמא מסוימת לתהליך שקיים.

שבי אהרון: הרעיון ככלל של המשרד בעניין הזה היה לעשות איזושהי פעולה שמעבירה הפעם את כלל הפעילות שקיימת בעמותות לרשויות המקומיות בכדי לאפשר גם עיבוי, גם תהליך של איזושהי הרחבת העשייה.

שבי אהרון: אני חייב לציין בהקשר הזה שכל התוכניות החדשות שנעשו, ותמר, את מכירה את חלקן, השנה הזאת אנחנו מקצים 90 מסגרות חדשות, ביניהן הנשים.

שבי אהרון: כולן הלכו לרשויות המקומיות בהקשר הזה.

שבי אהרון: זה לא היה שום דבר שקשור לעמותות כקונספט עקרוני שאומר, הרשויות תפעלנה את התוכניות האלה.

שבי אהרון: ברגע זה כ-90 עובדים סוציאליים ברחבי הארץ, גם במגזר הערבי, גם במקומות אחרים קיבלו יחידות נוער, חלקם אפילו במקומות שעמותות פעלו ויחידות מבוגרים ויחידות אחרות, וזה איזשהו קונספט שאמר, הכיוון הוא כיוון של רשויות מקומיות.

שבי אהרון: כפי שמובן גם, הרצון לתת את המהלך הזה הוא מהלך שעיקרו היה סביב לנסות גם לעבות את השירות, גם מבחינה מסוימת לתת למערכת שלטונית לנהל אותו.

שבי אהרון: אנחנו נמצאנו באיזושהי סיטואציה שכאשר התקבלה החלטה ממשלתית היה צריך לעשות איזושהי פעולה של איתור התקנים.

שבי אהרון: כיום המערכת מופעלת באמצעות מה שנקרא הועדות.

שבי אהרון: קו העבודה היה להפסיק עם זה ולהפוך את זה לסוג של תקנים כפי שכל המערכת עוברת.

שבי אהרון: הועדות זה נקרא מספר שוברים שווה ערך להפעלת כוח אדם על בסיס זה, ומכאן לעבור.

שבי אהרון: היה בתהליך הזה עיכוב בהקשר הזה של איתור התקנים, ובאמת בעניין הזה הייתה איזושהי הודעה שהיא הייתה קצרת מועד מבחינת "אל סם".

שבי אהרון: אני חייב לציין כמו שאמרתי גם בפעם הקודמת, גם אחרי מספר ימים ציינו מילולית שבוודאי שזה לא יסתיים במועד הזה מבחינת העמותה ושיהיה פרק זמן ארוך יותר, ואכן בהחלטה שהתקבלה ניתנה לעמותת "אל סם" הארכה של חצי שנה ולעמותת "אפשר" שלושה חודשים, זאת אומרת ב-30.6 אמורה הפעילות שלהן בתחום הזה להיפסק.

שבי אהרון: מה קורה עד אז?

שבי אהרון: מה שקורה עד אז, בתהליך משותף גם עם מרכז השלטון המקומי והכי חשוב כמובן האוצר, זה הניסיון שלהם להקצות את אותם תקנים, זאת אומרת, בעצם התוכנית הספציפית הזאת נכנסת לרשויות המקומיות כמשהו חדש.

שבי אהרון: בעיקרו של דבר אמור לעבור מכאן לרשויות המקומיות, והזמן של ההארכה בשיתוף גם עם הרשויות המקומיות ועם נציגי האוצר היה שסדר גודל של שבעה חודשים מדצמבר, שעכשיו עובדים על זה, הוא סדר גודל סביר.

שבי אהרון: כמובן אין בכוונתנו לקחת איזה שהם עובדים של עמותות וכל השאר, אבל במצב המסוים הזה יש כאן עובדים מיומנים שרכשו במסגרת השירות וגם במסגרת פעולה של העמותות, ידע.

שבי אהרון: עובד שנמצא ברשות מקומית, תיעשה אליו פנייה בוודאי ובוודאי על ידי הרשות המקומית בשביל שייקלט.

שבי אהרון: הוא יעמוד במקום הראשון אם וכאשר, עובד שכמובן ירצה.

שבי אהרון: זו באמת נקודת מוצא אחת בעניין הזה.

שבי אהרון: זה באמת משהו שמכוון לשם.

שבי אהרון: זאת מסגרת הזמן שאנחנו מדברים עליה וההתקדמות של התהליך, תמר, כמו ששאלת, הוא בעיקרו של דבר נעשה כעת בשביל לקבל את האישור לתקנים הללו, ויש מספר ועדות עם מרכז השלטון המקומי שאמורות להיות בחודש הבא בכדי לייצר מה שנקרא קריטריונים להקצאה הזאת.

תמר זנדברג: להקצאה של התקנים?

שבי אהרון: של התקנים לרשויות המקומיות הספציפיות שבהן פעלו העמותות עד כה, כשבעיקרו של דבר הרצון הוא להגיע למצב שבו מירב העובדים יקלטו עד סוף אפריל בשביל שאפשר יהיה לעשות סוג של חפיפה, אם תידרש חפיפה, כי אם עובדים יוכלו להיקלט ישירות, אז מה טוב, בהקשר הזה.

שבי אהרון: לעשות סוג של חודשיים חפיפה בין העובדים מהתחומים השונים להעברת המטופלים ולקבל את הרצף שלהם.

שבי אהרון: אחד הדברים שמעסיקים אותנו, ואת שותפה למאמץ הזה, זה הניסיון לאפשר את פעילות השירות לטיפול בהתמכרויות בכל הארץ, בהקשר הזה.

שבי אהרון: אנחנו כיום פועלים בסדר גודל, אחרי התוספת, של 185 ישובים ואנחנו רוצים להגיע לכלל 250 ישובים.

שבי אהרון: זו פעולה נוספת שאפשר לעשות אותה.

שבי אהרון: העלו כמה דברים.

שבי אהרון: צריך לציין, ואני חייב לומר שוב, זו הנקודה עכשיו.

שבי אהרון: העמותות עשו עבודה טובה עם עמותות ותיקות, עשו עבודה טובה לאורך השנים בהקשר שלנו ואין כאן ניסיונות לחפש איזשהו משהו שהעמותות - - - .

שבי אהרון: זה לא המקום.

שבי אהרון: העניין הוא יותר עקרוני.

שבי אהרון: יחד עם זאת צריך לציין, אנחנו מדברים כאן על סדר גודל משותף של תקנים מלאים, 48 תקנים לשתי העמותות גם יחד, סדר גודל של תקנים מלאים, 15, אם אנחנו מתרגמים את זה, זה בהועדות, לכן המערכת היא לא מערכת גדולה.

שבי אהרון: הרשויות המקומיות הן המערכת הרצינית היום בהקשר הזה.

שבי אהרון: תל אביב היא דוגמא באמת שונה בהקשר של זה ש"אל סם" באמת שם מנהלים ביד רמה את התהליך הזה, אבל במירב המקומות האחרים, ברשויות הגדולות וכל השאר יש יחידות, כאשר היחידות פעלו באופן דומה לפעולת העמותות, זאת אומרת חלקן אזוריות, והן נתנו מענה.

שבי אהרון: גם עכשיו מדובר על כך שחלק מהתקנים הללו שישבו ברשויות מסוימות יהפכו להיות אזוריים בדומה למה שקורה עם העמותות ובדומה למה שקורה עם הרשויות, זאת אומרת כל מיני חלקי פניות שישנן, חלק מהרשויות לא רוצות להרים או לא יכולות להרים את זה ואין לנו בינתיים את המשאב הזה, יקבלו את המענה האזורי במקומות אחרים, אז בעיקרו של דבר זאת עוד פעולה נוספת שאמורה לא לפגוע באוכלוסייה בעניין הזה, אז זה בעצם נכון לשלב הזה.

תמר זנדברג: אוקי, אז בוא נשמע רגע את העמותות ואחרי זה אתה תחזור ותתייחס.

תמר זנדברג: בבקשה.

תמר זנדברג: אליהו ליכטר, יושב ראש עמותת "אל סם", בבקשה.

אליהו ליכטר: תודה קודם על הזימון לישיבה.

אליהו ליכטר: יסלח לי שבי, נציג משרד הרווחה שאני חולק עליו מהתחלה עד הסוף.

תמר זנדברג: אני גם רוצה לשמוע קצת על העמותה, פריסה, באיזה ישובים.

אליהו ליכטר: זה את תשמעי.

אליהו ליכטר: שמי אלי ליכטר ואני משמש כיושב ראש העמותה שש שנים.

אליהו ליכטר: העמותה פועלת מעל 40 שנה ב-18 סניפים ברחבי הארץ.

אליהו ליכטר: העמותה הוקמה על ידי גברת עדה מכנס לזכר בתה שניסתה להתאבד כתוצאה משימוש יתר בסמים, ונשארה נכה עד עצם היום הזה.

אליהו ליכטר: במהלך שנות קיום העמותה טיפלנו בהצלחה יתרה באלפי בני נוער שנפלו לסמים, אלכוהול והימורים.

אליהו ליכטר: החל משנת 2010 אנחנו פועלים במסגרת חוזה עם משרד הרווחה, כאשר ב-1 בנובמבר 2018 הפילו עלינו תיק.

אליהו ליכטר: אמרו, נגמר ההסכם שלנו.

אליהו ליכטר: כמובן ההודעה הייתה מהיום למחר, 31 בדצמבר אתם מסיימים.

תמר זנדברג: מה תקציב העמותה השנתי בשנים האחרונות?

אליהו ליכטר: 4.5-5 מיליון שקל.

תמר זנדברג: מאיפה המקור?

אליהו ליכטר: בערך 60% זה משרד הרווחה והיתר תרומות.

תמר זנדברג: תרומות פרטיות?

אליהו ליכטר: פרטיות.

תמר זנדברג: מאנשים פשוט?

תמר זנדברג: תרומות קטנות, גדולות, קרנות?

אליהו ליכטר: מכל הסוגים.

קריאה: קצת סיוע גם מקרן החילוט.

אורנה לשם: בשנה שעברה לא קיבלנו.

חגי ברוש: דרך אגב, יש לי חדשות.

חגי ברוש: עוד לפני סוף השנה תהיה כנראה ישיבה של הקרן.

אליהו ליכטר: יוצא מן הכלל.

אורנה לשם: בשורה טובה.

תמר זנדברג: אוקי.

תמר זנדברג: אותם 60% מהתקציב, משרד הרווחה מעביר כתמיכה?

אליהו ליכטר: באמצעות הועדות.

אורנה לשם: הוא קונה את השירות מאיתנו.

תמר זנדברג: כן, באמצעות אוהדות.

אליהו ליכטר: כן.

תמר זנדברג: זאת אומרת, אין איזו תמיכה או משהו כזה, תקציב תמיכות.

אליהו ליכטר: לא, לא.

אורנה לשם: אנחנו לא מקבלים בכלל תמיכות.

תמר זנדברג: אוקי.

אליהו ליכטר: ואותו משרד שאמור להיות משרד רווחה, שהוא אמור להיות רגיש ובקיא בתחום הטיפולי, עושה מעשה נמהר בצורה בלתי רגילה.

אליהו ליכטר: היום מלאי המטופלים שלנו כולל כ-300 מטופלים שנמצאים בתהליך טיפול, חלקם מחכים לתחילת הטיפול.

אליהו ליכטר: משרד שמסוגל כך להתנהל עם עמותה שרק טובות אפשר לומר עליה, ולזרוק לרחוב 300 בני נוער שנמצאים בסיכון, פשוט לא יאומן.

אליהו ליכטר: אני רוצה לומר בצורה הכי מפורשת, אם הם חושבים שהם יקלטו מיידית במחלקות הרווחה של הרשויות המקומיות, זה לא יהיה תהליך נכון וזה גם לא יקרה.

אליהו ליכטר: אנחנו יודעים, אנחנו בקשר היום עם חלק מהרשויות המקומיות, חלקן גדולות שאומרות, אנחנו לא רוצים את זה, בצורה הכי מפורשת.

אליהו ליכטר: בחיפה למשל אנחנו שכם לשכם עם מחלקת הרווחה של העירייה.

אליהו ליכטר: מחלקת הרווחה מטפלת בחלק וחלק אנחנו, כי יש אנשים שלא רוצים להגיע לרווחה, רוצים להגיע לעמותה, אלינו.

אליהו ליכטר: תשמעו אחר כך את טוהר, אז אתם תבינו.

אליהו ליכטר: משרד רווחה כזה חושב שבני הנוער המטופלים הם פיונים בלוח השחמט, שניתן להזיזם ממקום למקום בלי התראה ובלי הכנה מראש.

תמר זנדברג: נניח בחיפה, שזה אחד המקומות גם ששבי ציין כרגע, שבעצם זה גם וגם.

אליהו ליכטר: כן, נכון.

תמר זנדברג: איפה אתם מספקים את השירות, באיזה מקום פיזי?

