ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 716, 2018-11-13 10:35

יעקב מרגי: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 13 בנובמבר 2018, ה' בכסלו התשע"ט.

יעקב מרגי: הנושא: עתידה של המכללה האקדמית בוינגייט.

יעקב מרגי: לפני שניכנס לנושא אני רוצה לציין, נמצאים איתנו שני התלמידים היקרים שגרים לא רחוק מירושלים והלוואי והמבוגרים ילמדו מהם, רבקה מקצרין ותמיר מחצור הגלילית.

יעקב מרגי: הם ילוו אותי היום כאן במסגרת העמותה של חינוך לפסגות.

יעקב מרגי: העמותה הזו לוקחת פרויקטים מסוימים בתוך מערכת החינוך, ביישובים מסוימים, בתי ספר מסוימים ומכניסה את התלמידים שרוצים למסלול של שאיפות.

יעקב מרגי: התוודעתי לבוגרים שלהם וגם לתלמידים שבתוך המערכת ואני אומר לכם, אם תתמידו, תגיעו להישגים רבים ותצליחו בחיים ואתם בידיים טובות, רק אני מקווה שהעמותה תשרוד ותמשיך לעשות את הפעולות החשובות, כי לעיתים הממסד שלנו לא יודע לעזור מספיק וביד רחבה לאלה שנצמדים לו לכנף כדי לתת דחיפה.

יעקב מרגי: אני מודה גם לעמותה וגם לפעילי העמותה שמלווים.

יעקב מרגי: אין לי ספק שתצליחו.

יעקב מרגי: רבותיי, מכון לאומי לספורט, מכוח זה התעוררו שאלות רבות בסוגיית מעמדה של המכללה ועתידה של המכללה עם יכולת התפקוד שלה.

יעקב מרגי: אני יודע שחוק וינגייט, אני חושב שאפילו עשינו דחייה ליישום בחלק מהדברים, אז קודם כול לפני שנגיע למכללה, נשמע איפה זה עומד מבחינת החוק, כל התהליכים מתקדמים לפי הקצב איך שציפינו, איך שרצה המחוקק?

יעקב מרגי: לאחר מכן נגיע לסוגיית גורלה של המכללה.

יעקב מרגי: מי מדבר איתנו מהרשות הלאומית לספורט?

יעקב מרגי: בבקשה.

עופר בוסתן: אני עופר בוסתן, ראש מינהל הספורט.

עופר בוסתן: התיאגוד מתקדם במאמצים רבים להשלימו.

עופר בוסתן: אנחנו בתהליך של בחירת מנכ"ל.

עופר בוסתן: סמנכ"ל כספים, כבר המכרז יצא.

עופר בוסתן: יש לנו צוותים משותפים, מתמודדים עם הנושא של התיאגוד.

עופר בוסתן: כבר הוקמה המועצה של התיאגוד.

יעקב מרגי: אושרו חברי המועצה?

עופר בוסתן: אושרו כל חברי המועצה.

עודד פורר: אתה יכול להרחיב כשאתה אומר מה זה מתמודדים עם הנושא של התיאגוד?

עודד פורר: איפה זה עומד?

עופר בוסתן: הנושא הראשון כרגע הוא כמובן בחירת מנכ"ל ובחירת סמנכ"ל כספים שזה שני התפקידים הבכירים במכון.

עופר בוסתן: כמובן שתפקיד מנכ"ל הוא נגזרת של התפקידים האחרים מבחינת משכורות וחוזים.

עופר בוסתן: הוצאנו כבר את התפקידים לסמנכ"ל.

עודד פורר: מתי יבחר מנכ"ל?

עופר בוסתן: אנחנו מקווים שבהקדם.

עופר בוסתן: עדיין לא סיימנו.

עודד פורר: אני אגיד לך, אדוני, החוק חוקק במרץ 2017.

עודד פורר: אנחנו נמצאים כבר שנה - - -

יעקב מרגי: צפינו סוגיות רבות בהליך החקיקה ששאלנו ונשאלנו, גם ענייניים קנייניים, כל הסוגיות הבירוקרטיות.

עודד פורר: אבל כדי להתחיל בכלל לטפל בסוגיות, הדבר הראשון זה צריך בעל בית שמנהל את זה.

יעקב מרגי: עודד, היית מנכ"ל משרד ממשלתי.

יעקב מרגי: אתה יודע בדיוק שעד שמכינים מכרז ועד שקובעים ועד שמגיעים להסכמות, לכן שאלתי אם אושרו כל חברי המועצה.

יעקב מרגי: זה כבר ברכה.

עופר בוסתן: כולם אושרו.

עופר בוסתן: אנחנו כבר קיימנו מספר ישיבות של המועצה הזאת.

עופר בוסתן: המנכ"ל, אנחנו רוצים לבחור את הכי טוב שיש והוקמה ועדה וגם נלקחה חברה שמתכללת.

עופר בוסתן: אני מקווה שאנחנו נגיע מהר מאוד לסיכום של התנאים שבהם המנכ"ל צריך לעמוד ולהביא את האיש הטוב ביותר לניהול המכללה.

עודד פורר: עוד לא פורסם מכרז למנכ"ל?

עופר בוסתן: עוד לא.

עופר בוסתן: עוד לא גמרנו את הנושא של הכנת תנאי הסף לתפקיד.

שלמה בן גל: אני רוצה להוסיף.

שלמה בן גל: שלמה בן גל, מנכ"ל המכללה האקדמית בוינגייט.

שלמה בן גל: בדיונים שהיינו פה בראשותך דובר על הסדרה של המכללה בנושא של האדמות, ההתפתחות, נושא של המתקנים שבזמנו נבנו עבור המכללה ונושא של המעונות.

שלמה בן גל: הדברים האלה לא הוסדרו.

שלמה בן גל: אני מקווה שבתהליך אכן יוסדרו שלושת הסעיפים הללו.

יעקב מרגי: יש משא ומתן?

יעקב מרגי: יש מגעים?

יעקב מרגי: זה התחיל לכיוון כלשהו?

שלמה בן גל: אין עדיין משא ומתן, אין מנכ"ל.

שלמה בן גל: כשיהיה מנכ"ל נתחיל לשבת איתם ונעשה את זה בצורה הכי טובה כי יש חשיבות לקיום של שני הגופים האלה על הגבעה הזאת.

יעקב מרגי: אנחנו עכשיו בהליך של חקיקת חוק התרבות והאומנות.

יעקב מרגי: המשפטנים דיברו על תהליך צינון, מה שנקרא לא רק בהתקררות משפעת.

יעקב מרגי: ברגע שיש אמירה כלשהי שמישהו מרגיש מאוים, אוטומטית הוא מתחיל להתיישר לפני האמירה למרות שעדיין לא חוקקה, אם הגדרתי טוב למרות שאני לא משפטן.

יעקב מרגי: זה קרה בסוגיה של המכללה או שאתם מתנהלים עולם כמנהגו נוהג כפי שהיה בעבר?

יעקב מרגי: אתם לא מרגישים שנאלצתם לעשות צעדים כאלה ואחרים?

יעקב מרגי: במילים יותר פשוטות, האם המכללה נפגעה עד היום מהתהליך או שלא?

שמעון דנאי: מאוד, כן.

יעקב מרגי: מי הדובר?

שמעון דנאי: שמעון דנאי, יושב ראש מועצת המנהלים של המכללה.

שמעון דנאי: המכללה הזאת היא מכללה מאוד מפוארת, ידועה בכל העולם.

שמעון דנאי: היא מכשירה את רוב מורי הספורט והחינוך הגופני בבתי הספר בארץ, מכשירה מדריכים ומאמנים לכל אגודות הספורט.

שמעון דנאי: היא מכשירה מנהלים לכל המוסדות הציבוריים, עיריות וכדומה.

שמעון דנאי: היא מכללה חד-חוגית.

שמעון דנאי: היום אנחנו מדברים על רב-תחומי ואנחנו רוצים ללכת להיות רב-תחומי ולקבל יותר ידע מהסביבה.

יעקב מרגי: אם אתם חפצים חיים, אני חושב שתצטרכו להיות רב-תחומיים.

שמעון דנאי: חפצים חיים, לכן האיחוד הזה חשוב לנו.

שמעון דנאי: הבעיה העיקרית שלנו היום, שאנחנו לא מצליחים - - -

יעקב מרגי: באיחוד המכללות, ות"ת, אתם אמורים להתאחד עם מי?

בתיה הקלמן-לב: בתיה מהמל"ג.

בתיה הקלמן-לב: - - - איחוד עם מכללת וינגייט ולוינסקי.

יעקב מרגי: בזמנו לך אמרתי, עד שאתה בוכה על זה, תבכה על הצרה האמיתית.

