ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 348, 2018-12-04 10:00

אברהם נגוסה: בוקר טוב לכולם.

אברהם נגוסה: ברוכים הבאים לוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

אברהם נגוסה: היום אנחנו מקיימים דיון בנושא חיזוק התא המשפחתי בקרב משפחות עולים.

אברהם נגוסה: בפתח דבריי, ברצוני לציין כי היום מוקדש ברחבי הארץ לציון מחאת ארגוני הנשים והבעת סולידריות נגד תופעת רצח נשים בפרט ואלימות נגד נשים בחברה הישראלית בכלל.

אברהם נגוסה: אני מכבד את החלטת המשתתפות המוזמנות לדיון חשוב זה שהגיעו לדיון, למרות זכותן לשבות.

אברהם נגוסה: היום זה יום שביתה אבל אני מאוד מברך שבאתן למרות זאת ולהזדהות עם המאבק.

אברהם נגוסה: גם יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת יולי אדלשטיין.

אברהם נגוסה: פנה במכתב ליושבי ראש ועדות הכנסת ב־2 בדצמבר, וביקש כחלק מההזדהות עם ניסיון להעלות את המודעות הציבורית לנושא חשוב זה לכלול בסדר יומן של הוועדות במהלך השבוע דיונים בנושא ובפרט ביום שלישי, 4 בדצמבר, דהיינו היום.

אברהם נגוסה: זאת במטרה לוודא כי ננקטים כל האמצעים האפשריים לצמצום תופעה זאת.

אברהם נגוסה: בנתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה שפורסמו ב-5 בנובמבר 2018 עולה כי שיעור הגירושין בקרב האוכלוסייה ממוצא אתיופי הוא יותר מפי שניים משיעור הגירושין באוכלוסייה היהודית; 19 מכל 1000 נשואים, לעומת תשעה מכל 1000 נשואים בקרב כלל היהודים.

אברהם נגוסה: שיעור המשפחות החד הוריות בקרב המשפחות ממוצא אתיופי גבוה במיוחד, כ-26% - יותר מפי שניים משיעור המשפחות החד-הוריות בכלל האוכלוסייה ובקרב המשפחות היהודיות והאחרות.

אברהם נגוסה: גם עם נתונים אלה לא ניתן להתווכח ואי אפשר להישאר אדישים.

אברהם נגוסה: מטרת הדיור הנוכחי לא להטיף מוסר ולא לחפש אשמים או אחראים לנתון התפרקות התא המשפחתי אצל העולים החדשים.

אברהם נגוסה: בדיון זה המטרה לנסות להפחית ולהקטין את תופעת התפרקות התא המשפחתי ואת תופעת האלימות במשפחה בקרב אוכלוסיית העולים החדשים.

אברהם נגוסה: צריכה להיות תוכנית ממשלתית בשיתוף משרדי הקליטה, הרווחה והחינוך שתסייע לעולים החדשים בתקופת המעבר שלהם וההסתגלות לחיים בישראל.

אברהם נגוסה: אוכלוסיית העולים שמגיעים לישראל חווים משברים רבים: משבר בסמכות הורית בין הורים וילדים, משבר בזוגיות, שינוי בחלוקת התפקידים בין בני הזוג.

אברהם נגוסה: אלה הסיבות העיקריות של קשיי הקליטה בישראל.

אברהם נגוסה: קיימים פערים תרבותיים רבים בין החיים בארצות המוצא לבין החיים בישראל.

אברהם נגוסה: ככל שהפער באורח החיים גדול יותר כך המשבר במשפחות גדול יותר.

אברהם נגוסה: החברה הקולטת במדינת ישראל צריכה להתחשב בפערי התרבות של העולים ולסייע להם בחייהם בארץ.

אברהם נגוסה: הסיוע צריך לבוא לא ממקום של התנשאות או פטרנלסטיות, לומר לעולים איך ומה לעשות, אלא מתוך הבנה לצרכיהם ועזרה, סיוע והכוונה במטרה לשפר את החיים בתוך המשפחה ולעזור להם בתקופת המעבר וההסתגלות לחיים בישראל.