אליהו ליכטר: אנחנו פיזית יושבים במקום אחד.

אליהו ליכטר: המבנה היה שלנו.

תמר זנדברג: באותו מקום של משרד הרווחה?

אליהו ליכטר: המבנה היה מבנה של העמותה.

תמר זנדברג: איפה זה נמצא, אגב?

תמר זנדברג: איפה בחיפה?

אליהו ליכטר: ברחוב דבורה.

אורנה לשם: בתוך שוק תלפיות.

אליהו ליכטר: מתחת לרחוב החלוץ, סמטה.

אליהו ליכטר: המבנה היה שלנו.

אליהו ליכטר: היינו במשא ומתן ובשיחות עם מנהל מחלקת הרווחה של העירייה הוא אמר, אני רוצה אתכם כעמותה, שתמשיכו, אבל אנחנו רוצים לעשות שיתוף פעולה, בואו נתייעל יחד, נשב יחד, ואנחנו יושבים יחד ועושים עבודה נפלאה ביחד.

תמר זנדברג: ואיך חלוקת המטופלים, מי לכאן, מי לכאן, איך הולכת?

אורנה לשם: אנחנו גם לוקחים את כל הפריפריה.

תמר זנדברג: מה זו פריפריה?

אורנה לשם: פריפריה של חיפה.

תמר זנדברג: נשר, קריות?

אורנה לשם: כן.

חגי ברוש: זה יתרון עצום שלהם, הקטע הזה שהם יכולים לצאת ולעבוד ביישובים קטנים, בקיבוצים לפעמים.

תמר זנדברג: מה זאת אומרת לעבוד?

תמר זנדברג: אתם שם נמצאים בחיפה, מטופלים באים אליכם.

אליהו ליכטר: כן.

אליהו ליכטר: המודל של חיפה הוא מודל פנטסטי.

תמר זנדברג: אם אני גרה בקריית ביאליק - - -

אליהו ליכטר: יש גם סניף בקריית ים.

אורנה לשם: יש לנו 18 סניפים.

תמר זנדברג: לא, אבל בסניף של חיפה, שם איפה שאמרת, בשוק תלפיות, מטופל, הוא נכנס לבניין, האם הוא הולך למשרד הרווחה או ל"אל סם"?

אורנה לשם: יש מנהלת שבמקרה זה היא מטעם העירייה.

אורנה לשם: היא מחליטה מי מתאים למה.

אורנה לשם: יש הרבה בני נוער שיעדיפו להגיע ל"אל סם" בגלל התיוג, בגלל כל מיני דברים.

תמר זנדברג: הבנתי, אוקי, ויש מנהלת אחת?

אורנה לשם: מנהלת אחת.

תמר זנדברג: אוקי.

אליהו ליכטר: המודל הזה, הלוואי שהיו מעתיקים אותו לכל הארץ, כי זה מודל יוצא מן הכלל.

תמר זנדברג: וכמה מטופלים נניח בשנה או בחודש?

תמר זנדברג: נגיד שם בחיפה.

אליהו ליכטר: 30 בחודש.

תמר זנדברג: ומשרד הרווחה, כמה?

אליהו ליכטר: אותו דבר.

אורנה לשם: הרשות המקומית, אני לא יודעת בדיוק להגיד.

תמר זנדברג: כמה בחיפה, אתה יודע?

אורנה לשם: עוד בערך 30 לדעתי.

תמר זנדברג: 30 בשנה?

אורנה לשם: זה 30 בחודש כפול 12 חודשים.

תמר זנדברג: אבל 30 שונים כל חודש?

אורנה לשם: לא, חלק ככה, חלק ככה.

תמר זנדברג: הבנתי.

אורנה לשם: הזמן הממוצע לטיפול זה בתשעה חודשים.

תמר זנדברג: מה כולל טיפול?

תמר זנדברג: כל כמה זמן הוא מגיע?

אורנה לשם: פעם בשבוע לפחות, כולל בדיקות שתן.

שבי אהרון: מחלקת הרווחה בחיפה חככה בדעתה האם לקחת את התקנים האלה או לעשות איזשהו שינוי.

שבי אהרון: יצרו שם באמת מודל מעניין בהקשר הזה.

שבי אהרון: זה מבנה של העירייה, נכון?

אליהו ליכטר: לא, לא.

שבי אהרון: שכור על ידכם?

אליהו ליכטר: זה היה שלנו.

אליהו ליכטר: אנחנו עשינו את השיפוצים שם מתרומות שלנו.

תמר זנדברג: של מי הבעלות?

אליהו ליכטר: הוא שכור.

תמר זנדברג: שכור על ידי העירייה.

אליהו ליכטר: היום העירייה משלמת.

אליהו ליכטר: בעבר אנחנו.

תמר זנדברג: בואו ניקח רגע את הדוגמא הזאת של חיפה.

תמר זנדברג: מה יקרה ביוני?

שבי אהרון: בעיקרו של דבר לא יקרה יותר מדי, אלא שפשוט העובדים שנמצאים שם הופכים להיות עובדי עיריית חיפה.

אליהו ליכטר: ראשת העיר חיפה לא רוצה.

שבי אהרון: עזוב רגע את העניין הזה.

שבי אהרון: אנחנו מדברים על הקונספט.

שבי אהרון: כל הרשויות לוקחות את התוכניות החדשות בסופו של דבר, וגם התוכניות שחילקנו השנה הזאת, נתקלנו רק ברשויות שהן מגדירות את עצמן אולי יוקרתיות באזור המרכז שלא קיבלו.

שבי אהרון: המערכת של המגזר הערבי והמערכת של הפריפריה קלטו את כל התוכניות החדשות למרות העול הקשה עליהן, לכן מהבחינה הזאת הרשויות תיקחנה את העניין הזה.

שבי אהרון: הם יהפכו לעובדים בתקינה ומבחינה מסוימת אפילו ישופר מעמדם מאוד, עובדים עם זכויות.

שבי אהרון: הם יהיו עובדי עיריית חיפה עם כל המשתמע מכך מכיוון שיש כאן איזשהו מעבר להפוך אותם לתקנים.

שבי אהרון: מה זה אומר הועדות?

שבי אהרון: אם מגיעים פחות מטופלים, העמותה תקבל פחות כסף.

שבי אהרון: כאן אין שום סיפור.

שבי אהרון: נגמר הסיפור הזה.

שבי אהרון: יש לך משכורת קבועה.

אליהו ליכטר: מה שיקרה, שיטפלו בפחות בני נוער.

תמר זנדברג: למה?

אליהו ליכטר: כי אין להם מדד.

אליהו ליכטר: הוא בא לעבודה, הוא עובד שכיר.

אליהו ליכטר: אם הוא יעשה היום שלושה טיפולים או עשרה טיפולים, הוא יקבל את אותה משכורת.

אליהו ליכטר: אצלנו הוא מקבל משכורת אבל אנחנו בודקים אותו בפרודוקציה.

חגי ברוש: אנחנו מציינים פה מדי שנה גם בוועדה של תמר את הנושא של יום העובדים הסוציאליים.

חגי ברוש: אנחנו מכבדים את כולם.

חגי ברוש: יש להם בקרה.

אורנה לשם: אני אענה על השאלה הזאת.

אורנה לשם: הוא יכול לטפל במספר מסוים של מטופלים ואז יהיו כאלה שהם פחות מדי מכורים, הם ילכו לסוף הרשימה, אנחנו נחכה מתי הם יהיו יותר מכורים ויוכלו להתקדם.

תמר זנדברג: אבל מה זה שונה מהמצב היום?

אורנה לשם: כי היום אני מטפלת בכולם.

אורנה לשם: אין אצלי מצב שבן אדם מגיע אלי ואני לא מטפלת בו.

אורנה לשם: כל אחד, גם אם זה בתחילת ההתמכרות.

תמר זנדברג: תסבירי לי את ההבדל מהזווית שלך.

אורנה לשם: תראי, מה שקורה היום, אין מצב שמגיע אלי מישהו והוא לא מטופל.

אורנה לשם: אין מצב כזה, ובמקרה שנגיד אני over low - - -

אליהו ליכטר: אנחנו לוקחים עוד עובד.

אורנה לשם: בדיוק.

אורנה לשם: א', אנחנו לוקחים עוד עובד.

אורנה לשם: אני לא תלויה בשום דבר.

אליהו ליכטר: אין לנו תקנים.

תמר זנדברג: מאיפה את לוקחת את הכסף לעוד עובד?

אורנה לשם: לפי ההועדות שאני אקבל, לכן אין בעיה אצלנו.

תמר זנדברג: אני פה רוצה רגע להגיד משהו.

תמר זנדברג: תראו, שיטת ההועדות, שזה לא ועדת העבודה והרווחה, אבל יצא לנו להיתקל בשיטת ההועדות דרך באמת העובדים הסוציאליים למכורים, ואנחנו באמת גם מציינים פה בוועדה כל שנה את יום העובדים הסוציאליים.

תמר זנדברג: שיטת ההועדות היא לא שיטה סבירה לאורך זמן להעסיק עובדים סוציאליים, להעסיק אנשים במקצועות טיפוליים.

תמר זנדברג: אנחנו מאמינים בעבודה קודם כול, אנשים שבאים למשרה, יש להם את היקף המשרה שלהם, יש להם בתוך זה את היקף העבודה, את השכר ואת הזכויות הסוציאליות, ואם יש קצת פחות, אז מצוין, יופי, ואם יש קצת יותר, אז צריך לתגבר ולהוסיף מטעם התקציב.

תמר זנדברג: אם את אומרת לי ששיטת ההועדות עכשיו הפכה להיות חזות הכול וזה מצוין כי ההודעות מוסיפות - - -

אליהו ליכטר: לא, ממש לא.

אליהו ליכטר: אנחנו מוכנים לעבוד לפי תקנים.

אליהו ליכטר: אין לנו בעיה.

תמר זנדברג: למה משרד הרווחה לא יכול לעבוד לפי תקנים, לטענתכם?

אליהו ליכטר: לא אמרתי שהוא לא יכול.

חגי ברוש: משרד הרווחה כבול בהסכמים עם השלטון המקומי.

חגי ברוש: אם יש לו תקן שיורד, אז השלטון המקומי, אם הוא לוקח את התקן, הוא מעסיק עובד.

חגי ברוש: הוא לא יכול לפרוט את התקן לכסף ולהעביר את הכסף לגורם שלישי.

תמר זנדברג: כמה עובדים אתם מעסיקים היום?

אורנה לשם: 25 עובדים סוציאליים.

אורנה לשם: עובד סוציאלי אצלנו מקבל לפי צו ההרחבה.

אורנה לשם: אנחנו לא פוגעים בשום דבר, ולהציג את זה שהוא יקבל הרבה יותר בשלטון המקומי, אני חושבת שזה לא נכון.

אורנה לשם: הוא יקבל את אותו דבר.

תמר זנדברג: אורנה, עובד קבוע בתקן, בעל זכויות, זו שיטה יותר טובה משיטת ההועדות.

אורנה לשם: אבל אני חשבתי שבאנו לדבר על מצב ההתמכרויות ולא על מצב העובדים.

תמר זנדברג: אני שאלתי מה לדעתכם יפגע בשירות, אמרתם לי, ההועדות זה יותר טוב מתקן.

תמר זנדברג: זה לא מובן לי.

אליהו ליכטר: לנו אין בעיה בתקן.

תמר זנדברג: אז מה הבעיה?

תמר זנדברג: מה ישתנה?

אליהו ליכטר: לנו נתנו הועדה שמכסה חצי מהעלות האמיתית, כי אמרו לנו שכדי שתקבלו את ההועדה אתם צריכים לעשות 30 טיפולים בחודש.

אליהו ליכטר: התחשיב של משרד העבודה הוא מתחת לתקציב הריאלי ואנחנו צריכים לגייס עוד כסף, אבל היום פתאום משרד הרווחה עשירים, הם נותנים תקנים.

תמר זנדברג: נו, אז זה מצוין.

תמר זנדברג: אז מה לא טוב?

אליהו ליכטר: תנו לנו גם כן.

תמר זנדברג: אורנה אמרה שבאנו לדבר על המטופלים.

תמר זנדברג: בואו תסבירו לנו מבחינת המטופל.

תמר זנדברג: אני אישית מעדיפה שמשרד ממשלתי, שעובד קבוע בתקן עם זכויות סוציאליות ישרת את המטופלים, למה?

תמר זנדברג: כי זה שירות שהמדינה חייבת לאזרחיה, ושעובד שהוא מוגן עם זכויות ויודע שלא הוא צריך לגרד טיפולים בשביל המשכורת שלו, יעניק טיפול יותר טוב.

תמר זנדברג: מה בזה יפגע, אם זה הם, אתם?

תמר זנדברג: תאמין לי, למכור שמגיע לא אכפת.

אליהו ליכטר: עדיין לנו גם יש זכויות.