שמעון דנאי: זו כבר החלטה שנעשתה על ידי משרד החינוך, החלטה שנעשתה על ידי המל"ג, אושרה על ידי בית המשפט.

שמעון דנאי: זה מתקדם קדימה, לכן אנחנו מחפשים את עזרת ועדת החינוך שתעזור לנו שנוכל גם לקבל סטודנטים מהפריפריה, מחצור וכדומה.

שמעון דנאי: אנחנו לא מצליחים היום לבנות מעונות לסטודנטים מהפריפריה.

שמעון דנאי: אנחנו מנסים להיעזר על ידי משרד האוצר אבל כמובן שמים לנו תמיד בלוק על האדמות.

שמעון דנאי: אנחנו חייבים מעונות כדי להתפתח.

שמעון דנאי: אנחנו צריכים כיתות.

שמעון דנאי: המכללה גדלה מהר.

יעקב מרגי: אתם צריכים הגדרת בעלות על הקרקע.

שמעון דנאי: אנחנו הולכים להביא ספורטאים מכל העולם שילמדו בארץ ואולי הם יישארו פה, ספורטאים יהודים, אז אנחנו חייבים להתפתח.

שמעון דנאי: אנחנו צריכים מעונות בשבילם.

שמעון דנאי: אין לנו אפשרות, אין לנו את הקרקעות.

שמעון דנאי: אנחנו נשמח אם הוועדה תירתם ותעזור לנו בדברים האלו כדי שנוכל ללכת קדימה.

יעקב מרגי: זה שיש היום דיון, יש בזה אמירה מאוד ברורה שלא שכחנו אתכם, גם את ההבטחות שלנו ואנחנו נמשיך לעקוב.

יעקב מרגי: אנחנו חפצים בכך, א', שהחוק ימומש כפי שהוא חוקק, מצד אחד.

יעקב מרגי: מצד שני, יבוצעו גם ההבטחות שניתנו.

יעקב מרגי: אני אומר לכם כיו"ר ועדת החינוך, צריך לשמור על האותנטיות של מכללת וינגייט.

יעקב מרגי: גם אם יהיה איחוד עם לוינסקי, צריך לוודא שאכן לוינסקי לא בסוף תקבל עוד איזה שלוחה של לוינסקי.

שמעון דנאי: נכון.

יעקב מרגי: אני חושב שזה חשוב, זה מתבקש וצריך שיהיה.

יעקב מרגי: מהמכללה, אתם רוצים להוסיף משהו?

רוני לידור: פרופ' רוני לידור, נשיא המכללה.

רוני לידור: צריך להבין שהמטרה העיקרית בחוק מכון וינגייט היא בעצם להקדיש את המכון לפעילות של ספורט הישגי.

רוני לידור: אנחנו כאנשי מדעי הספורט והתנועה מאוד מברכים על זה, אבל זה ברור שבסיטואציה הזאת המכללה בעצם שנמצאת על גבעת מכון וינגייט מ-1957 ונוסדה ב-1944, אין לה שום אפשרות להתפתח על הגבעה הזאת, כי אנשי מכון וינגייט מצהירים ובצדק שכל פעילות צריכה להיות מוקדשת לספורט הישגי וזו בעצם הייתה הטענה שלנו, שאי אפשר להתעלם מהמכללה האקדמית בוינגייט.

רוני לידור: זה גוף שנוסד 13 שנה לפני מכון וינגייט והחוק הזה בעצם מתעלם מהמכללה לחלוטין.

רוני לידור: זו הייתה בעצם הטענה שלנו.

רוני לידור: ניסינו להעלות את הטענות שלנו לגבי גם הנושא של הקצאת אדמות.

רוני לידור: אנחנו לא הולכים לבנות שם בתים פרטיים, אנחנו הולכים לבנות שם כיתות לימוד ומעבדות ומעונות.

יעקב מרגי: אבל היה קושי אמיתי לקבע בחוק את ההסדרה הזו והייתה הבטחה של המשרד, אנחנו נעקוב אחריה, שתוקם המועצה וייבחר מנכ"ל ותתכנסו להידברות ונקבע את זה בהסכמים.

רוני לידור: הלוואי.

רוני לידור: זו בדיוק הייתה החלטת הוועדה.

שמעון דנאי: מה שקורה היום זה ששולחים לנו מכתבים ואומרים, אנחנו מצטערים, אין לנו מספיק מקום, אנחנו עדיפים, אין לנו מקום בשבילכם.

יעקב מרגי: בסדר, זו נקודת פתיחה לכל משא ומתן.

יעקב מרגי: גם אתה היית עושה את זה, גם אני הייתי עושה את זה.

רוני לידור: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, תציג את עצמך.

פיני שמעון: תודה רבה, שמי ד"ר פיני שמעון, יושב ראש ועד הסגל האקדמי במכללה האקדמית בוינגייט.

פיני שמעון: אני בפתיחת דבריי רוצה להודות לך, חבר הכנסת מרגי על קיום הדיון הזה.

פיני שמעון: אני זה הבחור ששלח לך את המכתב.

פיני שמעון: מעריכים מאוד את הדיון הזה כי אנחנו דואגים לעתידנו.

פיני שמעון: הדוברים הקודמים שגם הם מייצגים את המכללה, אני חושב שהציגו את העובדות לאשורן.

פיני שמעון: המכללה הזאת היא מוסד ייחודי, מיוחד, היחידי במדינת ישראל שהוא מוסד עצמאי שמשרת את הספורט והחינוך הגופני במדינת ישראל, ומשכך אנחנו טוענים שיש לו זכות קיום עצמאית.

פיני שמעון: יש במדינת ישראל מוסד אחד כזה.

פיני שמעון: יש מכון לאומי לספורט, חשוב.

פיני שמעון: העברת את החוק, הכול בסדר גמור, רק אין אקדמיה לספורט.

פיני שמעון: במידה והמוסד הזה יתאחד עם מכללת לוינסקי, לא רק ההערכות שלנו אלא ההיסטוריה של האיחודים האחרונים מעידה שהגדול בולע את הקטן וזו עובדת חיים.

פיני שמעון: היה איחוד של הרצוג וליפשיץ.

פיני שמעון: ליפשיץ נעלמו ונמחקו.

פיני שמעון: היה סמינר הקיבוצים, מכללה עם הטכנולוגית.

פיני שמעון: אפילו באינטרנט לא מוצאים את השם שלהם.

פיני שמעון: נעלמו.

פיני שמעון: זאת המציאות.

פיני שמעון: גם המסמכים, ואנחנו קוראים את המסמכים, כל טיוטות המסמכים מוכיחים בצורה חד משמעית, בסופו של יום הגדול בולע את הקטן.

פיני שמעון: אלו החיים ואנחנו לא רוצים להיות הדג הקטן שהדג הגדול בולע אותו.

יעקב מרגי: בדרך כלל כשיונק טורף יונק, אתה תמצא את זה שנטרף במנוסה.

יעקב מרגי: אצל הדגים זה הפוך, אתה תראה את הדג עם הפנים קדימה לתוך - - - .

יעקב מרגי: זו המציאות, אבל הבנת גם כן מה קורה?

פיני שמעון: זה מה שנעשה כאן, שהם הולכים עם הפנים קדימה כשהם מודעים בהחלט לתהליכים האלו.

פיני שמעון: המסמכים מראים את זה, ההיסטוריה מלמדת את זה.

פיני שמעון: יש מקומות דומים לנו.

פיני שמעון: אם ניקח את המודלים האירופאיים שיש מכון לאומי לספורט, לצידו יש אקדמיה שמחזקת אותו.

פיני שמעון: כאן מצד אחד מחזקים את המכון הלאומי, מצד שני רוצים להוריד מהגבעה - - -

יעקב מרגי: לו יצויר, הרי זה שני משרדים שונים שלא בהכרח משרד זה ידע על תהליך שקורה.

פיני שמעון: ידע.

יעקב מרגי: אני המחוקק שאמרתי, לא היינו ערים לכך.

יעקב מרגי: הליך איחוד המכללות יצא בלי שום קשר שהולך להיות מחוקק חוק הרשות הלאומית לספורט, מכון לאומי או רשות לאומית לספורט.

יעקב מרגי: יתכן מאוד שאם זה היה מתבצע קודם, זאת אומרת שאם התהליך היה ניבנה באמת כפי שצריך והרציונל כמו שאתה מציג, יכול להיות שהגזירה הזו של האיחוד במקרה הזה הייתה מחריגה את זה.

יעקב מרגי: מאחר והתורה ניתנה משמיים והר סיני פעמיים, אבל זאת האחרונה שקיבלנו נשארה אצלנו, וזו לא תורה מסיני.