אברהם נגוסה: במדינת ישראל, השירות לרווחת הפרט והמשפחה במשרד העבודה הרווחה והשירותים החברתיים אחראי על הטיפול במשפחות.

אברהם נגוסה: משרד הרווחה מפעיל תחנות לטיפול משפחתי וייעוץ בחיי הנישואין.

אברהם נגוסה: שירות זה מיועד לכל המשפחות והוא כרוך בתשלום, בהתאם ליכולת הכלכלית של כל משתתף.

אברהם נגוסה: התשלום בין 30 ל180 שקל לטיפול אישי או זוגי.

אברהם נגוסה: מטרת השירות בתחנות היא חיזוק ותקשורת במשפחה בזוגיות ובהורות, מתן כלים להתמודדות במשבר, ייעוץ לזוגות ומשפחות בנושאים של זוגיות במשפחה.

אברהם נגוסה: ב-2016 פעלו 93 תחנות לטיפול משפחתי ברחבי הארץ והן טיפלו בכ-13500 איש.

אברהם נגוסה: התחנות מפוקחות על ידי משרד הרווחה, אך מופעלים ומתוקצבים על-ידי הרשויות המקומיות.

אברהם נגוסה: חשוב לציין כי קיימת בעיה תרבותית-חברתית בקרב קהילת העולים בנושא של שיתוף בבעיות המשפחתיות.

אברהם נגוסה: למשל, אם אני מציין את יוצאי אתיופיה יש בעיה בתרבות להוציא את מה שיש בפנים החוצה.

אברהם נגוסה: זה גם חלק מהתרבות שמנסים להתמודד בפנים בשקט.

אברהם נגוסה: אז כשזה יוצא זה יוצא בדברים לא נעימים.

אברהם נגוסה: כמו כן פערי התרבות וקשיי השפה מונעים את האפשרות והרצון לפנות לסיוע בעת משבר.

אברהם נגוסה: לקראת הדיון הנוכחי פנו חוקרות המ.מ.מ שנמצאות כאן: ד״ר אילה אליהו ד״ר נורית יחימוביץ כהו ל-13 תחנות ברשויות המקומיות מתוך 20 שבהן יש 2000 תושבים יוצאי אתיופיה, חמש רשויות – באר שבע, חיפה, נתניה, ראשון לציון וקריית מלאכי – מסרו נתונים.

אברהם נגוסה: מהנתונים עולה שיעור השתתפות נמוך של המשפחות ביחס למספר המשפחות ביישוב.

אברהם נגוסה: השאלה שצריכה להישאל – מדוע?

אברהם נגוסה: מדוע אם יש שירות כזה ההשתתפות או הפנייה כל כך נמוכה?

אברהם נגוסה: לכן אנחנו שואלים בדיון הזה את משרדי הממשלה את השאלות הבאות: 1.

אברהם נגוסה: כיצד העולים החדשים יכולים לדעת על קיומו של השירות בתחנות לטיפול משפחתי וייעוץ בחיי הנישואין לזוגות שנמצאים במשבר.

אברהם נגוסה: מה האסטרטגיה והשיווק של התחנות האלה לשירותים הקיימים כדי שכולם יידעו ויגיעו; 2.

אברהם נגוסה: האם קיימת הנגשה לשונית?

אברהם נגוסה: האם העולים יכולים לקבל עזרה, הכוונה וסיוע בשפתם בתחנות אלה?

אברהם נגוסה: יכול להיות שהעולים לא מגיעים לקבל את הטיפול מהפחד שאין להם דרך לבטא ולהסביר את הבעיות שלהם.

אברהם נגוסה: האם בתחנות האלה יש דוברי שפות עולים – דוברי רוסית, דוברי צרפתית, דוברי אמהרית?

אברהם נגוסה: האם בתחנות האלה קיימים אנשי מקצוע דוברי השפה?

אברהם נגוסה: 3.