תמר זנדברג: מי זה לנו?

אליהו ליכטר: לנו, עמותת "אל סם".

תמר זנדברג: למה?

תמר זנדברג: איזה זכויות יש לעמותת "אל סם"?

אליהו ליכטר: יש לנו זכויות שאנחנו 40 שנה מטפלים בבני נוער ופתאום זורקים אותנו וסוגרים לנו את העמותה.

אליהו ליכטר: למה לעשות את זה?

אליהו ליכטר: יש במדינת ישראל 47,000 עמותות.

אליהו ליכטר: למה יש 47,000 עמותות?

תמר זנדברג: כי משרדי הממשלה לא עמדו עד עכשיו במחויבויות שלהם ועכשיו הם עומדים, אז מה לא טוב?

אליהו ליכטר: עדיין יש 47,000 והם כולם עושים עבודת קודש.

תמר זנדברג: אין ספק.

אליהו ליכטר: הם עושים עבודה יותר טובה מאשר המדינה עושה ופתאום רוצים לסגור אותנו.

אליהו ליכטר: אנחנו לא מוכנים לזה.

אליהו ליכטר: את המוניטין שאנחנו יצרנו במשך 40 שנה אנחנו לא רוצים לזרוק לפח ואנחנו לא ניתן למדינה לזרוק לפח את המוניטין שלנו.

תמר זנדברג: אוקי.

תמר זנדברג: אורנה.

אורנה לשם: אני רוצה לדבר על כמה דברים.

אורנה לשם: עמותת "אל סם" עושה שלושה דברים: טיפול, מניעה וקו חם.

אורנה לשם: אני דווקא רוצה לקחת את זה ברגע הזה לנושא של קו חם.

אורנה לשם: כל יום יש לנו טלפונים בנושא של הקו החם.

אורנה לשם: יש לי כאן קטע שכתב לי, ואני לא אקריא את זה כרגע, מישהו שעומד בראש הקו חם.

אורנה לשם: הקו החם זה אומר שבבוקר מישהו, יש לו בעיית סמים במשפחה, אם זה חייל, אם זה הורה, אם זה המטופל עצמו, חש חרדה וכו', אדם חם, בגובה העיניים מקשיב לבעיה שלו ומכווין אותו לכל המקומות בארץ.

אורנה לשם: אם העמותה תיפגע, אין את השירות הזה, אף אחד לא נותן את השירות הזה.

תמר זנדברג: כמה שיחות יש בקו החם?

אורנה לשם: יש כ-400 שיחות בחודש.

תמר זנדברג: מי עונה לשיחות?

אורנה לשם: יש לנו מזכיר שהוא עונה.

אורנה לשם: הוא זה שכתב לי את הדברים כאן.

אורנה לשם: אני רק אקריא משפט אחד.

אורנה לשם: הוא כתב לי ככה: "אני רגיל לשיחות רבות בימי ראשון.

אורנה לשם: אתמול הקו החם עלה בלהבות, 12 שיחות אחת אחרי השנייה".

אורנה לשם: בדרך יום ראשון זה היום העמוס שאנשים מתקשרים אליו.

חגי ברוש: כי הם משתמשים בסופי שבוע.

אורנה לשם: נכון, אז אנחנו מקבלים.

אורנה לשם: כל אחד והסיפור שלו, מורכב, שיחות של חצי שעה לפחות, של אנשים שמצאו את עצמם בסיטואציה שלא חשבו שיגיעו אליה אי פעם.

אורנה לשם: חלק מהמקרים הם בכלל לא שייכים ל"אל סם" או בגלל הגיל או בגלל שאין סניף באותו מקום.

אורנה לשם: אנחנו אלה שיושבים, אנחנו מקשיבים, ותאמינו לי, זה סיפורים קורעי לב, שמצלצלת הסבתא על הנכד שלה או האימא על הבן שלה ואנחנו כל פעם עונים.

תמר זנדברג: מי עונה לשיחות, המזכיר שלכם?

אורנה לשם: המזכיר.

תמר זנדברג: איזו הכשרה יש לו?

אורנה לשם: קודם כל הוא איש - - -.

אורנה לשם: אני הייתי שם כשבן אדם הכי קרוב אלי נפל לשימוש כבד ואני טיפלתי בו, לא משנה כל הסיפור האישי שלו, אבל יש כאן הרבה מאוד אנשים.

אורנה לשם: הוא קיבל את ההכשרה.

חגי ברוש: יש גם עובדים סוציאליים.

אורנה לשם: לא, הוא מקבל את השיחה ברגישות הרבה, וכשיש מעבר לזה, מפנים לעובד הסוציאלי ועובדים סוציאליים חוזרים אל הבן אדם.

תמר זנדברג: כלומר, מדובר בעובד עמותה שעבר הכשרה שלכם?

אורנה לשם: כן.

תמר זנדברג: והוא מפנה.

אורנה לשם: אם זו שיחה טיפולית, הוא מפנה לעובד הסוציאלי.

תמר זנדברג: הבנתי.

תמר זנדברג: 400 שיחות בחודש.

אורנה לשם: כן.

תמר זנדברג: מה הפילוח פחות או יותר של השיחות מבחינת התוכן?

תמר זנדברג: אנשים פונים על עצמם, על משפחה, הפנייה לטיפול?

אורנה לשם: הרוב משפחה, וגם כשזה הם עצמם הם יגידו, זה לא אני, זה החבר שלי.

תמר זנדברג: השיחות, מה הן?

תמר זנדברג: מחפשים טיפול?

אורנה לשם: מחפשים טיפול.

אורנה לשם: השם הראשון שעולה זה באמת "אל סם".

אורנה לשם: הם רוצים טיפול.

תמר זנדברג: כמה מתוך ה-400 האלה מגיעים לטיפול אצלכם?

אורנה לשם: זעום, אפס פסיק משהו.

אורנה לשם: אנחנו נותנים את השירות ברמה הארצית.

אורנה לשם: חשוב לי גם להגיד שהשבוע הכשרנו חמישה סטודנטים לרפואה.

אורנה לשם: אנחנו מכשירים אותם עכשיו שבשעות אחר הצהריים כשאין לנו מענה שלנו, יהיה מישהו אחר שיקלוט את השיחה, יקבל את השיחה וכו'.

אורנה לשם: אמנם אני לא מקבלת על זה כסף, אבל אף אחד לא לוקח את זה.

תמר זנדברג: שבי, אצלכם בשירות ההתמכרויות יש איזשהו מענה טלפוני?

תמר זנדברג: במרכז סיוע הייתה לי פה עוזרת שלי, התנדבה במרכז סיוע.

תמר זנדברג: השיחות במרכז סיוע לנפגעי ונפגעות תקיפה מינית זה אחד הדברים - - -

שבי אהרון: נכון.

שבי אהרון: במרכזים באמת זה משהו שהוא משמעותי.

שבי אהרון: ההחלטה המשרדית הינה שקו 118 של משרד הרווחה יכסה את הכול.

שבי אהרון: אנחנו נהנים מכל מיני דברים שקיימים כיום דווקא באמצעות מיקור.

שבי אהרון: מתקיימים קווים חמים, שזה היה רעיון.

שבי אהרון: כל שירות התחיל לבקש את הרצון הזה.

שבי אהרון: המשרד ציין ואמר, חבר'ה, נעשה משהו מרוכז, 118, ואז הוא מעביר את זה למחלקות הרווחה את כל הפניות הללו.

תמר זנדברג: כלומר, היום יש קו חם של משרד הרווחה שעונה על כל הפניות.

שבי אהרון: עונה על כל הפניות.

תמר זנדברג: ואנשים יודעים את זה?

תמר זנדברג: כמה שיחות יש בקו הזה?

שבי אהרון: יש המון שיחות בנושאים מגוונים.

שבי אהרון: זה יכול להיות בתחום קשישים, בתחום ילדים.

תמר זנדברג: אני לא שמעתי על זה.

חגי ברוש: קו חם מהסוג הזה, שבעקבות פניות חוזרת עובדת סוציאלית עושה שיחה ממש טיפולית טלפונית, לא קיים בתחום הזה בשום מסגרת אחרת.

חגי ברוש: אנחנו גם מפעילים קו חם, אבל הקו החם שלנו רק מספק מידע, זאת אומרת, התקשרה איזו אימא, מפנים אותה לסניף של "אל סם" או של שבי.

תמר זנדברג: הבנתי.

אליהו ליכטר: אורנה, נחזור לנושא?

תמר זנדברג: זה חלק מהנושא.

תמר זנדברג: זה חלק חשוב אפילו.

אורנה לשם: אז זה איזשהו שירות שקיים ב"אל סם" שחשוב לדעת שבמידה ולא יהיה, זה יפסק.

תמר זנדברג: אוקי.

אורנה לשם: הדבר השני זה הרצאות מניעה.

אורנה לשם: אנחנו רצים ברחבי הארץ.

אורנה לשם: חשוב לי להגיד במה אנחנו שונים מכל גוף אחר שנותן את הרצאת המניעה.

אורנה לשם: בסוף הרצאת המניעה מה שאנחנו עושים, בדרך כלל מגיעים אנשים אל המרצה, שזה נוגע להם באופן אישי והם מבקשים עזרה וסיוע.

תמר זנדברג: כמה הרצאות בשנה או בחודש?

אורנה לשם: אני לא יודעת להגיד לך כרגע אבל כל מי שפונה אלינו, מקבל, ומדובר בכמה עשרות בחודש.

תמר זנדברג: מי נותן את ההרצאות?

אורנה לשם: בדרך כלל הגישה שלנו, שהראשונים שיקבלו את ההרצאות זה העובדים הסוציאליים של "אל סם", אגב, כי זו אפשרות שלהם אולי להגדיל את השכר שלהם וזו גם אפשרות שלי לתת את השירות הטוב ביותר.

אורנה לשם: יש לי סניף בסח'נין.

אורנה לשם: סח'נין נותן לכל האזור ולכל הפריפריה במגזר הערבי.

אורנה לשם: שבוע שעבר אני עליתי עם העובד הסוציאלי של סח'נין לרמת הגולן.

אורנה לשם: אנחנו היינו בבית הספר במסעדה.

אורנה לשם: זה בית ספר מקסים של המגזר הדרוזי, מזמינה את כולם לבוא איתנו לראות.

אורנה לשם: ישבנו ביחד, העובד הסוציאלי ואני עם המורה היועצת.

אורנה לשם: העובד שלי עשה שם הרצאת מניעה.

אורנה לשם: יש כרגע כמה בני נוער שאמורים להגיע אליו לטיפול.

אורנה לשם: מודל כזה שמבית הספר של היישוב שבו נמצאים, זה מגיע בסופו של דבר לטיפול שלנו, זה משהו ייחודי וזה שירות יוצא מן הכלל גם במגזר היהודי וגם במגזר הלא יהודי, ואני חושבת שבכל מקרה זה לא ילך במקום אחר.

אורנה לשם: אני רוצה עוד משהו להגיד.

אורנה לשם: אני דיברתי עם מנהל הרווחה במסעדה ובכל האזור שם ברמת הגולן.

אורנה לשם: אתה יודע מה הם אמרו לי?

אורנה לשם: הם אמרו לי שגם אם יהיה לי תקן, אנחנו לא יכולים לאייש בן אדם.

אורנה לשם: אנחנו חייבים את השירות שלכם.

אורנה לשם: אין לנו אפשרות.

אורנה לשם: אף אחד לא רוצה.

אורנה לשם: אין לנו בכלל אפשרות להשיג עובדים סוציאליים וגם אם יהיו לנו, אנחנו לא נוכל להעסיק עובד סוציאלי עם רמת מיומנות כזאת שהוא עושה את זה.

אורנה לשם: כשאני הלכתי לבית הספר בשבוע שעבר וכולם, כיף חאלאק, מה נשמע וכו', אתה ראית את הקרבה, את הקשר הישיר של העובד של "אל סם" עם השטח, וזה מודל ייחודי.

אורנה לשם: במודל שמוצג כאן זה לא יכול לקרות, אז חשוב לי להגיד את זה.

תמר זנדברג: אוקי.

תמר זנדברג: רק לסיכום, קו חם, הרצאות המניעה והטיפול של העובדים הסוציאליים, מבין התקציב של ה-4.5 מיליון, כמה מהעוגה נניח לשנה הולך על הקו החם, כמה על המניעה, הרצאות, וכמה על - - - ?

אליהו ליכטר: חוץ מהתקבול שאנחנו מקבלים ממשרד הרווחה עבור הועדות, כל היתר אנחנו מממנים מתרומות.

תמר זנדברג: זה לא מה ששאלתי.

תמר זנדברג: מכלל התקציב השנתי של העמותה, כשאתם יושבים בסוף השנה לישיבת תקציב, וציינה אורנה שיש לכם שלושה תחומי פעילות: קו חם, מניעה וטיפול.

אורנה לשם: הרוב זה טיפול.