יעקב מרגי: יכול להיות שאנחנו לא התייאשנו והות"ת תקשיב לי גם.

יעקב מרגי: יכול להיות, כפי שהות"ת יודע להחריג מכללות כאלה ואחרות בגלל השקפת עולם כזו או אחרת או קבוצה פוליטית כזו או אחרת, יכול להיות שאם תעמדו על כך, וזו אמירה שאם קצת נקשיב לה, יכולה להתקיים.

יעקב מרגי: יכול להיות שאפשר לחשוב, גם אם אין דברים שהם בלתי הפיכים מבחינת איחוד המכללות, שיכול להיות שבאמת זה לא מאוחר.

יעקב מרגי: השאלה אם באמת הרשות הלאומית תרצה בזה.

פיני שמעון: חבר הכנסת מרגי, ספציפית להתייחסות במתווה.

פיני שמעון: אני מצטט מהמתווה שחתומים עליו המל"ג ומשרד החינוך.

פיני שמעון: כתוב: "נוכח שיקולי תקציב ותקצוב, מספר המכללות האקדמיות לחינוך שתעבורנה במעמד עצמאי יהיה מוגבל".

פיני שמעון: לא נאמר שלא יעברו במעמד עצמאי.

פיני שמעון: להערתך קודם, אני נפגשתי עם שרת הספורט, נפגשתי עם מנכ"ל משרד הספורט ויושב פה נציג ממשרד הספורט מר עופר בוסתן שמייצג את העמדה.

פיני שמעון: העמדה של משרד הספורט שהמכללה הזאת ראויה להתקיים על גבעת מכון וינגייט, להמשיך לתפקד ולשרת את הספורט הישראלי, החינוך הגופני, אורח החיים הבריא במדינת ישראל.

פיני שמעון: אנחנו רואים בתקופה האחרונה מה עושה מעמד כמו באבו דאבי שג'ודאיקה ישראלי עומד ויש את ההמנון ואת הדגל הישראלי, זאת אומרת, זו גאווה לאומית.

יעקב מרגי: זה למרות ההתנהלות שלנו.

פיני שמעון: אוקי.

פיני שמעון: לא מבקשים להקים מוסד חדש, אנחנו רק מבקשים שלא יסגרו מוסד קיים שמשרת את הספורט הישראלי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עודד, בבקשה.

עודד פורר: תשמע אדוני, דווקא בגלל שציינת שאני הייתי מנכ"ל משרד ואני מכיר את התהליכים וכו', אז אני גם מכיר את האגו של המשרדים שלפעמים נאבקים אחד בשני כאילו הם לא באותה ממשלה.

עודד פורר: חס וחלילה שלא יהיה למשרד הזה או שהמשרד הזה לא יהיה למשרד הזה ואף אחד גם לא מוכן להעביר סמכות כזו או אחרת ממשרד למשרד אף על פי שזה המצב הנכון.

עודד פורר: אני אומר לך, אם אנחנו נניח לא היינו מחוקקים את חוק המכון הלאומי לספורט, לא היה מכון וינגייט והיינו יושבים וחושבים עכשיו, הולכים להקים מכון לאומי לספורט, ואומרים איך צריך להיראות מכון לאומי לספורט אחרי שהיינו אומרים שצריך להיות מבנים, אז הדבר הראשון שהיו אומרים שצריך להקים בתוכו זה אקדמיה.

עודד פורר: לא יכול להיות שיש מכון לאומי לספורט מצד אחד, שאין לו אקדמיה בצד השני.

עודד פורר: מה יעשו פה?

עודד פורר: יסגרו את המכללה הזו, היא תיבלע בתוך מוסד אקדמי אחר ויתעוררו בעוד ארבע-חמש שנים ויגידו, אבל מה, אנחנו חייבים שיהיה לנו, ויתחילו להקים מאפס אקדמיה בתוך המכון הלאומי לספורט.

עודד פורר: זה פעם אחת.

עודד פורר: מהצד השני יגידו, שוב, גם בגלל שאני מכיר את התהליכים ויסלחו לי החברים במשרד הספורט, אבל אם החוק חוקק במרץ 2017 ואנחנו נמצאים עכשיו בנובמבר 2018 ועדיין אין מנכ"ל, אז לא נעים לי לומר אבל בתקופת הממשלה הזו כבר לא יהיה מנכ"ל.

עודד פורר: הם עוד לא פרסמו את המכרז.

עודד פורר: אם הם יעבדו מהר אולי הם יספיקו להקדים את הבחירות לפרסום המכרז, אבל מאותו רגע גם היועץ המשפטי יגיד, סליחה, סטופ, עצור הכול, אבל בינתיים אנחנו בגלגלים, אז אני אומר את זה למשרד הספורט בכל הענווה.

עודד פורר: לא יודע, תפרסמו מכרז, לא תפרסמו מכרז.

עודד פורר: תמנו מחר ממלא מקום מנכ"ל.

עופר בוסתן: זה בתוכנית.

עודד פורר: מה זה בתוכנית?

עודד פורר: חבר'ה, אתם ממרץ 2017.

עודד פורר: איזו תוכנית?

עודד פורר: על מה אתם מדברים?

עודד פורר: ממלא מקום מנכ"ל, מנהל הקמה, יום אחרי שחוקקו את החוק היה צריך.

יעקב מרגי: מר בוסתן, בתחום של משרדך, אמנם לא ספורט, האומנות והתרבות יותר מעניינת שם.

יעקב מרגי: יש חוק אחד שעשינו אותו בסיום המושב, בשבועיים וחצי, אני בוועדה הזו.

יעקב מרגי: ניסיתי להלין על כך, למה ברגע האחרון ועכשיו אני עסוק בחוק.

יעקב מרגי: כשרוצים, אפשר להאיץ תהליכים.

יעקב מרגי: עשינו לכם את החוק הזה.

יעקב מרגי: קידמנו אותו.

יעקב מרגי: עבר די זמן.

יעקב מרגי: אני מתחבר לזה שלבחור נציגים למועצה ותנאי סף ואישורים של כאלה ואחרים.

יעקב מרגי: נגמר.

יעקב מרגי: היום אתם בהליך של בחירת מנכ"ל שאמור לרכז את כל ההקמה.

יעקב מרגי: להגיד לך את האמת?

יעקב מרגי: אל תקים את הרשות הלאומית.

יעקב מרגי: אני רוצה לדאוג למכללה, כי מה לעשות, שלא ייקחו את זה אישית כי זה לא אישי.

יעקב מרגי: יש פה שליחה של הות"ת שאנחנו מכבדים, אבל על הגוף הזה אני לא סומך כל כך.

יעקב מרגי: הוא מתנהל לאיטו, הוא הפוך בהשקפת עולמו, בניגוד אלי.

יעקב מרגי: אני חושב שהוא צריך לדחוף ידיים יותר לתוך העשייה בתוך האקדמיה, להזיז דברים באקדמיה, אבל לטעמי הוא לא דוחף את זה.

יעקב מרגי: אני אתן מייד לות"ת להתייחס, לכן אני אומר לך, אתם צריכים להאיץ את התהליך.

יעקב מרגי: אני אומר לך, תקום הרשות הלאומית.

יעקב מרגי: הסתדרנו 70 שנה בלעדיכם, עוד שנה, 71.

עודד פורר: אני מבקש לצאת מפה עם שלושה דברים: אחד, משרד הספורט צריך תוך שבוע לדעתי, ולא צריך יותר משבוע כדי למנות מנהל הקמה שיהיה ממלא מקום מנכ"ל עד לבחירתו של מנכ"ל.

עודד פורר: זה בעניין המכון הלאומי לספורט.

עודד פורר: זה פעם אחת.

עודד פורר: פעם שנייה אדוני, וזה דווקא ועדת החינוך, התרבות והספורט שרואה את שני המשרדים האלה תחת אותה מטרייה, צריכים לעצור את העניין הזה של החיבור למכללת לוינסקי.

עודד פורר: אם צריך שינוי חקיקה, אני מוכן לנסח הצעת חוק ולקבוע שבתוך המכון הלאומי לספורט תהיה אקדמיה ומכללה לספורט שתהיה חלק ממנו ופה ואילך לך על המל"ג, מה שנקרא, נבוא מעליו בחוק, עם כל הכבוד, כי אני יודע גם איך אי אפשר לעבוד מול המל"ג ויש להם את התוכניות שלהם.

עודד פורר: יכול להיות שזה היה נכון בזמנו לאחד עם מכללת לוינסקי, אבל היום להקים מכון לאומי לספורט בלי מכללה זאת תהיה בכייה לדורות.

יעקב מרגי: אם הייתי רואה שזה קודש קודשים עובר כחוט השני על כל המכללות, הייתי סקפטי ואומר, קשה, אבל זה לא עובר כחוט השני.