אברהם נגוסה: האם ניתן לפטור את העולים מההשתתפות העצמית בתחנות?

אברהם נגוסה: למרות שנשמע שהתשלום הוא לא גבוה, אבל לעולה חדש זה הרבה.

אברהם נגוסה: שנית – כמה פעמים צריך טיפול?

אברהם נגוסה: גם בנושא הזה אנחנו רוצים לקבל הסבר.

אברהם נגוסה: האם יש אפשרות לתת להם פטור מתשלום מזה?

אברהם נגוסה: 4.

אברהם נגוסה: מה הסיבה, לדעת אנשי המקצוע, למספרים הנמוכים של השתתפות המשפחות בתחנות הסיוע?

אברהם נגוסה: מאוד חשוב שהכשרת העובדים הסוציאליים והפסיכולוגים תכלול את שפת העולים.

אברהם נגוסה: זה חשוב מאוד.

אברהם נגוסה: אנחנו רוצים להתייחס ביום הזה.

אברהם נגוסה: לאלימות צריכה להיות מסביב אינדיקציה.

אברהם נגוסה: אנחנו לא אומרים שגירושין זה לא טוב.

אברהם נגוסה: זה לא נעים.

אברהם נגוסה: זה לא טוב, כמובן, אבל זאת אינדיקציה למצוקה סביב זה.

אברהם נגוסה: לכן איך אנחנו מונעים את האלימות, את הגירושין, את פירוק התא המשפחתי?

אברהם נגוסה: כמו שציינתי בדבריי בפתיחה חברת הכנסת קסניה סבטלובה יזמה לשלב בדיון את העניין של אלימות מילולית ופיזית בקרב עולים חדשים דוברי רוסית.

אברהם נגוסה: בבקשה, חברת הכנסת סבטלובה.

קסניה סבטלובה: בוקר טוב לכולם.

קסניה סבטלובה: תודה לכל המשתתפים והמשתתפות שהגיעו למרות שהיום הוא יום השביתה וההתנגדות הפעילה שלנו נגד מעשי האלימות נגד נשים ונגד חוסר מעש של הרשויות, שלצערי הרב, מזניחות את הנושא הזה במהלך הרבה מאוד זמן.

קסניה סבטלובה: בשנה הזאת ספציפית אנחנו במגמת עלייה מטרידה מאוד.

קסניה סבטלובה: אבל אני רוצה קודם כול להתחיל במילת תודה ליושב-ראש הוועדה ולמנהלת הוועדה שלומית על כך שאפשרו את השילוב של שני הנושאים במסגרת הוועדה לעלייה וקליטה.

קסניה סבטלובה: אנחנו מאמינים שדווקא ביום הזה שנשים יוצאות לשבות, יוצאות להפגין ויוצאות להתנגד לתופעות האלימות המזעזעות שמטלטלות את החברה שלנו בשנים האחרונות, דווקא חשוב שכאן בכנסת במקום שבו מתקבלות ההחלטות על העברת תקציבים כי אנחנו יודעים שבלי כסף שום דבר לא זז.

קסניה סבטלובה: ואנחנו עוד נתייחס לעניין הזה.

קסניה סבטלובה: זה נוגע גם לתכניות בחינוך, זה נוגע לתכניות של העובדות הסוציאליות, לשכר, לטיפול של המשטרה.

קסניה סבטלובה: הכול מתחיל ונגמר בזה.

קסניה סבטלובה: זה תעדוף.

קסניה סבטלובה: אותי תמיד לימדו שסדר התשלומים הוא סדר התעדופים.

קסניה סבטלובה: זה סדר העדיפויות.

קסניה סבטלובה: מי שלא משלם, מי שלא נותן כסף כדי להציל את הנשים – ואנחנו יודעים שהכספים לא מועברים – 250 מיליון שקל.

קסניה סבטלובה: הכספים האלה לא מועברים, הם לא מגיעים ליעד.

קסניה סבטלובה: אז המון תודה לך, כבוד היושב-ראש, שאפשרת את הנושא הזה לאחר שהוא בוטל בוועדה לקידום מעמד האישה.