תמר זנדברג: כמה רוב?

אליהו ליכטר: 50-60.

תמר זנדברג: 50%-60%?

אליהו ליכטר: הטיפול.

תמר זנדברג: חצי בערך?

חגי ברוש: מה שאנחנו מקצים לעמותת "אל סם" בברוטו, זאת אומרת גם השתתפות רשויות מקומיות עומד על 2.8 מיליון, זאת אומרת נטו ישירות המשרד משקיע משהו כמו 2.3 מיליון, מבקש מהרשויות המקומיות את חלקה.

חגי ברוש: זה בעצם החלק הזה.

תמר זנדברג: זה הטיפול?

חגי ברוש: זה הטיפול.

תמר זנדברג: ושאר הכסף?

אורנה לשם: אנחנו מגייסים.

תמר זנדברג: רגע, זה לא מה ששאלתי.

תמר זנדברג: אני עכשיו לא שואלת על ההכנסות, אני שואלת על ההוצאות, על חלוקת התקציב.

תמר זנדברג: יש בערך 2.8 מיליון שזה ההועדות, זה הטיפול.

תמר זנדברג: שאר הכסף, נניח אם הם מגייסים עוד 1.8 כדי להגיע ל-4.5, אם אני זוכרת נכון, 1.8 מיליון בשנה הולך על קו חם ועל הרצאות מניעה?

אליהו ליכטר: זה לא בדיוק ככה.

אליהו ליכטר: אין אצלנו חלוקה כזאת תקציבית כי אנחנו לוקחים את המשימה של העבודות שאנחנו רוצים לעשות כשכל הפעולות - - -

תמר זנדברג: הבנתי, אז חלק מהתרומות הולכים לתגבור הטיפול.

אליהו ליכטר: כל העבודות מסביב בסופו של דבר משרתות את הטיפול, כי הרצאת מניעה באה לשרת את הטיפול.

תמר זנדברג: הכול סבבה אבל בסוף אתם ארגון, והארגון, יש לו כל מיני תחומי פעילות.

תמר זנדברג: אני רוצה לדעת, היום יש 4.5 מיליון שהולכים כביכול להיעלם ולהיכנס לשירות משרד הרווחה.

תמר זנדברג: 2.8 יוסת באופן ישיר מהועדות לתקנים.

תמר זנדברג: זה הבנו.

תמר זנדברג: שאר השירותים שאתם מספקים, אני לוקחת את זה ברצינות.

תמר זנדברג: קו חם זה דבר חשוב.

תמר זנדברג: נשאר 1.8 מיליון.

תמר זנדברג: כמה ממנו מעובה טיפול, כמה ממנו יוצא על הקו החם, כמה ממנו על ההרצאות?

חגי ברוש: הרי בסוף את מובילה את הדברים מתוך קבלת החלטות כזאת או אחרת.

תמר זנדברג: נכון.

חגי ברוש: יש כמה דברים בסיסיים שחסרים לך כרגע ברמת הידע.

תמר זנדברג: אז אתה מוכן שהוא ידבר רגע לפניך ואז נחזור אליך?

אורנה לשם: אם יורשה לי, חגי, אני נורא רוצה שתדבר אבל תן לי עוד כמה סעיפים.

אורנה לשם: תראה, נאמר מקודם נושא של הפריפריה.

אורנה לשם: מאוד חשוב לי להגיד, אנחנו מונגשי פריפריה יותר מאשר גם אם יהיה, ואמרתי את זה - - -

תמר זנדברג: איך זה?

תמר זנדברג: יש לשכות רווחה בכל ישוב בפריפריה.

תמר זנדברג: אולי רגע ניתן לחגי, כי אני מרגישה שיש משהו אולי בקייס שלכם שאתם לא מצליחים להעביר.

תמר זנדברג: איזו עמותה יכולה להיות מונגשת מהרשויות המקומיות בפריפריה בכל ישוב?

אורנה לשם: אף נער לא ירצה להגיע לשם.

תמר זנדברג: זה משהו אחר.

חגי ברוש: אחד הנושאים שאגף טיפול ושיקום ברשות החדשה הולך לקחת על עצמו זה הנושא של פיתוח רצף - - - ביישובים, זאת אומרת שיהיו יחידות של שבי, שיהיו יחידות של פאולה, שתהיה מרפאה וכו'.

חגי ברוש: כשאת מסתכלת על המפה הלאומית של טיפול אמבולטורי בנוער במדינת ישראל, אנחנו היום פחות או יותר באזור ה-28%-29% מהיישובים בארץ, יש להם איזשהו מענה לטיפול בנוער.

חגי ברוש: שבי ואני עובדים מאוד יפה ביחד.

תמר זנדברג: מענה של הרווחה.

חגי ברוש: זה לא שבי, זה עניין של סדרי עדיפויות של משרד.

חגי ברוש: תזכרו שהמאבק הלאומי או העבודה הלאומית בתחום הזה התחילה לפני 30 שנה, ב-1988.

חגי ברוש: אנחנו עדיין בכל מה שקשור לטיפול בנוער מאוד חסרים.

חגי ברוש: עיר כמו ראשון לדוגמא, עיר של 270,000 תושבים, יש שם, תקן אותי שבי, או חצי תקן או תקן אחד של טיפול בנוער.

חגי ברוש: זה לא שבי, זה עניין של תקציבים שהוא מקבל.

תמר זנדברג: ברור.

תמר זנדברג: כולנו לאותה מטרה.

חגי ברוש: ישנם ישובים שאין להם בכלל מענה.

חגי ברוש: מלא ישובים שאין מענה כרגע בנושא של נוער.

אליהו ליכטר: רעננה.

חגי ברוש: אני רוצה לבוא ולומר שבסוגיה הזאת אנחנו כמדינה נמצאים בחסר ולכן התפקיד של "אל סם" עולה, כי אם את מסתכלת לדוגמא על סך המטופלים של "אל סם" בשנת 2017, את רואה ש-18% מסך המטופלים שהשירות טיפל ברמה של נוער ב-2017, בא מהטיפול שעושה "אל סם".

חגי ברוש: זה לא שמילאנו את כל היישובים בארץ במטפלים.

חגי ברוש: מה שאני מנסה לבוא ולומר זה שעדיין לגוף הזה יש תפקיד, יש לו עוד מה לעשות, כי גם אם שבי עכשיו לוקח ומעביר את התקנים לרשויות המקומיות שהוא הולך להעביר להם, עדיין יש עוד למעלה מ-100 ישובים שלא ניתן שם מענה ולכן התפקיד הזה לא הסתיים.

תמר זנדברג: רגע, מה זאת אומרת, לא ניתן מענה ו"אל סם" כן נותנת מענה ליישובים האלה?

אורנה לשם: יש מקומות שגם אף אחד.

חגי ברוש: יש היום ישובים לפעמים גם משמעותיים, גדולים בהיקפם שאין שם מענה לנוער לא מפני שהשירות להתמכרויות לא רוצה, מפני שמשרד הרווחה - - -

תמר זנדברג: אבל מה זה קשור?

חגי ברוש: אני מסביר שגם אם מוסיפים עכשיו עוד תקנים ומעבים רשויות כאלה ואחרות, עדיין יש להם תפקיד באותם מקומות שאין שם שום דבר.

תמר זנדברג: אבל הם גם היום לא נמצאים במקומות האלה.

אליהו ליכטר: כן נמצאים.

חגי ברוש: הם נמצאים באותם מקומות שמשרד הרווחה לא תקנן והעביר להם בהועדות.

תמר זנדברג: אז אם יסגרו את העמותה, איך יינתן השירות במקומות שבהם - - - ?

חגי ברוש: אחרי התהליך הזה, שבי יתקן אותי אם אני טועה, יהיו ב-73 ישובים.

חגי ברוש: עדיין חסר המון.

שבי אהרון: בעיקרו של דבר הסידור שישנו, שהעמותה והעמותות נגעו במקומות שבהם מחלקות הרווחה לא פועלות.

שבי אהרון: זה סוג של קופי פייסט להפעיל את זה במקומות הללו על ידי נאמר העובדים במחלקות, וכל היתר, מה שחגי מציין זה בעצם התוספות והניסיון לסגור את הפערים שהמשרד מנסה לעשות אותם.

חגי ברוש: עדיין יש מקומות שאין כלום.

שבי אהרון: נכון.

תמר זנדברג: אין כלום ו"אל סם" נמצאת שם?

חגי ברוש: אין כלום כי ל"אל סם" אין הועדות לפעול שם.

שבי אהרון: השנה הזאת הוקצו 27 יחידות - - -

תמר זנדברג: אתה אומר, משרד הרווחה, במקום לקלוט את העובדים, פשוט צריך לתקצב עוד ולהשאיר אותם, להגדיל.

אורנה לשם: זה מה שהוא אמר.

תמר זנדברג: שהמשרד ייתן בעצמו את השירות בכל מקום.

תמר זנדברג: למה לא?

שבי אהרון: המשרד עצמו השנה נתן בעוד 27 ישובים חדשים והקונספט שאורנה מציינת אותו אמור להיות יחסית דומה, כי מה בעצם מבוצע כאן כיתרון?

שבי אהרון: שעובדים נמצאים ונותנים מענה אזורי, ואנחנו לא אוהבים את המענה האזורי.

שבי אהרון: זה לא נכון ובוודאי שלא עם בני נוער, לא משנה, גם אם רשויות מקומיות עושות את זה או עמותה עושה את זה.

שבי אהרון: זה צריך להגיע למצב שבו בכל היישובים יהיו יחידות לטיפול בנוער או טיפול במבוגרים ואנחנו מנסים לסגור את הפער הזה.

תמר זנדברג: מבחינת משרד הרווחה השינוי הזה כרוך בתוספת תקציבית או שזה העתק אותו דבר?

שבי אהרון: השינוי הזה יהיה בתוספת מסוימת בכדי שזה יהיה תקן.

תמר זנדברג: של כמה?

שבי אהרון: זה לא משהו דרמטי.

אורנה לשם: אנחנו מקבלים רק 60% מהם, אז איפה יהיו 40%?

תמר זנדברג: זו שאלה אחרת.

תמר זנדברג: קודם כל שאלתי האם מבחינת משרד הרווחה, התקציב שלו נותן אחד לאחד?

שבי אהרון: התקציב שלו בעיקרו של דבר נותן אחד לאחד עם איזה שהם עדכונים שאמורים להיות שווי ערך - - -

תמר זנדברג: אבל אם אתם נותנים אחד לאחד ופה יש תוספת של עוד 40% שהם מגייסים תרומות, אז בעצם כלל השירות שיינתן למטופלים ירד ב-40%.

אליהו ליכטר: בוודאי.

שבי אהרון: משרד הרווחה בהקשר הזה עושה את פעולתו מול העמותות לחלק שהוא בנוי סביבו.

תמר זנדברג: בסדר, אבל השירות לציבור ירד.

שבי אהרון: יש בעיקרו של דבר פעולות תוספתיות שנעשו וזה דבר יפה שנעשה בהקשר הזה.

שבי אהרון: המשרד לא מחזיק את עמותת "אל סם".

שבי אהרון: המשרד מפעיל תוכנית בתוך עמותת "אל סם".

אורנה לשם: קונה שירות.

שבי אהרון: כן, קונה שירות מסוים בתוך עמותת "אל סם".

שבי אהרון: כל היתר זה פעולות שעמותת "אל סם" ועמותת "אפשר" יזמו והפעילו ובצורה יפה עשו את זה בהקשר הזה כתוספת.

שבי אהרון: מה התשובה לגבי העניין הזה?

שבי אהרון: התשובה בעיקרו של דבר היא ניסיון לעבות עוד יותר מבחינת האחריות שלנו כמשרד ולסגור את הפער לגבי היישובים שאנחנו לא נמצאים שם.

תמר זנדברג: לא הבנתי.

תמר זנדברג: יש כרגע לפחות 1.8 מיליון שמבחינתי בתור ציבור יחסר, בשנה.

תמר זנדברג: אני הציבור הישראלי.

תמר זנדברג: אני קיבלתי שירות בשווי 4.5 מיליון, עכשיו אני אקבל שירות בשווי 2.8 מיליון.

שבי אהרון: המחויבות שלנו כשירות לטיפול בהתמכרויות הינה לתת טיפול סוציאלי.

שבי אהרון: הפעולות שנעשות כאן על ידי העמותה הן פעולות שנוגעות למניעה, לאיתור אוכלוסייה וכל השאר.

שבי אהרון: זה פעולות שנותנות איזשהו עיבוי לטיפול הספציפי בהקשר הזה.

שבי אהרון: זה לא משהו שכאילו הולך לאיבוד.

אליהו ליכטר: זה הולך לאיבוד.

שבי אהרון: לא אמרתי שזה לא הולך לאיבוד מבחינה עניינית בהקשר הזה, אבל השירות לא עוסק במניעה.