יעקב מרגי: החריגו.

יעקב מרגי: פה יש סיבה מוצדקת להחרגה.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

ברוך צ'יש: ד"ר ברוך צ'יש, בוגר של המכללה ו-30 שנה מרצה במכללה.

ברוך צ'יש: לפני ארבע שנים המכללה חגגה 70 שנות קיום.

ברוך צ'יש: שלושת האנשים שיושבים פה, יושב ראש הוועד המנהל, הנשיא, המנכ"ל דיברו בשבח המכללה, עד כמה המכללה היא מכללה ראויה וגדולה עם פרסטיז'ה עולמית וכו'.

ברוך צ'יש: לפני שנה היה טקס נהדר של חלוקת פרסים לספורטאים לאומיים, מאמנים לאומיים ושופטים לאומיים שמנהל המכללה הגה והוציא.

ברוך צ'יש: היו שם עשרות אנשים.

ברוך צ'יש: הם מצד אחד מהללים את המכללה, מצד שני מובילים את המכללה אולי לא בחמש שנים הקרובות, אולי לא בעשר, אבל תוך 15-20 שנה לא תהיה המכללה.

ברוך צ'יש: אנחנו צריכים כמו שאמר חבר הכנסת פה ואתה רמזת, להתייחס למיוחדות של המכללה בתמונה הכללית של החינוך הגופני והספורט במדינת ישראל.

ברוך צ'יש: זה לא רק הספורט, זה לא רק החינוך הגופני אלא זה החינוך הגופני והספורט בישראל, והאנשים האלה במקום להוביל את המאבק נגד האיחוד שרבים מאיתנו, אני מייצג פה את עצמי אמנם אבל אני דיברתי עם רבים וגם עם רבים מחברי הסגל שאנחנו נפגשים איתם.

ברוך צ'יש: מי שהיה צריך להוביל את הישיבה הזאת זה לא שלושת האנשים שיושבים פה ועוד כמה.

ברוך צ'יש: הם היו צריכים להוביל את המהלך הזה.

יעקב מרגי: הם ראו את הנחרצות שלנו בחקיקה, הם כנראה קיבלו רגליים קרות ממני.

יעקב מרגי: היום שיניתי להם את הרושם.

ברוך צ'יש: החקיקה שלכם הייתה מבורכת לגבי המכון.

ברוך צ'יש: ההצעה של חבר הכנסת עודד היא מבורכת, אבל אולי כמה צעדים קדימה, כי לחוקק חוק ולהעביר חוקים וכו' זה עניין - - -

יעקב מרגי: לא, הוא אמר אם לא תהיה ברירה.

עודד פורר: אני גם יכול להגיד שכמו שאמר היושב ראש, כנראה שאנחנו מעבירים חוקים יותר מהר מאשר ממנים מנכ"לים, אז נעביר חוק.

יעקב מרגי: אנחנו לא אוהבים לחוקק על הראש של משרד החינוך ועל הראש של הות"ת/מל"ג, אבל כשאין ברירה - - -

ברוך צ'יש: אני חושב שהם היו צריכים להוביל את המאבק להחרגה.

ברוך צ'יש: יש מנהל אחד באוהלו שפרש עכשיו מתפקידו כי מנסים לעשות דבר של חיבור בינו לבין מכללת תל חי והוא מתנגד.

עודד פורר: זה עניין אחר.

ברוך צ'יש: בסדר גמור, זה עניין אחר אבל בתיאוריה הוא דומה.

ברוך צ'יש: הם היו צריכים להוביל את המהלך.

יעקב מרגי: זה דומה, אני אגיד לך למה.

יעקב מרגי: אוהלו בקצרין, יש לה את האותנטיות שלה, תחומים שלה ויש לה חשש סביר שתל חי, יכול להיות שיקום נשיא או לא יודע מה ויגיד, התחום הזה לא מדבר אלי או שלא יהיה כלכלי.

יעקב מרגי: זה החשש בכל איחוד של מכללה שהיא אותנטית.

יעקב מרגי: זה החשש של מה שיקרה ובמיוחד הוכיחו לנו המשברים בפקולטות למדעי הרוח.

יעקב מרגי: באוניברסיטה העברית נדרשנו בשנים האחרונות להתערב, חוגים עם שלושה סטודנטים, ושוב הות"ת והמל"ג בהשקפת עולם שלהם חושבים שהם לא צריכים להתערב ואני חושב שמדינה חייבת לשים את הידיים על ההגה ולהסתכל לטווח הרחוק ולומר אם היא רוצה לצד החדשנות, לצד הידענות, לצד ההישגיות גם שיהיה לנו ריפוד מהצדדים של איכויות במדעי הרוח ותחומים אחרים.

יעקב מרגי: זו דעתי.

יעקב מרגי: זה ויכוח כנראה שלא יגמר ואנחנו נמשיך להתווכח.

יעקב מרגי: מוויכוח לא מתים.

יעקב מרגי: ות"ת.

בתיה הקלמן-לב: שלום רב, קודם כול אתחיל ואגיד שאני נמצאת כאן בדיון ואני טיפה מופתעת מהאמירות שיוצאות מנציגי הסגל, משום שבבית המשפט בחודש אפריל הם אמרו ודרשו מהפרוטוקול בפני בית המשפט המכובד שהם אינם מתנגדים עקרונית לעניין האיחוד.

בתיה הקלמן-לב: אני אזכיר גם את הדיון שהיה פה בוועדת החינוך בכנסת.

יעקב מרגי: מי הגיש את העתירה?

יעקב מרגי: למה זה הגיע לבית משפט?

בתיה הקלמן-לב: המבקשים היו הנציגים של הסגל.

פיני שמעון: אנחנו לא עוסקים פה בעתידו של הסגל.

פיני שמעון: אנחנו יודעים יפה מאוד לדאוג לסגל שלנו.

פיני שמעון: אנחנו מדברים פה על ויכוח מהותי שקשור לספורט הישראלי, למדינת ישראל, לכל הנושא של החינוך הגופני, הבריאות של תושבי ישראל.

פיני שמעון: מה קשור הסגל?

פיני שמעון: אני יושב ראש ועד הסגל, לא מדבר פה על העובדים, אני מדבר על המוסד, האם יש לו זכות קיום - - -

יעקב מרגי: מה נושא העתירה?

יעקב מרגי: אתה הגשת, לא?

פיני שמעון: כן, כן, אני חתום על העתירה.

פיני שמעון: אנחנו דרשנו לפחות אם יהיה איחוד - - -

יעקב מרגי: אבל היא אומרת בצדק, אם כבר אתה מנהל מאבק וזו השקפת עולמך, יכולת לומר, תשמעו, אם אנחנו כבר בבית משפט, אנחנו בעמדה עקרונית חושבים שצריכה להיות מכללה אקדמית צמודה למכון הלאומי, נפרדת.

פיני שמעון: חד משמעית זה מה שאמרנו.

פיני שמעון: בעניין של הסגל, שזו זירה אחרת, הלכנו לבית הדין לעבודה כדי שאם חלילה יקרה הדבר, וזו מחובתנו, יהיה צו מניעה מהאיחוד.

פיני שמעון: עד שייגמר העניין של הסגל, אז אנחנו שם, אבל זו לא הזירה הזאת.

פיני שמעון: אנחנו יודעים להתמודד על הסגל במקומות אחרים.

יעקב מרגי: אני אתן לך להמשיך ואחר כך נעשה פאוזה קטנה בה נציג את חברי הכנסת הצעירים שלנו שעוד לא הצגנו אותם.

יעקב מרגי: בבקשה, גבירתי.

בתיה הקלמן-לב: אתחיל ואציג את הנושא מנקודת מבט רחבה יותר.

בתיה הקלמן-לב: כפי שיודעים כל האנשים שיושבים סביב השולחן, משרד החינוך והמועצה להשכלה גבוהה חתמו לפני - - - על מתווה להעברת המכללות האקדמיות לחינוך ממשרד החינוך לות"ת מתוך ראיה אסטרטגית מהותית של העלאת הרמה האקדמית של המוסדות האלה.

בתיה הקלמן-לב: מבחינתנו היעד הוא העלאת איכות הכשרת המורים במדינת ישראל.

בתיה הקלמן-לב: אדוני הנכבד ישב עם ד"ר רבקה ודמני לפני מספר חדשים וחלק שבחים באמת למהלכים שמקדם מל"ג יחד עם משרד החינוך בנושא הזה ועל החשיבות של הנושא הזה.