קסניה סבטלובה: אני אציין רק נתון אחד שלמדנו עליו מהמחקר שהזמנו מה-מ.מ.מ לפני כמה חודשים בנוגע למספר העובדים והעובדות הסוציאליות שמטפלים באוכלוסייה של עולים ועולות.

קסניה סבטלובה: לא פילחנו אותם לפי שפות אבל באופן כללי ניתן לומר שממה שלמדנו מהמחקר המטריד הזה לכ-1,000 עולים מגיעה בקושי עובדת סוציאלית אחת.

קסניה סבטלובה: לא בהכרח אותו עובד סוציאלי דוברי שפות – אמהרית, צרפתית או רוסית או כל שפה אחרת – מטפלים באוכלוסייה של העולים, כי מאוד ייתכן שהעובדים הסוציאליים האלה יטפלו בבעיות אחרות שקיימות בחברה.

קסניה סבטלובה: הם אנשים חופשיים, הם יכולים לעבוד בכל תחום שהם רוצים.

קסניה סבטלובה: אז בפועל מספר העובדים הסוציאליים קטן עוד יותר.

קסניה סבטלובה: עוד נתון מטריד לגבי אותן התחנות שמעניקות סיוע וסעד למשפחות במצוקה בין מדובר במשבר משפחתי ובין באלימות גלויה אנחנו מדברים על כך שצפונית לחיפה ודרומית לבאר-שבע אין טיפול.

קסניה סבטלובה: אין בעיות?

קסניה סבטלובה: שם אנשים לא מתגרשים?

קסניה סבטלובה: שם נשים לא סובלות מאלימות?

קסניה סבטלובה: דווקא בפריפריה, דווקא במקומות שההתמודדות הזאת הכי קשה ויש שם גם שיעורים גדולים של העולים – דווקא שם זה לא קיים.

קסניה סבטלובה: זה דבר שאנחנו לא יכולים לסבול אותו.

קסניה סבטלובה: הדעת לא סובלת את הדברים האלה.

קסניה סבטלובה: לצערי הרב, אנחנו נפגשים פעם אחר פעם ואומרים את הדברים האלה שהם כולם נכונים ומוכחים על-ידי עובדות במחקרים של ה-מ.מ.מ.

קסניה סבטלובה: אבל העניינים עדיין לא זזים.

קסניה סבטלובה: אני רק אסיים בציטוט קטן שכשקראתי אותו עמדו לי דמעות בעיניים וכתבתי פוסט בפייסבוק.

קסניה סבטלובה: ממש הייתה סערה שלמה סביב הריאיון הזה.

קסניה סבטלובה: בחורה צעירה ממוצא רוסי שקוראים לה מריה דומרק.

קסניה סבטלובה: יש כאלה שמכירים אותה מתכניות ריאליטי – שתסלחו לי, אני לא צופה בהן, אז אני לא יודעת באיזו תכנית ריאליטי זה היה.

קסניה סבטלובה: אבל אמרו לי שהיא דמות מאוד מוכרת.

קסניה סבטלובה: הבחורה הצעירה הזאת שהתפרסמה בזכות זה שהשתתפה בתכנית עם אחוזי צפייה מאוד גבוהים סיפרה בדרך אגב בריאיון ל"ידיעות אחרונות" שכאשר היא גדלה ורק עלתה ארצה בגיל 4 או 5 ואחרי זה התחילה ללמוד בבית הספר בגיל 6, 7, הדבר הראשון כמעט שהיא שמעה היה שהיא זונה רוסייה.

קסניה סבטלובה: זה מה שעולה חדשה שהיא ילדה קטנטנה – תחשבו על הבנות שלכם, תחשבו על האחיות שלכם – זה דבר שהיא צריכה לשמוע בבית ספר ישראלי?

קסניה סבטלובה: תחשבו על הילד שאמר לה את הדברים האלה.

קסניה סבטלובה: הוא גם ילד קטן.