שבי אהרון: יש כאן גם את הרשות, גם עמותות שעושות את זה.

שבי אהרון: אנחנו מיועדים לכוון למשהו מסוים.

שבי אהרון: מה קורה עם השירותים האלה, זאת באמת שאלה שעומדת בפני עצמה.

שבי אהרון: כמו שאמרתי, המשרד החליט לא להקים קו חם ספציפי שירותי, דבר שהיינו מאוד רוצים אותו, אז הוא עושה את זה בכל מיני צורות אחרות.

שבי אהרון: זאת איזושהי תוספת שהיא לא בהכרח נוגעת לטיפול הסוציאלי הישיר אלא משהו נוסף.

אליהו ליכטר: שבי, היא נוגעת.

אליהו ליכטר: המטופלים לא מגיעים אחרת.

שבי אהרון: השירות הטיפולי הסוציאלי יינתן אחד לאחד.

תמר זנדברג: בסדר, אבל זו עצימת עיניים משיקולים אחרים.

חגי ברוש: עוד דבר שנורא חשוב לומר.

חגי ברוש: תמיד הראיה שלי היא ראיה לאומית כוללת.

חגי ברוש: אני מכיר לא מעט ראשי רשויות.

חגי ברוש: אני חושב שיואב מייצג רשות מאוד משמעותית, אולי תיכף הוא ידבר, שמאוד שמחים על הפתרון הזה כי מצד אחד יש להם עמותה עם מוניטין של 40 שנה שמכירה את התחום, מאוד מקצועית, אני מכיר את הדרך שבה היא עובדת, חבל על הזמן.

חגי ברוש: הוא לוקח את השירותים שלהם, אין לו תקנים בתוך המערכת שלו, לו זה עולה פחות כסף, אין לו בעיות עם ועד העובדים וכו'.

חגי ברוש: דרך אגב, גם לאוצר המדינה.

חגי ברוש: יש פה משהו שלא מסתדר לי, כאשר אנחנו יודעים שעדיין גם אחרי השינוי שעכשיו השירות מוביל, בהיקף של משהו כמו 60% מהיישובים אין מענים כרגע.

חגי ברוש: אין כלום.

תמר זנדברג: אוקי, אבל זו סוגיה טיפה אחרת.

תמר זנדברג: בבקשה, טוהר.

טוהר נעים: שלום לכולם, שמי טוהר נעים, אני מכור נקי כשמונה שנים, תשעה חודשים ושישה ימים, אבל מי סופר.

תמר זנדברג: איפה אתה גר?

טוהר נעים: רעננה.

טוהר נעים: אני באתי לדבר על כל האלמנטים שעד עכשיו לא דוברו כאחד שחווה את האלמנט הטיפולי גם ברווחה, גם הייתי בקהילה.

טוהר נעים: אני עכשיו לא בא להגיד שום ביקורת על אף מוסד, לא בא להלל אף מוסד.

טוהר נעים: אני בא לדבר מהמקום האישי שלי.

טוהר נעים: אני הייתי מטופל באילנות.

טוהר נעים: אחרי 11 חודשים, מגיל 22, ביקשתי עזרה, נכנסתי לאילנות.

טוהר נעים: אילנות זו קהילה טיפולית.

תמר זנדברג: היינו, אנחנו מכירים.

טוהר נעים: סבבה.

טוהר נעים: למי שלא מכיר, קצת רקע.

טוהר נעים: אחרי 11 חודשים ברחתי, הגעתי ל"אל סם".

טוהר נעים: טופלתי שם, הייתי חריג גיל.

טוהר נעים: הייתי מטופל עד גיל 24 וחצי.

טוהר נעים: זה אומר חריג גיל, שב"אל סם" מטפלים עד גיל 24.

טוהר נעים: אחרי גיל 24, אחרי שהפסיקו לי, הייתי מטופל ברווחה ברעננה בתוך מקום, כאילו הכניסו אותי בגלל שאין ברעננה יחידה.

טוהר נעים: 80,000 תושבים, אין מענה לכל 80,000 התושבים מבחינת סמים, אלימות ואלכוהול.

טוהר נעים: כל הנושא הזה לא מטופל.

טוהר נעים: אין גם תוכנית מניעה ארצית במקום הזה.

טוהר נעים: זה עוד משהו שלא דובר פה, אז ככה שהייתי שם מטופל.

טוהר נעים: לא מצאתי את עצמי בטיפול הזה ברווחה.

טוהר נעים: אחרי כמה מפגשים הפסקתי להגיע.

טוהר נעים: התחלתי לטפל בעצמי, ללכת בטיפול פרטני במקומות אחרים, בתשלום, שזה נראה לי משהו שלא היה אמור להיות ברמה האישית.

טוהר נעים: סוגיה נוספת.

טוהר נעים: בתור אחד שהיה מכור לסמים, שההורים שלו חוו משבר נוראי, זה משהו שלא צוין פה.

טוהר נעים: ב"אל סם" יש קבוצות טיפוליות להורים, משהו שהמדינה לא מספקת.

טוהר נעים: בשום מקום אין קבוצות להורים, אין מענה טיפולי.

טוהר נעים: אני יכול לספר לך באופן אישי עם יד על הלב, אבא שלי היה אמור להיות פה.

טוהר נעים: זה לא הסתדר משום מה.

טוהר נעים: אבא שלי לא יצא מהבית במשך 11 חודשים חוץ מבית-עבודה, עד שהוא הלך לקבוצות התמיכה ב"אל סם".

תמר זנדברג: של הורים.

שבי אהרון: יש קבוצות הורים.

טוהר נעים: לא מדויק.

טוהר נעים: קבוצות הורים זה דרך קבוצות תמיכה כאלה ואחרות.

אליהו ליכטר: שבי, אין קבוצות הורים כי אתם לא תמכתם.

אליהו ליכטר: גם אנחנו עושים את זה מכספנו.

טוהר נעים: אני יודע להסביר את עצמי מצוין.

טוהר נעים: אני היום גם מרצה על סיפור החיים שלי.

טוהר נעים: אני עובד בתחום המניעה.

תמר זנדברג: אתה עובד ב"אל סם" היום?

טוהר נעים: לא, אני לא עובד ב"אל סם", אני מאמן מנטלי, עובד פרטני, שנה שלישית ללימודי הדרכה בנוער בסיכון.

טוהר נעים: אני עובד בתחום הזה כי זה נוגע לליבי וחשוב לי.

טוהר נעים: אם היו לי את הכלים שאני נותן היום לבני נוער, אני מאמין שלא הייתי מגיע לאן שהגעתי.

טוהר נעים: סוגיה נוספת בנושא רמת המטופלים.

טוהר נעים: יש ארבעה אלמנטים שבעצם עלולים להיפגע מכל הנושא הזה.

טוהר נעים: הרצף הטיפולי נפגע.

טוהר נעים: אני שנפגעתי על ידי הרצף הטיפולי, הפסקתי להגיע.

טוהר נעים: אני שהייתי מטופל ב"אל סם".

טוהר נעים: באתי מאילת בשני אוטובוסים בשביל שעה שיחה, שתבין עד כמה המטפלת הייתה משמעותית בחיים שלי.

תמר זנדברג: טיפול פרטני?

טוהר נעים: כן.

טוהר נעים: קוראים לה תמי - - -, מטפלת מאוד משמעותית בשבילי.

טוהר נעים: זה אחד.

טוהר נעים: ההורים שלי חזרו לתפקד, אפשר להגיד.

טוהר נעים: אבא שלי יצא החוצה.

טוהר נעים: הם קיבלו מענה גם מקצועי איך לזהות את הבעיות.

טוהר נעים: זה גם מה שאני עושה היום.

טוהר נעים: יש עוד נושא שחשוב מאוד שידובר.

טוהר נעים: הורים יחששו לפנות לרווחה אם זה ילד בגיל 16, גיל 15, גיל 17 מבחינת דבר אחד, הרישום העתידי שיהיה רשום לו בתיק שהוא השתמש בסמים א', ב', ג', ד'.

תמר זנדברג: מה זה תיק?

אורנה לשם: תיק לצבא.

טוהר נעים: זה יכול לפגוע לו בעתיד הצבאי שלו.

קריאה: אבל אני חושב שגם מעצם זה שהם עובדים עבור הרווחה, הם מדווחים.

קריאה: יש רישום.

חגי ברוש: גם כאן יש רישום.

תמר זנדברג: מה זה רישום?

תמר זנדברג: איפה רושמים לאנשים?

תמר זנדברג: יש "אח גדול"?

קריאה: שהוא מטופל על ידי שירותי הרווחה.

תמר זנדברג: אבל זה תיק לרווחה.

תמר זנדברג: לאן זה מועבר?

תמר זנדברג: למה שזה יפגע?

תמר זנדברג: אני לא מצליחה להבין.

תמר זנדברג: זו לא מדינת האח הגדול.

קריאה: אסור לנו להעביר שום מידע בלי אישור - - -

תמר זנדברג: איזה תיק מועבר לאן?

טוהר נעים: אני יכול להגיד לך, בתור בחור צעיר לא הייתי הולך לעירייה בגיל 16-17.

טוהר נעים: לא הייתי הולך לרווחה, עם יד על הלב, הכי אמיתי, הכי כנה.

טוהר נעים: שיתוף בתי ספר עלול להיפגע, כי זה משהו דיסקרטי ועלול לפגוע בשם המותג של בית הספר, אז זה גם משהו שעלול להיפגע מכל המקום הזה, מכל הסיטואציה הזאת, וכמובן שיש ערים שבהן הרווחה עובדת ויש שם זמני המתנה של בין חודשיים לארבעה חודשים לקבלת מטופלים.

טוהר נעים: זה משהו שפה לא דובר וזה משהו שפה לא שווק מספיק וזה משהו שהוא בעיה קיימת.

טוהר נעים: אין באמת תקנים, זה א', אין מענה להורים, זה ב', אין את הקו החם, שזה ג', וכמובן שאין מענה מקצועי בערים מסוימות חוץ מ"אל סם", שזה משהו שחייבים לדבר עליו.

טוהר נעים: המסר שלי ברמה האישית וברמה הכוללנית לכל הוועדה הזאת, זה שבמקום שהרווחה תפעל במקום העמותות המדוברות, יהיה שילוב פעולה.

טוהר נעים: מה שיש היום, בעצם להרחיב את המענה של הרווחה במקומות המצוינים, להרחיב את הטיפול בערים המסוימות שהם לא הגיעו אליהם, אם זה המגזר הערבי, אם זה המגזר היהודי, אם זה בני הנוער, אם זה ההורים שעלולים להיפגע.

טוהר נעים: במקום שהם יפגעו, שבעצם משרד הרווחה יעשה את מה שהוא צריך לעשות ויתקצב בהתאם ואז נעלה את רמת הטיפול לרמה הבאה.

טוהר נעים: זהו, זה היה המסר שלי.

תמר זנדברג: אוקי, תודה.

תמר זנדברג: נחום.

נחום מיכאלי: אנחנו בעמותת "אפשר" בעצם נמצאים באותה סיטואציה כמו "אל סם", רק פי שניים וחצי יותר.

נחום מיכאלי: יש לנו 800 מטופלים נכון לרגע זה ואנחנו משרתים למעשה 143 רשויות בארץ, כאשר מתוכן, ואת הרשימה גם הנחתי לפנייך, 94 רשויות, יש להן לא יותר מאשר מטופל אחד או שניים.

נחום מיכאלי: אני אדבר על זה מייד.

נחום מיכאלי: הסיבה שהשירות ניתן על ידי המדינה מימים ימימה, היא כי האוכלוסייה היא אוכלוסייה ייחודית שברשויות לא בהכרח תמיד כולם רוצים לטפל בהם, ואני חייב לומר שאחד הטלפונים הראשונים שקיבלתי ממנהל מחלקת רווחה באחת הרשויות, שהוא בא ואמר לי, מה, השתגעו במשרד הרווחה?

נחום מיכאלי: אני לא רוצה את האלכוהוליסטים והשיכורים אצלי בלשכה.

נחום מיכאלי: זה המסר, והמסר הזה חוזר הרבה מאוד פעמים.

נחום מיכאלי: המדינה לפני שנים, אנחנו מפעילים את זה כבר 28 שנים, החליטה שבגלל האוכלוסייה הייחודית מי שצריך לטפל בזה זו המדינה, זאת אומרת המשרד באמצעות גוף.

נחום מיכאלי: אין ספק שרשויות שרוצות לטפל, זה מה שנעשה ושבי אמר קודם, לפני כל מכרז, ויואב יושב פה לפניי, מחליטים - אנחנו רוצים, רואים שיש להם, אין שום בעיה.

נחום מיכאלי: להטיל על רשויות מטעם המשרד את המחויבות, רשויות פונים ואומרים, אנחנו לא רוצים לעשות את זה, לא רוצים לטפל באוכלוסייה הזאת.

נחום מיכאלי: ההחלטה הזאת הייתה החלטה ארגונית פרופר.