בתיה הקלמן-לב: אני לא מפקפקת כהוא זה וגם המל"/ות"ת לא מפקפקים כהוא זה מהמוניטין שיש למכללה האקדמית בוינגייט, מהייחודיות, מהאותנטיות כמו שאמרת, מהצבע הייחודי שלה, מהתרומה שלה למדינת ישראל.

קריאה: כל אלה לא יפגעו?

בתיה הקלמן-לב: זאת בכלל לא שאלה.

בתיה הקלמן-לב: השאלה שאנחנו דנים בה היא מהות של מוסד להשכלה גבוהה.

בתיה הקלמן-לב: יושב כאן חבר כנסת נכבד, מציע להקים את האקדמיה בתוך מכון לאומי, שזה נשמע לנוכחים פה באמת מרשים ומרהיב, אבל עם כל הכבוד, חוק המל"ג , סעיף 15 מגדיר את קווי היסוד של מה הוא מוסד להשכלה גבוהה.

בתיה הקלמן-לב: מוסד להשכלה גבוהה הוא קודם כול ישות עצמאית, אוטונומית ולא יושב בתוך גוף שהוא מכתיב לו ומנהל את העניינים שלו, ומחר, בעוד עשר שנים גם יחלקו תואר אקדמי לכל שחקן כדורגל.

עודד פורר: משטרת ישראל לא פועלת היום להקמה של מכללה לשוטרים בבית שמש?

יעקב מרגי: זה לא אקדמי.

עודד פורר: אקדמית.

עודד פורר: הם רוצים להפוך אותה לאקדמית.

עודד פורר: הם הגישו בקשה למל"ג.

עודד פורר: אתה יכול לעשות את הקטע האקדמי עצמאי בתוך המכון הלאומי לספורט.

יעקב מרגי: לכן גם את זה אפשר לעגן ולהגן את עצמאותה של המכללה, אבל החשש שלך נאמר.

בתיה הקלמן-לב: העניין הוא כזה, יש לנו כיום 21 מכללות אקדמיות לחינוך.

בתיה הקלמן-לב: ברור לכול שזה יותר מדי.

בתיה הקלמן-לב: זה פוגע באיכות הכשרת המורים.

בתיה הקלמן-לב: כולנו כאן

בתיה הקלמן-לב: בחדר רוצים מורים טובים לילדי מדינת ישראל.

בתיה הקלמן-לב: זה לא פחות חשוב מדברים חשובים אחרים שנאמרו כאן בדיון.

בתיה הקלמן-לב: היום אנחנו במצב שכל מכללה, יש לה את התביעות שלה ואת האיכות שלה.

בתיה הקלמן-לב: תבוא אוהלו, ואמרה את זה, אני בקצרין.

בתיה הקלמן-לב: תבוא חמדת הדרום, תגיד, אני בנתיבות.

יעקב מרגי: עם מי איחדתם את חמדת הדרום?

בתיה הקלמן-לב: חמדת הדרום, בוא נשאיר שנייה את זה בצד.

יעקב מרגי: גם אני בכוונה שאלתי על חמדת הדרום.

בתיה הקלמן-לב: תיכף אנחנו נגיע לחמדת הדרום.

בתיה הקלמן-לב: אם כבר מדברים על בכוונה, אני בכוונה מביאה גם את הדוגמאות של המכללות האלה.

בתיה הקלמן-לב: אלה מכללות שסדר גודל של מספר הסטודנטים שם הוא 600-700 סטודנטים.

בתיה הקלמן-לב: מוסד להשכלה גבוהה, כדי שייספר בדברי הימים צריך מאסה קריטית של סטודנטים, של סגל, של גופים מנהלים.

בתיה הקלמן-לב: אומרת פה המכללה בעצמה, אני מתבססת על חוג אחד.

בתיה הקלמן-לב: הכשרת מורים לחינוך גופני, יש להם גם שני תארים מצוינים לתארים שניים, אבל הכול מתבסס על תחום אחד.

בתיה הקלמן-לב: אקדמיה היא דבר שמפרה את עצמו אחד עם דברים אחרים.

בתיה הקלמן-לב: אם רוצים באמת להתקדם ולהתפתח מבחינה מדעית, מבחינה תשתיתית, מבחינת סגל, מבחינת מה שהמכללה יכולה לעשות, היום אנחנו נמצאים במציאות שאנחנו יודעים במל"ג שאיחודים זה העניין.

בתיה הקלמן-לב: הלכה מכללת הרצוג והתאחדה עם מכללת ליפשיץ.

בתיה הקלמן-לב: לפני האיחוד מכללת ליפשיץ מנתה 600-700 סטודנטים, יתקן אותי נח, ומכללת הרצוג מנתה 1,200 סטודנטים.

בתיה הקלמן-לב: כיום אנחנו מדברים על ארבע שנים אחרי האיחוד.

בתיה הקלמן-לב: 3,000 סטודנטים לומדים במוסד המיוחד ואני יכולה לבשר לכם היום שבישיבת מל"ג היום אנחנו מקבלים גם החלטה ככל שהיא תעבור, להעביר את מכללת הרצוג מיסודה של מכללת הרצוג וליפשיץ, לות"ת, שתהפוך להיות אחת ממשפחת מוסדות ההשכלה הגבוהה בישראל.

בתיה הקלמן-לב: אני חושבת שזו בשורה, אני חושבת שזו קדמה.

בתיה הקלמן-לב: אני חושבת גם אם ליפשיץ התנגדו לכך, היום אנחנו מדברים על מכללה רצינית, מהותית, מובילה במרחב ירושלים, לחינוך הממלכתי-דתי.

בתיה הקלמן-לב: לגבי חמדת הדרום - - -

יעקב מרגי: לא, לא, זה לא הדיון.

יעקב מרגי: שאלתי.

יעקב מרגי: הבנתי את התשובה.

בתיה הקלמן-לב: אז זהו המהלך.

בתיה הקלמן-לב: אין לנו שום בעיה שהמכללה והסגל ישבו יחד עם השני ויגיעו להסכמות.

בתיה הקלמן-לב: צריך גם לזכור שלגבי ההחלטה שלהם, אנחנו אמנם יצאנו בקריאה אבל ההחלטה להתחתן היא לא משהו שאנחנו הכתבנו.

בתיה הקלמן-לב: מכללת לוינסקי מבחינתנו יכלה גם להתאחד עם סמינר הקיבוצים ווינגייט יכלה להתאחד - - -.

בתיה הקלמן-לב: רצו המוסדות, אנחנו לא מתערבים בזה.

בתיה הקלמן-לב: התקבלה החלטה בגופים המנהלים שאנחנו מכבדים את הגופים המנהלים.

בתיה הקלמן-לב: יושבים לידי הגופים המנהלים של מכללת וינגייט.

בתיה הקלמן-לב: התקבלה החלטה בוועד המנהל, באסיפה על איחוד.

בתיה הקלמן-לב: זו החלטה שבאה מלמטה מלמעלה.

בתיה הקלמן-לב: אנחנו כאן בתפקיד שלנו יחד עם משרד החינוך שיש לו תפקיד מפתח, נשמור על כך שהאיחוד באמת יגשים את עצמו על הצד הטוב ביותר ויעמוד בהנחיות שלנו כמוסד להשכלה גבוהה.

יעקב מרגי: גברת בתיה, קודם כול אני שמח שנתת את הסקירה ואת הרציונל.

יעקב מרגי: אני מתחבר.

יעקב מרגי: אין ספק שמוסד אקדמי מכובד צריך להיות עם תשתיות רחבות ותשתית של מרצים וסטודנטים וגם חוזק כלכלי.

יעקב מרגי: אנחנו מסכימים, אנחנו לא אומרים שלא, לכן גם לא עלינו על בריקאדות לעצור את המיזוג הזה בין המכללות.

יעקב מרגי: עדיין, מה לעשות, יש מושג שנקרא שיקול דעת של המנהל הכללי.

יעקב מרגי: לפעמים צריך להחריג מציאויות מסוימות ואם אי אפשר להחריג, צריך לקבל את אותו אפקט, את אותה תוצאה בסוף.

יעקב מרגי: המדינה צריכה לומר שצריכה להיות מכללה שכל ייחודה וייעודה, אלא אם כן היו הרבה אז היינו עושים תחרות בין לבין, של הכשרת מורים לחינוך גופני וכל המקצועות הנלווים אליהם.

יעקב מרגי: אני חושב שסביב תעשיית הכשרת המורים לחינוך גופני יכולים להתפתח ענפים נלווים, אם זה במחקר, אם זה בהעצמה כלשהי, וזה לא דמיון, זה אמיתי.

יעקב מרגי: צריך את הדברים הנלווים, הבריאות בספורט ועוד הרבה דברים שיכולים להתפתח סביב זה.

יעקב מרגי: אני רוצה לעשות את הפאוזה שביקשתי לעשות ואני רוצה שחברי הכנסת הצעירים שלנו להיום מעמותת פסגות שמלווים את חברת הכנסת פנינה תמנו שאטה ואת חבר הכנסת יואל חסון, יציגו את עצמם.

יעקב מרגי: רבקה ותמיר, כבר הצגנו אותם, רבקה מקצרין ותמיר מחצור.

יעקב מרגי: הם השכימו קום ובאו מהצפון הרחוק.

הראל: שלום, קוראים לי הראל, אני מעמותת חינוך לפסגות, נווה עופר.

הראל: אני בן 11, בכיתה ו'.

הראל: אני אוהב את עמותת חינוך לפסגות כי שם מתגברים אותנו, נותנים לנו חיזוק לתיכון וככה אני מצליח בחיים.

יעקב מרגי: מאיפה אתה בארץ?

הראל: מתל אביב.

יעקב מרגי: תודה רבה, בהצלחה.

יעקב מרגי: לי אין ספק שתצליח, כי אני נפגשתי עם הבוגרים של המסלולים של חינוך לפסגות והשמיים הם הגבול.

מורן: שלום, שמי מורן, אני מעמותת חינוך לפסגות בעכו.

מורן: אני עוד מעט בן 12.

מורן: אני אוהב את חינוך לפסגות.

מורן: אני מכיתה ג' שם.

מורן: אני אוהב את התגבורים, את המורים, את כל מה שהם עושים בשבילנו ושהם שם בשבילנו.

יעקב מרגי: ואתה גם עושה למען עצמך, משתדל יותר?

מורן: כן.

יעקב מרגי: ודאי.

רוני: שלום, אני רוני, אני גם בעמותה של חינוך לפסגות בירושלים ואני בת 12 וחצי.

רוני: אני אוהבת את העמותה הזאת בגלל שגם מתגברים אותנו והם עוזרים לנו בכל מיני מקצועות שאנחנו צריכים.

פנינה תמנו: אתם פעם ראשונה בכנסת, רוני?

רוני: כן.

רוני: לא סתם לומדים, לומדים בדרך כייפית ומהנה, כל מיני מצגות וסרטונים.

יעקב מרגי: תודה.

הדר: שלום, שמי הדר, אני מעכו, בן 12 עוד מעט.

הדר: אני נמצאת בעמותה לחינוך לפסגות, שם מתגברים אותנו ומאפשרים לנו את הידע.

הדר: אני שם מכיתה ג'.

הדר: אני מאוד אוהבת את המדריכים ואת המורים ואני נהנית שם.

יעקב מרגי: תמיר, רוצה לומר משהו?

פנינה תמנו: מה אתם אומרים על הדיון שמתקיים?

תמיר: לפי דעתי חשוב שתמנו את המנכ"ל.

יעקב מרגי: תודה.

פנינה תמנו: תודה רבה לך, אדוני היושב ראש.

יעקב מרגי: בהצלחה.

עודד פורר: אדוני, אני חייב לצאת וחשוב לי רק לומר משהו גם בהתייחס למה שאמרה הנציגה של הות"ת.

יעקב מרגי: בבקשה.

עודד פורר: אני חייב לומר למשרד הספורט, אני בא מהצד שלכם, לא כנגדכם.

עודד פורר: אם אני הייתי יושב כמנהל ההקמה או כמי שאמור לקחת את הפרויקט הזה שנקרא המכון הלאומי לספורט במכון וינגייט, זה היה חלק בלתי נפרד מהויז'ן, מהחזון של המכון הלאומי לספורט.

עודד פורר: אתם צריכים להוביל את זה ואני אומר לכם ואני אומר את זה גם לות"ת.

עודד פורר: מכללה כזו בתוך מקום כזה בוודאי לא תהיה רק מכללה למורים לחינוך גופני.

עודד פורר: זה מניהול קבוצות ספורט ומדעי הניהול ועד למקצועות הבריאות והתזונה והפיזיולוגיה.

עודד פורר: יש פה מקום בלתי מוגבל לייצר - - -

יעקב מרגי: חבר הכנסת הדובר הוא יושב ראש ועדת המשנה לספורט בוועדה הזו, קחו בחשבון.

עודד פורר: גם יש מאחוריי הקמה של כמה מוסדות אקדמיים עוד לפני שנכנסתי לכנסת, ואני אומר לך, אתם יכולים להוביל פה משהו שהוא חסר תקדים.

עודד פורר: הות"ת רואה את זה דרך הטבלאות של התקציב ושל מספרי הסטודנטים.

עודד פורר: צריך לראות את זה דרך החזון.

עודד פורר: תהיה לכם פה רוח גבית לעניין הזה.

עודד פורר: עם כל זה שעכשיו הם מתנגדים, הם אלה שבסוף ימחאו לכם כפיים.

עופר בוסתן: זה לא שלא מינינו ממלא מקום מנכ"ל.

עופר בוסתן: מייד עם פרישתו של המנכ"ל מינינו.

עופר בוסתן: אנחנו בדרך למינוי מנכ"ל קבוע.

עופר בוסתן: יש לנו בן אדם שמונה על ידי המועצה לממלא מקום מנכ"ל.

יעקב מרגי: התהליכים בעבודה?

עופר בוסתן: כן.

עודד פורר: יצא רושם כאילו - - -

יעקב מרגי: זה מה שהבנו.

עופר בוסתן: אז אני חוזר ואומר, יש ממלא מקום שמייד מונה עם פרישת המנכ"ל הקודם.

יעקב מרגי: זאת אומרת שאם אני עכשיו רוצה לייצר תהליך של הידברות בין המכללה למכון, יש את מי להזמין.

עופר בוסתן: הוא יכול, כן.

יעקב מרגי: הבנת מה אני הולך לעשות בזמן הקרוב.

יעקב מרגי: אוקי, תודה.

יעקב מרגי: נכנס אלינו חבר הכנסת אחמד טיבי עם שני חברי הכנסת הצעירים שלו להיום והם יציגו את עצמם.

ג'וואד: ג'וואד.

אחמד טיבי: מאיפה אתה?

ג'וואד: מטירה.

אחמד טיבי: איזו כיתה?

ג'וואד: ה'.

מיאל: שמי מיאל, אני מטירה, כיתה ט'.

יעקב מרגי: וכמה שנים אתם בפסגות, מאיזו כיתה?

מיאל: אני ארבע שנים.

יעקב מרגי: ואתה, ג'וואד?

ג'וואד: שנתיים.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: שיהיה לכם בהצלחה.

אחמד טיבי: הוא אמר לי שהוא חושב שהוא רוצה לכבוש את המקום הזה.

יעקב מרגי: הכבוד הוא לי.

יעקב מרגי: אני לא דוקטור בורג.

יעקב מרגי: דוקטור בורג אמר, אי אפשר שניים באותו תפקיד.

אחמד טיבי: מה אתה רוצה מבית הספר שלך?

ג'וואד: ספורט.

יעקב מרגי: אנחנו עכשיו מתעסקים במכללת וינגייט.

אחמד טיבי: יופי.

אחמד טיבי: וינגייט עשו דבר טוב שאני ואתה שיתפנו בו פעולה.

אחמד טיבי: היו סטודנטים ללימודי התעמלות באוניברסיטה בג'נין שלא הייתה מוכרת והיה דיון בוינגייט.

אחמד טיבי: מי זה נשיא וינגייט?

רוני לידור: רוני לידור.

רוני לידור: הם נפגשו איתי.

אחמד טיבי: אני קיבלתי עליך דיווחים מצוינים.

אחמד טיבי: אני רוצה להודות לך בהזדמנות זו.

אחמד טיבי: עשית עבודה מצוינת.

רוני לידור: תודה לך.

אחמד טיבי: מה אתה רוצה להיות כשתהיה גדול?

ג'וואד: מהנדס.

אחמד טיבי: מהנדס תשתיות, הוא אמר לי.

יעקב מרגי: העיקר לא רופא.

יעקב מרגי: יש לנו יותר מדי רופאים.

אחמד טיבי: תודה רבה, יעקב.

יעקב מרגי: בהצלחה.

יעקב מרגי: צחי לגזיאל, בבקשה, תציג את עצמך.

צחי לגזיאל: אני צחי לגזיאל, אני יושב ראש אגודת הסטודנטים במכללה האקדמית בוינגייט.

צחי לגזיאל: מכובדיי, לצערי עודד יצא, רציתי לשאול אותו כמה שאלות.

יעקב מרגי: הפרוטוקול נמצא, הוא יוכל לקרוא את זה, אל תדאג.

צחי לגזיאל: שמי צחי לגזיאל, אני יושב ראש אגודת הסטודנטים בוינגייט.