נחום מיכאלי: החלק המקצועי מתלבש עליה, ואחת הראיות, שאנחנו קיבלנו כמו "אל סם", כמונו, את ההודעה על הפסקת הפעילות בגלל סוף חוזה.

נחום מיכאלי: אם החוזה שלנו היה גם כן 31 בדצמבר, היינו צריכים תוך חודשיים להעביר מטופלים.

נחום מיכאלי: אף אחד לא חשב על ההשלכות, שזה לא הגיוני מקצועית.

נחום מיכאלי: אף אחד לא חושב ברמה המקצועית מה קורה עם מטופלים וכו'.

נחום מיכאלי: הכול היה עניין ארגוני.

נחום מיכאלי: עכשיו עוטפים את זה בכל מיני טעמים.

תמר זנדברג: מבחינה מקצועית משרד הרווחה, משרד מפואר, חשוב.

תמר זנדברג: מה התקציב השנתי של משרד הרווחה?

שבי אהרון: 8 מיליארד.

תמר זנדברג: 8 מיליארד שקל בשנה לאזרחי המדינה על שלל שירותים, ביניהם שירות ההתמכרויות, שזה המנדט שלנו.

תמר זנדברג: מה החשש?

תמר זנדברג: שתהיה פגיעה במובן המקצועי.

תמר זנדברג: שמענו פה עד עכשיו שני דברים, שמתי כוכבית, זה הקו החם והרצאות מניעה, שהם דברים חשובים מאוד שפשוט יגרעו, אבל בטיפול הסוציאלי עצמו?

נחום מיכאלי: קודם כל שני הדברים האלה מבחינתי, כמה שהם חשובים ואנחנו עושים את זה באותה מידה, זה לא מנדט של משרד הרווחה מבחינת ההסברה וכו'.

נחום מיכאלי: אני אומר שוב, לא זה העניין.

נחום מיכאלי: גם "אל סם" וגם אנחנו בעצם מיינדד לנושא הזה של מטופל.

נחום מיכאלי: ברגע שיש אדם מכור ביישוב, זה התפקיד שלנו.

נחום מיכאלי: ברשויות רבות האדם הזה יעבור למספר 5, 7, 8 בסדר עדיפויות כי רשויות רבות, יש להן אלף ואחת בעיות אחרות.

נחום מיכאלי: אלכוהוליסטים, זה לא מעניין אותם.

נחום מיכאלי: שליש מהאוכלוסייה שלנו, אוכלוסייה ערבית מהמגזרים הערבים, מרכזי טיפול באוכלוסייה הערבית.

נחום מיכאלי: באוכלוסייה הערבית אומרים לנו במפורש, זה לא מעניין אותנו, בעיקר המוסלמיות – לא מעניין אותנו אלכוהוליסטים.

נחום מיכאלי: ניתן להם את השירות, לא ניתן להם את השירות.

נחום מיכאלי: בשבילנו זה הדבר היחידי.

נחום מיכאלי: אנחנו עוסקים רק בנושא הזה, אז מבחינת טיב השירות או ההשקעה בהחלט אני חושב שעמותה יכולה להשקיע הרבה יותר ומשקיעה הרבה יותר מרשות מסוימת שזה יהיה עוד אחד מאלף ואחד אנשים מטופלים שנמצאים אצלה.

נחום מיכאלי: עמותה יכולה גם לגייס.

נחום מיכאלי: אני מדבר על משאבים נוספים.

נחום מיכאלי: למשל, משרד הבריאות מעביר למשרד הרווחה תקציב כדי להפעיל רופאים באמצעותנו.

נחום מיכאלי: כאשר זה יפוזר לכל הרשויות, אין סיכוי שכל רשות תפעיל רופא, זאת אומרת השירותים הרפואיים שניתנים, ניתנים על ידנו באמצעות משרד הרווחה ומשרד הבריאות.

נחום מיכאלי: זה חלק מתוך השירות.

נחום מיכאלי: באיזשהו מקום יש פה בעיה בהחלט, זאת אומרת יתרון שקיים.

נחום מיכאלי: גם מבחינת מעמד העובדים אני חולק על התחושה.

נחום מיכאלי: עמותת "אפשר", אגב בדרישה של משרד הרווחה נותנת לעובדים אפילו לא צו ההרחבה, מלכתחילה תנאי השכר מלאים כמו בשירותי המדינה.

נחום מיכאלי: אנחנו מפעילים עבור עיריית באר שבע למשל את העובדים של עיריית באר שבע.

נחום מיכאלי: הם לא רוצים לעבור לעירייה כי הם ירדו בשכר ברגע שהם יעברו להיות עובדי העירייה.

נחום מיכאלי: אחרי 28 שנים לבוא ולהגיד לנו שבעצם אין אצלכם קביעות וביטחון?

נחום מיכאלי: יש לנו עובדים שיוצאים עכשיו לפנסיה אחרי 28 שנים, שהם עובדים אצלנו, הרבה יותר ביטחון שיש להם היום מאשר יכול להיות ברשות מקומית.

נחום מיכאלי: יש פה איזשהו הליך ארגוני, הליך של המשרד שבעצם עוטפים אותו בכל מיני אלמנטים, ואנחנו פונים, ואני אומר במפורש, רשות שרוצה לטפל באוכלוסייה שלה כמו שהיה עד היום, אנחנו מברכים, נעשה את זה.

נחום מיכאלי: אני חייב לומר, כשיואב בן ארצי לפני שנתיים וחצי קיבל, ההליך היה הליך - - -

יואב בן ארצי: לא קיבל.

יואב בן ארצי: לקח.

נחום מיכאלי: לקח.

נחום מיכאלי: שלוש ישיבות.

נחום מיכאלי: ישבנו על מטופל-מטופל ובדקנו מי מתאים, מי לא מתאים ומתי הוא יעבור ואיך הוא יעבור, בצורה מכובדת, גם כשלא אהבנו את הרעיון, אבל לפחות זה היה מכובד.

נחום מיכאלי: לעשות את זה היום כשרשויות אומרות, אנחנו לא מעוניינות?

נחום מיכאלי: 94 רשויות, יש להן לא יותר ממטופל אחד.

נחום מיכאלי: בישיבה לפני יומיים היה ראש מועצת רמת ישי.

נחום מיכאלי: יש לו שני מטופלים ב"אל סם" ומטופל אחד אצלנו.

נחום מיכאלי: הוא אומר, אני לא רוצה.

נחום מיכאלי: אני אקח 1/13 תקן?

נחום מיכאלי: אז מה הוא יעשה עם הדבר הזה?

נחום מיכאלי: ואז אומרים לנו, יש תשובה, המשרד ייקח רשות אחת שתהיה אזורית.

נחום מיכאלי: אם רשות אחת תהיה אזורית, למה לא עמותה תהיה אזורית?

נחום מיכאלי: אנחנו כבר נמצאים שם.

נחום מיכאלי: דיברתם על חיפה קודם, דוגמא.

נחום מיכאלי: עיריית חיפה היא עצמאית, היא מטפלת בתושביה, אבל יש לנו מרכז בחיפה, בצ'ק פוסט שמשרת את ג'סר א-זרקא מלמטה ואת עתלית ואת נשר ואת הקריות, ויש לנו שלוחות שנמצאות בעכו, בנהריה וכו', זאת אומרת, יש אוכלוסייה מאוד רחבה מסביב.

נחום מיכאלי: אומרים היום, כל המקומות הקטנים האלה, תהיה רשות אחת במקום עמותת "אפשר", אז מה עשינו?

נחום מיכאלי: אצלנו, אנחנו מיינדד לעניין וזה הנושא שלנו.

נחום מיכאלי: ברשויות, יש כאלה שלוקחות את זה חזק יותר ואני מברך אותן, אבל יש רשויות שאומרות, אנחנו לא רוצות.

נחום מיכאלי: למה לא לאפשר להן בעצם לעבוד עם ספק?

נחום מיכאלי: משרד הרווחה אומר, אתם חייבים לקחת תקנים ולעשות את זה לבד.

נחום מיכאלי: אנחנו חולקים על הגישה הזאת.

נחום מיכאלי: אנחנו חושבים שהגישה הזאת לא מקצועית, לא תיטיב עם הלקוחות, לא תיטיב עם המטופלים.

נחום מיכאלי: אני חושש שבסופו של דבר יהיו הרבה מאוד מטופלים שירצו להגיע בוודאי לרשויות שלא כל כך ירצו בכלל לטפל בהם, כשאנחנו בהחלט קיימים, ואני חושב שגם מבחינת טיב הטיפול וההשקעה בטיפול לא יהיה טוב יותר.

נחום מיכאלי: אגב, גם ההבטחה שניתנה לנו לפני חודשיים שהרשויות יקלטו את העובדים שלכם, באו הרשויות ואמרו, עם כל הכבוד, ברגע שיש לנו תקנים אנחנו צריכים לעשות מכרז פנימי, אנחנו צריכים לעשות מכרז חיצוני, ועם כל הכבוד, ואנחנו כולנו יודעים, כשמקבלים תקנים, הרשות עושה ישר את החשבון.

נחום מיכאלי: עובד סוציאלי שיצא עכשיו מהאוניברסיטה עולה חצי מעובד סוציאלי עם ניסיון וותק, אז למה לקחת אחד עם ניסיון וותק ולשלם עליו פי שניים?

נחום מיכאלי: ניקח ישר מהאוניברסיטה את העובדים החדשים.

נחום מיכאלי: אלה שיקולים שאנחנו צריכים לקחת אותם בחשבון.

נחום מיכאלי: יש לנו 50 עובדים סוציאליים, יש לנו 80 עובדים.

נחום מיכאלי: זה סיפור לא פשוט כל כך ברמה הזאת.

נחום מיכאלי: עמותת "אפשר" לא תיסגר.

נחום מיכאלי: עמותת "אפשר" עוסקת בדברים אחרים נוספים.

תמר זנדברג: במה?

נחום מיכאלי: היא מפעילה מרכזי יום, מה שנקרא "בתי לין", היא מפעילה פרויקטים מול רשויות מקומיות, לא שייך להתמכרויות.

נחום מיכאלי: לחלק שלי זה התמכרויות.

תמר זנדברג: בתחום ההתמכרויות מה עוד אתם עושים?

נחום מיכאלי: בתחום ההתמכרויות אנחנו מפעילים פרויקטים של הסברה ומניעה.

נחום מיכאלי: לצערי גם משרד הקליטה סגר היום את הברזים.

נחום מיכאלי: יש לנו פרויקט ענק של מתבגרים בעלייה.

נחום מיכאלי: יש לנו פרויקט של סדנאות מניעה לנהגים יחד עם שירות מבחן, שזה דרך המשרד, והרבה מאוד פעולות הסברה ומניעה כמו ש"אל סם" עושים, אבל למבוגרים.

תמר זנדברג: מה חלק מהתקציב מהעמותה שהוא בתחום ההתמכרויות?

נחום מיכאלי: בתחום ההתמכרויות 11 מיליון שקלים, שמתוך זה משרד הרווחה מעביר - - -

תמר זנדברג: מה התקציב של העמותה סך הכול?

נחום מיכאלי: 24 מיליון.

תמר זנדברג: 24 מיליון, מתוכו 11 בתחום ההתמכרויות.

תמר זנדברג: כמה ממנו הועדות של משרד הרווחה?

שבי אהרון: 7.2 מיליון.

תמר זנדברג: כלומר, 3.8 מיליון אתם תמשיכו להפעיל את הפעולות.

נחום מיכאלי: אם נצליח, אף על פי שהיום בגלל שיש לנו הסכם עם משרד הרווחה, אנחנו יכולים להפעיל דברים, כי הרבה פעמים אומרים, זה בסיס.

נחום מיכאלי: שירות מבחן כבר בא ואמר, אם לא יהיה לכם הסכם עם משרד הרווחה, אני לא בטוח אם נוכל להפעיל דרככם, יהיה צריך לעשות מכרזים.

נחום מיכאלי: לא בטוח שנפעיל.

נחום מיכאלי: חלק מהפעילויות ירדו מאיתנו מן הסתם בגלל שלא יהיה לנו כבר חוזה עם משרד הרווחה.

נחום מיכאלי: 28 שנים זה נתן לנו איזשהו בסיס.

תמר זנדברג: אני רגע מסכמת סיכום ביניים ממה שנאמר פה מההתרשמות שלי.

תמר זנדברג: סלחו לי, אני יודעת שאתם לא תסכימו איתי על הכול ואני מבינה.

תמר זנדברג: יש גם איזשהו מה שנקרא זיכרון ארגוני שנבנה עם השנים.

תמר זנדברג: כמו שאני רואה את זה, עולות עד עכשיו שתי בעיות מרכזיות, אחת זה שיש שירותים שהעמותות מעניקות, שירותים נלווים שהם לא בתחום הטיפול הסוציאלי עצמו, שהם שירותים חשובים, הם עושים איזשהו reaching out לאוכלוסייה, בין אם זה הקו, בין אם זה הרצאות, דברים שבסוף מגיעים לאוכלוסייה.