צחי לגזיאל: יש לי שלוש שאלות: מה עתידה של אגודת הסטודנטים בוינגייט יחד עם אגודת הסטודנטים בלוינסקי?

צחי לגזיאל: האם יהיה איחוד?

צחי לגזיאל: האם תהיה אגודה אחת?

צחי לגזיאל: איך זה יראה בעצם?

צחי לגזיאל: הסטודנטים של המכללה האקדמית, לאן הם יפנו בעצם בבעיות אקדמיות ואירועם למיניהם?

צחי לגזיאל: האם יש לזה תשובה?

יעקב מרגי: אני אענה לך.

יעקב מרגי: לו יצויר עכשיו, אפשר ללמוד בעברית, מה הסטטוס שלך כסטודנט?

צחי לגזיאל: בעברית.

יעקב מרגי: ואם תתמודד לאגודת הסטודנטים?

צחי לגזיאל: בעברית.

יעקב מרגי: זה מה שיקרה.

צחי לגזיאל: בהקשר הזה של העברית יש ארבעה קמפוסים שונים שלכל אחד מהם יש אגודה משלהם ויש אחת ראשית לכולם.

צחי לגזיאל: האם לוינסקי תהיה הראשית?

יעקב מרגי: אני אגיד לך מה אני שואל.

יעקב מרגי: מאחר ואנחנו שואפים לשמר את הייחודיות של מכללת וינגייט, מסתמא, גם הסטודנטים שלהם ירצו לשמר ואני מקווה שיכבדו את הרצון הזה ותהיה אגודת סטודנטים של מקצועות ענף הספורט ושל עובדי ההוראה האחרים.

יעקב מרגי: זו השאיפה שלי.

יעקב מרגי: מה יהיה?

יעקב מרגי: החיים יותר חזקים מכל רצון לא שלי ולא שלך ולא של אף אחד.

צחי לגזיאל: יש לי שאלה נוספת.

צחי לגזיאל: עלתה פה הנקודה של האם יש אפשרות לפתח באמת מכללה בשיתוף פעולה עם מכון וינגייט שהוא מכון לאומי, והאם שיתוף הפעולה הזה יכול להיות באופן מלא וכן לשמר את הנושא של מכללה חד-חוגית או לצורך העניין דו-חוגית.

צחי לגזיאל: מנקודת המבט שלי, אני באתי ללמוד בוינגייט מהסיבה הפשוטה שזו המכללה הכי טובה בארץ לחינוך גופני והוראה עם אנשי החינוך הכי טובים בארץ, עם המרצים האקדמיים הכי טובים בארץ.

יעקב מרגי: בילדותי הייתה בבאר שבע מכללה למורים לחינוך גופני.

יעקב מרגי: היא נסגרה.

קריאה: מכללת קיי.

קריאה: היא קיימת.

יעקב מרגי: הם עברו לקיי, אבל המכללה עצמה.

קריאה: היא הייתה מכון עצמאי.

יעקב מרגי: זה היה בבית הפועל בשכונה ב'.

צחי לגזיאל: אני אמשיך ואגיד שהתחלתי ללמוד בכל מוסד אחר ובחרתי בוינגייט בגלל הייחודיות שלו.

צחי לגזיאל: באמת מעניין אותי לדעת אם יש אפשרות לשיתוף פעולה במסגרת החוק כמובן.

צחי לגזיאל: בנוסף לסעיף 15, האם אפשר לשנות אותו או באמת מה ההיתכנות של זה מבחינה כלכלית?

צחי לגזיאל: כמובן האם זה יכול לקבל תקצוב מהמדינה?

יעקב מרגי: זה מה שנקרא צופה פני עתיד.

יעקב מרגי: יש מישהו שיכול לענות לו?

יעקב מרגי: בבקשה.

רוני לידור: חבר הכנסת מרגי, אני רק רוצה לומר משהו מבחינה אקדמית, כי בכל זאת אני איש אקדמיה וצמחתי במכללה והגעתי לדרגות הגבוהות ביותר במסלול האקדמי בישראל.

רוני לידור: תראה, המודל שהוצג כאן, של מכללה על יד מכון לאומי לספורט, אני חושב שלמען ההגינות הדוברים הקודמים היו צריכים לומר שזה מודל מאוד נדיר בעולם.

רוני לידור: הוא כמעט ולא קיים.

יעקב מרגי: אחיות בית ספר גם היה משהו נדיר ומוצלח.

פיני שמעון: הוא קיים בהרבה מקומות באירופה, בוא נדייק.

רוני לידור: הוא קיים בדיוק בשלושה-ארבעה מקומות בעולם.

יעקב מרגי: שלושה זה עדיין נדיר.

רוני לידור: באירופה אפשר לספור על יד אחת כמה מקומות כאלה יש.

רוני לידור: באסיה אפשר לספור על יד אחת, חצי יד, ובצפון אמריקה אין אף מודל כזה.

רוני לידור: למה אני אומר את זה?

רוני לידור: אני אומר את זה כי מעבר לסוגיות של מכון-מכללה יש את הסוגיות של התחום האקדמי, ואני כאחד שצמחתי במכללה, התואר הראשון שלי הוא במכללה ועשיתי תארים מתקדמים בחו"ל והגעתי עד דרגה של פרופסור מן המניין.

רוני לידור: אני חושב שהיום בהשכלה הגבוהה בתחום האקדמי המודל הזה כבר לא קיים.

רוני לידור: גם בעולם, לא רק בספורט.

רוני לידור: אנחנו בבידוד.

רוני לידור: אחת הסיבות שאני שקלתי כנשיא מכללה ופתחתי את זרועותיי לאיחוד, זה משום שאני רוצה ליצור מוסד אקדמי רב-דיסציפלינרי, רב-תרבותי, שהסטודנט לחינוך גופני, חוץ מחינוך גופני יוכל ללמוד עוד מקצוע.

רוני לידור: אני מסתכל על זה בהיבט רחב.

רוני לידור: אני לא יודע אם אתה יודע, אבל אחוז הנשירה של מורים לחינוך גופני במדינת ישראל הוא הגבוה ביותר מבין שאר המקצועות, מדוע?

רוני לידור: אני גם הייתי מורה לחינוך גופני שלוש שנים.

רוני לידור: אתה עומד בשמש, אתה עובד בגשם, העור שלך חשוף וכדומה.

יעקב מרגי: ונותנים לך את השעות הכי דפוקות במערכת.

רוני לידור: יפה, ונותנים לך עוד 40 שקל בשנה לקנות לך דמי שיזוף ומשקפי שמש, ולמה שסטודנט שלומד חינוך גופני לא יוכל ללמוד חינוך גופני ואולי תנ"ך ויהדות ופילוסופיה וספרות ומתמטיקה?

פיני שמעון: זה כבר היה בעבר.

רוני לידור: המודל הזה לא היה אף פעם.

רוני לידור: אני מבקש לדייק בעובדות.

רוני לידור: בעבר היה משום שהמכללה כמו המכללות האחרות לא נתנו תואר אקדמי, אז כדי שסטודנט במכללה יקבל תואר אקדמי, אז בנוסף ללימודיו בסמינר, במכללה וכדומה, לפני שהיא נתנה תואר אקדמי הוא הלך ללמוד עוד חוג באוניברסיטה.

רוני לידור: זה לא היה קיים.

רוני לידור: אני מבקש רק להוסיף לדיון, אני חושב על העתיד.

רוני לידור: אני אדם אופטימי מטבעי, חבר הכנסת מרגי, ואני חושב שיש כאן ניסיון בלתי רגיל לאחד בין תחומי דעת בשתי מכללות שכרגע מנוהלות על ידי אותו בעל הבית.

רוני לידור: זה שתי מכללות סוכנותיות.

רוני לידור: יש רצון עז מצד הסוכנות לסייע לנו.

רוני לידור: יש רצון עז מטעם משרד החינוך לסייע לנו ומטעם מל"ג/ות"ת.

רוני לידור: אם מדינת ישראל תקבל החלטה שמכללות אקדמיות לחינוך תעבורנה כפי שהן לתקצוב ות"ת, אני אהיה הראשון שאשמח, מדוע לא?

רוני לידור: ועם זאת אני אביע את ההסתייגות בכל דיון אקדמי, שאני חושב שלא טוב למכללות להיות חד-חוגיות.

רוני לידור: עוד חמש-עשר שנים אם נישאר במודל הזה - - -

יעקב מרגי: אני לא מסכים איתך.

רוני לידור: אנחנו ניסגר.

יעקב מרגי: אפשר לעבור ואפשר לא לעבור ובלבד שתישמר הייחודיות.

רוני לידור: הייחודיות תישאר במודל הזה.