תמר זנדברג: זה חלק ממה שגורם גם לתחום ההתמכרויות להיות קצת פחות מה שנקרא מתחת לרדאר מאשר הוא היום, כי אנחנו מכירים, תחום ההתמכרויות, אחד התחומים המוחבאים, אחד הדברים שאנשים הכי הרבה מתביישים בהם, הכי הרבה קשה לאתר ולהגיע לטיפול.

תמר זנדברג: לוקח המון זמן עד שאדם מכיר בבעיה של עצמו.

תמר זנדברג: משפחות נהרסות.

תמר זנדברג: אנחנו ראינו את זה לאורך השנים בכל המרכזים.

תמר זנדברג: אחת הבעיות זה באמת ה-reaching out לאוכלוסייה, להגיד להם, יש לכם לאן לפנות, בואו תפנו, זאת בעיה, אתם לא לבד וכו'.

תמר זנדברג: זו בעיה אחת.

תמר זנדברג: בעיה שנייה, וזה מה שבעצם הצביע עליה חגי, שזה כבר המשרד עושה רפורמה ואין שום תוספת, כלומר זה בעצם אחד לאחד, זה בעצם העתקה, ואז יגידו לך העמותות, אולי במידה מסוימת של צדק מבחינתן, אז למה לא אנחנו?

תמר זנדברג: מה ההיגיון כשלעצמו שהשירות נותן?

תמר זנדברג: שוב, יש בזה היגיון שלעצמו, אני לא אומרת.

תמר זנדברג: יש היגיון ערכי שהמדינה מעניקה ולא מתקצבת עמותות.

תמר זנדברג: עמותת זה אולי כן, אולי לא, אבל פה יגידו לך, יש עמותות שהוכיחו את עצמן, יש להן ניסיון, יש להן התמחות.

תמר זנדברג: אני הייתי מצפה שאם המשרד, זה לא אליך אבל אנחנו תיכף נחשוב איך להעלות את זה למעלה, שאם המשרד כבר עושה שינוי, שאנחנו בתור אזרחים נרוויח מזה משהו במובן שהמשרד יגדיל את התקציב.

תמר זנדברג: זה באמת מה שבעצם חגי אומר.

תמר זנדברג: אז אני יכולה להגיד, אוקי, ואז אנחנו נעבור באמת לדבר על תקופת המעבר, שכל הידע המקצועי יעבור וישמר והתקנים ונשמור על זכויות העובדים והכול חשוב מאוד, אבל המשרד יגביר את השירות לאוכלוסייה ולא יגיד אוקי, רק אחד לאחד ומי שלא קיבל עד היום, ימשיך לא לקבל, ומי שקיבל, אז במקום לקבל דרך עמותה, יקבל דרך.

תמר זנדברג: המשרד כמשרד אומר, אני רוצה ללכת על מהלך להעביר את הכול אלי.

תמר זנדברג: מתוך 8 מיליארד דובר כאן על כלום.

תמר זנדברג: זה מיליונים בודדים.

תמר זנדברג: זה תקציב השונות באיזה לא יודעת איפה.

תמר זנדברג: אם הייתי רואה, המהלך הזה זו רפורמה של כניסת השירות פנימה, שוב, מבורך, אני אומרת מהתחלה, אמרתי במשפט הראשון.

תמר זנדברג: מבורך.

תמר זנדברג: אני לא בעד עמותות, אבל תנו לנו איזה מהלך חמש שנתי להרחבת השירות, כמה מיליונים תוספת כל שנה, משהו שהציבור יגיד, לא זו בלבד שהשירות לא נפגע, אלא הוא מתווסף.

אליהו ליכטר: את כל מה שאנחנו נותנים ועמותת "אפשר" נותנת אובר, זה ילך לטמיון.

תמר זנדברג: אז זה אני אומרת, זה שני דברים: אחד, זה כל מה שאובר והשני זה גם השירות עצמו.

תמר זנדברג: עוד לא הגענו למצב שכל המדינה מכוסה מבחינת שירות.

תמר זנדברג: יואב.

יואב בן ארצי: טוב, קודם כל אני חייב להגיד ואמרתי את זה גם לאורנה.

יואב בן ארצי: היו לי איתה הרבה מאוד שיחות בשבועיים האחרונים וגם כמובן עם נחום.

יואב בן ארצי: כתפיסה, אני מאוד שמח על זה שהמדינה לוקחת אחריות.

יואב בן ארצי: עשינו את זה בדיוק עם העמותה לפני שנתיים וחצי בדיוק מאותה סיבה, שבעיניי האחריות של הרגולציה ושל השלטון המקומי לטפל באנשים בכל מגוון הבעיות שלהם, וגם להפוך את תחום ההתמכרויות לתחום שהוא מטופל תחת הרדאר ולא מסתירים אותו והוא לא אי בודד באיזשהו מקום ביישוב או ביישובים אחרים.

יואב בן ארצי: אני חושב שהדרך שזה נעשה היא דרך כל כך לא מקצועית, כל כך לא מכבדת.

יואב בן ארצי: היא הכניסה את המערכות לסחרור.

יואב בן ארצי: היא לא נעשתה בצורה שיטתית, בואו תנפו, א', את השירותים שניתנים, ב', את המקומות שניתנים השירותים, את הפערים שצפויים להיות, איך מתמודדים עם הפערים האלו.

יואב בן ארצי: אנחנו בעידן שזה כבר לא מכור או לא מכור, זה רצף של שימוש, ולסיפור של העיסוק של האוכלוסייה ושל בני המשפחות שלהם יש משמעות מאוד גדולה.

יואב בן ארצי: אני מוטרד, דרך אגב, כי אני רוצה לקחת את השירות אלי מתוך תפיסה מקצועית, אבל את השירותים האלו, מתוך התקנון שאני אקבל אני לא אוכל לתת, והם מאוד משמעותיים, ויש גם כבוד לעמותה שעושה את זה כל כך הרבה שנים עם הבנה מאוד עמוקה, עם רגישות מאוד עמוקה.

יואב בן ארצי: השירותים האלה לא התפתחו מכלום, הם התפתחו מתוך ניסיון, בקיאות, התמדה, נחישות וטיפול באוכלוסייה הזאת, כנ"ל אצל נחום, זה לא נולד עם הקמת השירות.

יואב בן ארצי: ממש לא.

יואב בן ארצי: אלו דברים בעיניי שהם באמת הבסיס.

יואב בן ארצי: אחרי זה כל העניין של השינויים והארגונים, אבל הבסיס לא היה קיים.

יואב בן ארצי: מעבר לזה שהוא לא היה קיים, הכניס משפחות ועובדים ומערכת שלמה, אני אקצין ואומר, לחרדה קיומית.

יואב בן ארצי: ככה לא עובדים.

תמר זנדברג: של מה?

יואב בן ארצי: של העובדים, של המטופלים.

יואב בן ארצי: קיבלתי הנחייה לסגור הועדות.

יואב בן ארצי: טמטמתי את כל המערכת לסגור הועדות ב-31 בדצמבר.

יואב בן ארצי: לא הבינו מה אני רוצה מהם.

יואב בן ארצי: גם אני לא הבנתי מה אני רוצה מעצמי, לומר את האמת, כי זו הייתה החלטת מחטף בלי הכנה ארגונית.

תמר זנדברג: זה משהו אחר.

יואב בן ארצי: זה לא משהו אחר, זה חלק מאותו עניין.

תמר זנדברג: שנייה, לזה אפילו עדיין עוד לא הגענו.

תמר זנדברג: אתה איחרת.

תמר זנדברג: אני אמרתי בפתיחת הדיון שיש דבר אחד, שזה המעבר והדרך שבה זה נעשה וכו', ויש דבר אחד, זה המהות, מה אנחנו מצפים, מה החזון אחרי המהלך הזה, אז אני פה קצת מודאגת עוד מזה כי אני רואה, אין תוספת ויש שירותים שייעלמו.

תמר זנדברג: אתה אומר ובצדק, המעבר, וזה נכון.

תמר זנדברג: עכשיו השאלה שלי אליך מהזווית שלך.

תמר זנדברג: עכשיו ניתנה ארכה של חצי שנה.

תמר זנדברג: בחצי שנה הזאת אם נעשה את המעבר תקין ומראש ונתכנן, אז הכול בסדר או שגם אז יש משהו שיחסר?

יואב בן ארצי: אני אחזור למה שאמרתי קודם כי זה בהחלט משליך על מה שאני אומר בהמשך.

יואב בן ארצי: אם התהליך הזה היה לאחר מיפוי של השירות שניתן גם ברמה של רכיבי השירות וגם ברמה של מקומות שהוא ניתן והיו רואים את הפערים הקיימים, היה נכון יותר להבין אותם ולראות איך מגשרים עליהם, אפרופו מה שאת אמרת, אם עושים רפורמה, אז בואו נעשה את זה בצורה מסודרת ונעבה את השירות בהתאם למה שנלמד עד היום.

יואב בן ארצי: "אל סם" מלמד אותנו שני פרקים: אחד, היא סוג באמצעות קו חם.

יואב בן ארצי: לא דומה קו חם של 118 לקו חם ייעודי לטיפול במכורים.

יואב בן ארצי: אני אגיד לך את האמת, אם אני הייתי באיזושהי בעיה, 118 היה מפנה אותי לעוד גורם.

יואב בן ארצי: לא יודע אם הייתי מתקשר לעוד גורם.

יואב בן ארצי: כמו שאת אמרת קודם, עד שבכלל פונים לקו, כל הסיפור של ההכחשה גם ברמה המשפחתית וגם ברמה הפרטנית הוא חתיכת סיפור בהתמכרויות או בכלל בבעיות, תופעות חברתיות.

יואב בן ארצי: לא הייתי פונה כל כך מהר.

יואב בן ארצי: קו ייעודי זה משה ואחר, והייתי מתקשר שמונה פעמים לקו הייעודי ומגיע לקבל טיפול.

יואב בן ארצי: הקו הייעודי הוא נורא משמעותי, הוא חלק מההבשלה.

יואב בן ארצי: תהליך השינוי לוקח חמישה שלבים.

יואב בן ארצי: הוא חלק מהתהליך הזה.

יואב בן ארצי: זה אחד.

יואב בן ארצי: שניים, הנושא של הסברה והרצאות, אנחנו לא נגיע לזה, אני אומר את האמת.

יואב בן ארצי: אנחנו בעידן של רצף שימוש ומאוד קשה להביא לקוחות שאפשר לעשות להם מניעה ונכון לעשות להם מניעה.

יואב בן ארצי: מאוד יהיה קשה להביא אותם לטיפול, אז עם שני הפרקים האלו אני בסימן שאלה.

יואב בן ארצי: עם השאר אני חושב שהעיר יכולה לעשות את זה בהחלט.

יואב בן ארצי: היא תעשה את זה, אבל יחסרו בה שירותים שניתנים היום על ידי "אל סם", אלא אם כן נתוגבר בהתאם.

תמר זנדברג: נתוגבר במה?

יואב בן ארצי: בתקנים שאפשר יהיה לעשות את הפעולות האלו.

יואב בן ארצי: אפשר לפתוח קו חם.

אלי ליכטר: הכול זה כסף.

תמר זנדברג: כסף למה?

קריאה: יואב, כמה תקנים קיבלתם?

יואב בן ארצי: עוד לא קיבלנו.

יואב בן ארצי: אני אמרתי שאני רוצה ארבעה.

תמר זנדברג: כמה היו מיועדים לעיריית תל אביב, ארבעה?

חגי ברוש: אני חייב לומר בהגינות שארבעה וחמישה תקנים לעיריית תל אביב.

יואב בן ארצי: לא, שאלו אותי לפי מצבת מטופלים, חגי.

חגי ברוש: זה מצבת התקנים שיש לשבי בתל אביב.

חגי ברוש: זה יפה מאוד.

אורנה לשם: ואני רוצה להגיד שאנחנו כל חודש תורמים למטופלי תל אביב כסף מעמותת "אל סם" מהרבה מאוד דברים שאנחנו עושים מסביב.

אורנה לשם: עוד נקודה שלא אמרתי קודם, ברשותך.

אורנה לשם: יש לנו עוד שירות שהוא נפלא ואנשים לא מספיק יודעים עליו וחשוב לי להגיד.

אורנה לשם: התחלנו להצמיד עובדים סוציאליים לפנימיות.

אורנה לשם: יש היום בפנימיות חרדה מאוד גדולה לגבי הנושא של שימוש בסמים.

אורנה לשם: כל מנהל פנימייה יאמר לך את הקושי, זה בית, איך להתייחס לזה, ויש היום המון סמים בתוך פנימיות.

אורנה לשם: כשיש לנו עובד סוציאלי בתוך פנימייה, השירות שניתן הוא כל כך טוב, הוא כל כך מדויק, הוא כל כך נכון.

אורנה לשם: לא חושבת שבכל הרפורמה בכלל חשבו על הקטע הזה.

אורנה לשם: עוד נקודה אחרונה.

אורנה לשם: תראו, אנחנו עובדים בעיקר עם בתי ספר.

אורנה לשם: אם בעבר מטופלים שלנו הגיעו דרך שירותי התקו"ן וכל הדברים האלה, שירות מבחן, היום אנחנו הרבה יותר למדנו להיות בקשר עם בתי הספר.

אורנה לשם: היום היועצות הן אלו שמפנות אלינו.

אורנה לשם: יש חוזר מנכ"ל היום שמדבר על זה שהם צריכים לפנות למשטרה.

אורנה לשם: אף אחד בבית הספר לא רוצה לפנות למשטרה.

אורנה לשם: מנהלי בתי הספר פוחדים היום מההורים, חוששים מההורים ולא רוצים לעשות את זה.

אורנה לשם: להפנות נער בכיתה י' למחלקה לשירותים חברתיים, ואני בטוחה שתסכים איתי, אף אחד לא יגיע.

אורנה לשם: ל"אל סם" קשה להם להגיע, אז גם את זה לקחת להם?

אורנה לשם: סליחה, זה נורא.

אורנה לשם: אתם פשוט צריכים להבין.

תמר זנדברג: תודה.

תמר זנדברג: משרד הבריאות.

עפרה אוסטין: שמי עופרה אוסטין, אני עובדת של ד"ר פאולה רושקה, המחלקה לטיפול בהתמכרויות.

עפרה אוסטין: אני אתן קצת רקע.

עפרה אוסטין: המשרדים האחראיים לטיפול באוכלוסיות נפגעי ההתמכרויות הם משרד הרווחה ומשרד הבריאות.

עפרה אוסטין: המשמעות היא שחלק מהשירותים הם ברישוי משותף ובמימון משותף, ובאמת אחד מהשירותים האלה הם השירות של עמותת "אפשר" לנפגעי התמכרות לאלכוהול, כך שמשרד הבריאות מעביר מדי שנה תקציב של מעל מיליון שקלים עבור שירותים שונים ובהם מימון רופאים שעובדים במרכזי הטיפול של "אפשר".

עפרה אוסטין: למרות זאת את ההודעה על הפסקת ההתקשרות אנחנו קיבלנו מהספק עצמו, מנכ"ל עמותת "אפשר", לפני כשבועיים, זאת אומרת שלא היינו שותפים להחלטה, לא לקבלתה ולא לאופן יישומה.

עפרה אוסטין: כשפנינו למשרד הרווחה כדי לקבל הבהרות, הבנו שההחלטה התקבלה כבר ביולי כשעדיין לא ברור לנו מה המשמעות לגבי אותם רופאים שמועסקים על ידי העמותה, שכרגע הכוונה היא שיועסקו על ידי הרשויות המקומיות אבל לא ברור לנו מי יפקח על העבודה שלהם, באיזו מתכונת וכמובן באיזו פריסה, כי אין כידוע מספיק רופאים לתת כיסוי לכל הרשויות.

עפרה אוסטין: אנחנו מדברים על 240 רשויות כשבנוסף לפגיעה בטיפול יש כאן שאלות לגבי ההבנה באמת של רצף טיפולי.

עפרה אוסטין: אתה מפסיק מהיום למחר טיפול, מה המשמעות עבור המטופל שהוא נשען ונותן אמון במטופל מסוים, אם הוא ימשיך את הטיפול, למי הוא יפנה.

עפרה אוסטין: החשש שלנו, שהתוצאה תהיה הצפה של פניות לקופות החולים שכמובן אינן ערוכות כי לא היה לנו מידע על כך מראש.

עפרה אוסטין: עוד דבר אחד.

עפרה אוסטין: לו היינו יודעים מראש, אפשר היה כן לפנות לתקציב 2019 בניסיון ליצור מודל מרפאתי חלופי שיטפל בנפגעי התמכרויות לאלכוהול שהוא בהחלט אחד - - -

תמר זנדברג: אתם משרד הבריאות, לא?

עפרה אוסטין: אבל זה תלוי באיזשהו מידע מוקדם ובאמת בנייה של מודל טיפולי שהיינו - - -

תמר זנדברג: אבל מה מפריע לכם לבנות מודל טיפולי?

תמר זנדברג: אנחנו פה ארבע שנים בוועדה.

תמר זנדברג: זו באמת קצת הייתי אומרת, תשובה קצת מוזרה, תסלחי לי.

תמר זנדברג: משרד הבריאות, את יודעת את הגישה שלי, סליחה שאני נופלת עליך אבל את פשוט הבאת את הטיעון הזה שאני מודה שהוא קצת מוזר בעיניי ואני אגיד, בלשון המעטה.

תמר זנדברג: המון מהטיפול במכורים ובהתמכרות הוא בכלל נמצא אצלכם במשרד הבריאות.

תמר זנדברג: לפתח מודלים וכו', מה מונע מכם?

תמר זנדברג: אתם מחכים להודעה כן או לא המוקדמת של משרד הרווחה על 2.5 מיליון שקלים בשביל לפתח מודל?

תמר זנדברג: באמת.

עפרה אוסטין: אלה ההסכמים הקיימים.

תמר זנדברג: אז עם כל הכבוד, תעמדו בהסכמים הקיימים.

תמר זנדברג: יש לכם חצי שנה.

תמר זנדברג: תפתחו מודל.

תמר זנדברג: בואו נקבע ישיבת המשך עוד חצי שנה, תראו לנו את המודל הנהדר שפיתחתם עם התקצוב ממשרד הבריאות והטיפול, השירות למכורים, ואנחנו נשבית את כל העמותות במדינה וגם את משרד הרווחה וניתן לכם לטפל.

עפרה אוסטין: לגבי פרק הזמן באמת שהוארך, היינו פה בדיון קודם בנושא יום העובדים הסוציאליים על חוסר בעובדים סוציאליים ברשויות.

עפרה אוסטין: אני לא יודעת כמה המצב השתנה מאז, אבל אני באמת בספק שעוד חצי שנה כן יהיה מענה בכל הרשויות לנושא הזה.

תמר זנדברג: טוב.

תמר זנדברג: תודה רבה לכולם.

תמר זנדברג: אני רוצה לסכם בשני דברים שכבר אמרתי אותם אבל מתחדד לי שהם באמת הנקודה.

תמר זנדברג: קודם כל החצי שנה הזו, אורכה ששמענו עליה, היא צריכה ללא שום ספק, זה ברור כאן לכולם, להיות מנוצלת להיערכות מחדש בצורה שקודם כל תבטיח את השירות, ויורשה לי לומר, תשפר.

תמר זנדברג: המטרה שלנו זה לשפר את השירות של כולנו.

תמר זנדברג: זה בסוף מה שהציבור רואה מאיתנו ופה זה באמת לא משנה כנסת, ממשלה, משרד רווחה.

תמר זנדברג: לא חשוב, הציבור רואה את כולנו כגוף אחד.

תמר זנדברג: זה דבר אחד.

תמר זנדברג: דבר שני, יש פה שני דברים שמדאיגים אותי.

תמר זנדברג: אחד, זה באמת שירותים שניתנים היום על ידי העמותות שלא יינתנו.

תמר זנדברג: אני מבינה שהמשרד דואג לשירות הסוציאלי, אבל יש שירותים שניתנים היום על ידי העמותות שימצאו פה בסיכון.

תמר זנדברג: הקו החם זה אחד מהם, הרצאות מניעה זה אחד מהם.

תמר זנדברג: בנושא של הרצף הטיפולי אני לא שקטה פה כרגע שבאמת כל הרצף יועתק as is, כי יכול להיות שבתוך הרצף הזה יש מרכיבים שהם חלק מהשירות הסוציאלי שניתן היום וחלק הם משלימים או עוטפים או ניתנים היום באיזשהו, המעבר מגמילה לשיחות פרטניות, לאחר כך פתאום איזה טלפון שמרים ומכיר את אותה אחת, וכל הדבר הזה, אני לא רגועה שזה מועתק כפי שהוא וימשיך לתפקד אותו דבר.

תמר זנדברג: הדבר השני וזה הדבר המרכזי מצד המשרד, אני באמת הייתי מצפה להוספה תקציבית במסגרת כל המעבר הזה.

תמר זנדברג: מדובר בסכומים לא גבוהים.

תמר זנדברג: מדובר במיליונים בודדים שעבור השירותים האלה הם עולם ומלואו ויכולים להתחיל לשים אותנו על איזשהו גרף עלייה, כי אחרת באמת מה ערבותה?

תמר זנדברג: מה עשינו?

תמר זנדברג: מה זה חשוב?

תמר זנדברג: אם זה כסף מתגלגל, אז מה עשינו בזה?

תמר זנדברג: ולכן הוועדה תפנה לשר הרווחה כבר היום ותבקש ממנו בהמשך גם לשיתוף הפעולה הקודם והמוצלח שהיה לוועדה עם השר בתקציב הדו-שנתי כבר מזמן.

תמר זנדברג: אתם רואים למה תקציב דו-שנתי זה לא טוב?

תמר זנדברג: אפשר לבקש כסף רק פעם בשנתיים ולא פעם בשנה.

תמר זנדברג: פה יש באמת מהלך.

תמר זנדברג: הוועדה תפנה לשר ותאמר לו שהיא מברכת את המהלך הזה כי אנחנו בעד מבחינת מדיניות סוציאל-דמוקרטית.

תמר זנדברג: נכון יותר לספק שירותים על ידי המדינה ועל ידי משרד ממשלתי ולא על ידי עמותות.

תמר זנדברג: זה כלל אצבע יסודי.

תמר זנדברג: על מנת לתת למהלך הזה את מלוא החשיבות ולהראות שמשרד הרווחה משתפר בשירות שהוא נותן לאזרח, שהוא מרחיב את השירותים, שהוא באמת יוצק תוכן אמיתי למהלך הזה, אנחנו מבקשים תוספת תקציבית בסך כמה מיליוני שקלים שתתווסף לתקציב כבר השנה, כבר בתקציב 2019, המהלך הארגוני הזה.

תמר זנדברג: אני לא שמעתי על רפורמה ארגונית בלי תוספת תקציב.

תמר זנדברג: אין דבר כזה.

תמר זנדברג: רוצים לשפר את השירות, זה בא עם כסף.

תמר זנדברג: זה לא חינם.

תמר זנדברג: אנחנו מבקשים כבר השנה להוסיף תוספת ולו שתהיה, אנחנו מבינים שהשנה היא תהיה צנועה מכיוון שזה כבר בתוך שנת תקציב וכו'.

תמר זנדברג: אנחנו מעריכים כרגע את המסגרת התקציבית שדרושה לכל המהלך הזה ב-10 מיליון שקלים, כאשר אנחנו מבינים שכמובן מן הסתם לא יוכלו את כל התוספת הזו להכניס כבר במסגרת התקציבית הקיימת, אבל תוספת של 2,3,4 מיליון שקלים כבר לתקציב 2019, זה יהיה איזושהי קריאת כיוון שהמשרד הולך ושם פה בדבר הזה, ולקראת התקציב הבא תוספת נוספת גם לתקנים וגם להשלמת השירותים החסרים.

תמר זנדברג: זה בצירוף מעבר הדרגתי ושילמד את השירותים ויקלוט אותם כפי שהם ויראה מה הם השירותים שיישארו בעמותות, מה הם השירותים שיקלטו במלואם.

תמר זנדברג: כמובן זה אומר שכל העובדים יקלטו ובעצם הידע יוטמע ויהיה רצף טיפולי עבור המטופלים, כמו שצוין כאן, אז אנחנו נדע מבחינתנו שבאמת עשינו משהו טוב לטובת המטופלים ולא רק שלא פגענו בשירות, אלא אפילו שיפרנו אותו והתחלנו באיזשהו תהליך של גדילה וכו'.

תמר זנדברג: יש לנו חצי שנה.

תמר זנדברג: אנחנו כמובן נקיים דיון המשך בחצי שנה הזו לאור התשובה שתתקבל ואנחנו נתחיל ונעקוב אחרי הנושא.

תמר זנדברג: גם ועדת הרווחה מעורבת, זה בסדר גמור.

תמר זנדברג: עודכנו בסיכום הדיון עם משרד הרווחה.

תמר זנדברג: אנחנו גם נעביר למשרד הרווחה את סיכום הדיון שלנו ונסתנכרן ביחד ככה שהדבר הזה ימשיך ללוות, ונמשיך לעקוב בחצי שנה הזו.

תמר זנדברג: יש עוד זמן, נעשה דיון המשך, נראה לאן דברים מתקדמים ונמשיך הלאה.

תמר זנדברג: אני מודה לכולם, הישיבה נעולה.