יעקב מרגי: אני מקווה.

בתיה הקלמן-לב: זה במסגרת המשאים ומתנים של המוסדות.

יעקב מרגי: אתה נתת תשובה, לכן אני לא יכול להיות החלטי.

יעקב מרגי: אנחנו לא באנו עם דעה נחרצת, איחוד/לא.

יעקב מרגי: מצד אחד אמרתי את דעתי הנחרצת שזו לא גזירה משמיים.

יעקב מרגי: אפשר להתמודד איתה, אפשר להחריג.

יעקב מרגי: מצד שני אני מקבל את הטענה שמוסד אקדמי צריך להיות חזק, איתן, עם בסיס רחב של סטודנטים ועם בסיס רחב של מרצים איכותיים מכל הגוונים.

יעקב מרגי: מה שכן עומד לנגד עיניי, אני כנבחר ציבור, כיו"ר ועדת החינוך, שמדינה צריכה לומר את דברה, איזה תחומי ידע ורוח צריכים להתקיים, למרות שמה לעשות, הם לא מייצרים הכנסה מהירה.

רוני לידור: לצערנו.

יעקב מרגי: לא לחינם שאלנו ילד קטן.

יעקב מרגי: הוא כבר רוצה להיות מהנדס.

יעקב מרגי: שאיפה טובה, אבל אנחנו לא צריכים רק מהנדסים, צריכים משהו שקשור לרוח, לנשמה גם כן.

יעקב מרגי: אסור לנו לאבד את זה ולכן אני חסיד של לשמור על האותנטיות.

יעקב מרגי: איך זה יהיה, צמוד, לא צמוד, בנפרד, מאוחד, ממוזג?

יעקב מרגי: תקראו לזה איך שאתם רוצים.

יעקב מרגי: זה מה שאני רוצה לוודא.

רוני לידור: תודה לך.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

גרשון טננבאום: אני פרופ' גרשון טננבאום.

גרשון טננבאום: אני פרופסור בפלורידה סטייט ומרצה בבינתחומי בישראל.

יעקב מרגי: ברשותך, תן לי להציג את שתי הבנות שהצטרפו אלינו מעמותת פסגות.

יעקב מרגי: תאמרי לנו מה השם שלך ומאיפה את.

לאמה: קוראים לי לאמה, אני מזרזיר.

דאניה: קוראים לי דאניה, מזרזיר.

יעקב מרגי: ברוכות הבאות, נאחל לכן הצלחה.

יעקב מרגי: בבקשה, תמשיך.

גרשון טננבאום: אני בוגר המכללה כמו שאר חבריי.

גרשון טננבאום: אני רוצה לציין, חבר הכנסת מרגי, שהייתי המורה של נשיא המכללה הנוכחי ובן כיתתו של המנכ"ל.

גרשון טננבאום: אני חייב לומר שאני כאן בגלל שמדינת ישראל והמוסד הזה יותר חשובים לי מכל דבר אחר.

גרשון טננבאום: למרות שיש החלטת איחוד ואני מקבל שיש חוקים במדינה, למען מדינת ישראל טוב שלא יהיה איחוד והחברות שלי איתם פחות חשובה מהעיקרון הזה.

יעקב מרגי: מותר לך גם אם תישאר חבר שלהם לומר את דעתך.

גרשון טננבאום: ואני מקווה שהם גם יזכרו את זה.

גרשון טננבאום: אם אני הייתי היום נשיא המכללה, הייתי הולך לחיזוק המכללה ולא להחלשתה.

יעקב מרגי: איך?

גרשון טננבאום: גם להעצים את ההיבט המדעי שהם מתיימרים להיות נפלאים בו.

גרשון טננבאום: הם לא כל כך נפלאים בו, הם יודעים את זה.

גרשון טננבאום: הם יכולים לחזק את ההיבט הזה הרבה יותר ממה שהוא קיים היום, ולהחזיק את המסלול להוראת חינוך גופני.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: הם מכון מחקר?

גרשון טננבאום: כבודו, הם מוסד אקדמי.

יעקב מרגי: אז מה?

יעקב מרגי: אתם מתוקצבי מחקר?

רוני לידור: ממש לא.

רוני לידור: היו הרבה אי דיוקים במהלך הדיון, אני מצר עליהם.

גרשון טננבאום: נכון, היו הרבה אי דיוקים, לדוגמא, שהם לא יכולים להתרחב במכון וינגייט.

גרשון טננבאום: הם כן יכולים להתרחב במכון וינגייט.

גרשון טננבאום: זה הכול עניין של משא ומתן עם נציגי הממשלה.

גרשון טננבאום: הם כן יכולים לפתח.

גרשון טננבאום: קראתי את התכנים שאמורים להילמד במכללה המאוחדת.

גרשון טננבאום: זה יחליש אתכם, זה לא יחזק אתכם, רוני, וקראתי גם את מסמך המשילות שהוא בעייתי מאוד וכדאי שגם אליו ישימו לב.

גרשון טננבאום: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נח, אתה רוצה לומר משפט לסיכום?

נח גרינפלד: מבחינתנו כמשרד החינוך, תומכים באיחוד.

יעקב מרגי: אתם מאמינים שצריך לשמור את הייחודיות.

נח גרינפלד: לא רק זה, אלא אנחנו גם בחלק הזה עם עיניים צופיות קדימה כדי להבטיח עצמאות כזו או אחרת לספורט, חיזוק של הספורט בתוך המכללה.

נח גרינפלד: אני אישית אינני מאמין בנושא של איחוד עם רשות ספורט.

נח גרינפלד: הניגודים בין מסלולים אקדמיים למסלולים לא אקדמיים, הרוב יודע למשוך לטובת המסלולים הלא אקדמיים.

נח גרינפלד: האקדמיים הופכים להיות כסות.

נח גרינפלד: אם ניקח את הניסיון הלא טוב עם הספורט במציאות שבה הם בקושי מאפשרים את המתקנים, רמת המתקנים במקום וכן הלאה, כולם מודעים לכך.

נח גרינפלד: אני לא חושב שהמכללה צריכה להיות תלויה.

נח גרינפלד: היא צריכה להיות עצמאית, כמה שיותר אקדמית בתוך האיחוד והיא יכולה להשיג את זה והיא יכולה לחזק את המעמד של החינוך של הספורט, במעבר לות"ת גם לפתוח לא רק חינוך גופני אלא לפתוח גם מסלולים אקדמיים לספורט ולא רק לחינוך גופני, ולהתפתח ולתרום בצורה אקדמית נהדרת.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני שמח על היוזמה, על הדיון, כי בהליך החקיקה החששות היו יותר שמא המכון הלאומי בסמכויות שניתנו לו יוכל לייצר קורסים ולעשות כנסים.

יעקב מרגי: היה חשש של זליגה לתחומים שהם לא של המכללה.

יעקב מרגי: אין ספק שגורלה של מכללת וינגייט לנגד עינינו מהסיבות האלה.

יעקב מרגי: כיו"ר ועדת חינוך אני רוצה לוודא שיהיו לנו מורים טובים, מורים שלא רק יודעים להריץ אותנו בקצב 6 או בקצב 5 או בקצב 7, אלא מורים שידעו, כשמריצים אותי בקצב 6 בשעה כזו או אחרת, מה התהליכים הפיזיולוגיים שאני עובר וכנ"ל כל ההשלכות, מבינים גם בתחומי הבריאות, תחומים אחרים, תזונה ותחומי ידע נוספים.

יעקב מרגי: הוא חלק מסגל ההוראה.

יעקב מרגי: הוא צריך להיות איכותי כמו שאנחנו שואפים שרמת המורים תלך ותשתפר ותעלה.

יעקב מרגי: משם אנחנו באים ורוצים לשמור כפי שאמרתי לאורך כל הדיון, על הייחודיות של המכללה, בין אם זה יהיה עם מיזוג, בלי מיזוג.

יעקב מרגי: אנחנו אכן נוודא ונעקוב אחרי זה ואולי נעשה אפילו מפגשים יזומים, במיוחד שהמועצה כבר קמה ואתה אומר שיש מנכ"ל, אז אנחנו נעקוב מקרוב.

יעקב מרגי: אני מודה גם לות"ת על הסקירה, לתלמידים שהתארחו אצלנו היום מעמותת פסגות, מודה לכולם כמובן.

יעקב מרגי: בסיכום רציתי לקרוא לזירוז הליך בחירת המנכ"ל.

יעקב מרגי: ברגע שיש ממלא מקום, שזה לא עוצר את העבודה, אבל קח בחשבון את ההערה של חבר הכנסת עודד פורר.

יעקב מרגי: מרגע שהוכרזו בחירות, לא תוכלו למנות שום דבר.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.