קסניה סבטלובה: הוא ספג את זה איפשהו במקום אחר – בבית, בחוג החברתי.

קסניה סבטלובה: האם הילד הזה לא יהיה אלים כלפי אותה אישה כשהם יגדלו בעוד 10 שנים, בעוד 20 שנה?

קסניה סבטלובה: האם זה לא יהיה אותו ילד שאחרי זה ירים את היד על בת הזוג שלו?

קסניה סבטלובה: האם זה לא אותו ילד שיהיו לו הדעות הקדומות שכבר מושרשות עמוק-עמוק בפנים?

קסניה סבטלובה: ושום טיפול משטרתי כבר לא יעזור.

קסניה סבטלובה: אז הסימביוזה של הטיפול של המשרדים צריך להיות מובן מאליו.

קסניה סבטלובה: על-פניו זה מה שמתבקש וזה הדבר הכי בסיסי.

קסניה סבטלובה: משרד החינוך כבר אמר לנו באחד הדיונים הקודמים בוועדה לקידום מעמד האישה שאין להם תכניות ספציפיות נגד Gender Stereotypes ונגד אלימות מילולית שמופנית כלפי נערות ונשים דוברות רוסית.

קסניה סבטלובה: אין להם.

קסניה סבטלובה: פשוט לא קיים.

קסניה סבטלובה: הם אומרים באופן כללי שהם מטפלים בזה.

קסניה סבטלובה: אבל תכניות מובנות שמיוחדות למגזר מסוים לא קיימות.

קסניה סבטלובה: אנחנו מדברים על המשטרה.

קסניה סבטלובה: לצערי, בגלל שהדיון נקבע כאן בוועדה הזאת ברגע האחרון ובאמת עשו את כל המאמצים להביא אותם – הם לא נמצאים פה.

קסניה סבטלובה: אבל אנחנו יודעים מהמילים שלהם, לא בגלל שאנחנו מאשימים אותם סתם ככה על ריק, שגם להם אין.

קסניה סבטלובה: נשים פוחדות להתלונן; נשים שכבר מגיעות לסף התלונה מקבלות יחס לא ראוי ולפעמים יחס מבזה במקומות האלה.

קסניה סבטלובה: מה שאנחנו צריכים לעבוד עליו זה בשני המישורים – במישור הכספי, כמובן העברות כספים לאותם מקומות ששם זקוקים לזה כל כך וכבר הבטיחו; ושיתוף הפעולה הסינרגי בין כל משרדי הממשלה האחראיים: רווחה, חינוך, המשרד לביטחון הפנים, משרד המשפטים, כמובן.

קסניה סבטלובה: אנחנו מצפים שאחרי 24 קורבנות רק בשנה הזאת כבר יבשילו לכדי זה שנוכל למנוע עוד קורבן ועוד קורבן ועוד קורבן.

קסניה סבטלובה: תודה.

אברהם נגוסה: אני מבקש מד"ר אילה אליהו וד"ר יחימוביץ' כהן מהמ.מ.מ.

אברהם נגוסה: שיציגו לנו בתמצית.

אילה אליהו: תודה רבה.

אילה אליהו: אני אילה אליהו ממרכז המחקר של הכנסת.

אילה אליהו: המסמך שכתבנו לקראת הדיון הזה שמתמקד בחיזוק התא המשפחתי בקרב משפחות יוצאות אתיופיה נמצא באתר מרכז המחקר של הכנסת באתר הכנסת.

אילה אליהו: אני רק אוסיף לדברים שאמר היושב-ראש שבנוסף לכך ששיעור הגירושין בקרב יוצאי אתיופיה הוא יותר מפי שניים מאשר בכלל היהודים אנחנו גם רואים מגמת עלייה בשנים האחרונות.

אילה אליהו: בשנת 2012 שיעור הגירושין היה 14 ל-1,000 נשואים ובשנת 2016 הוא עלה ל-19 מתוך 1,000 נשואים בקרב יוצאי אתיופיה.

אילה אליהו: לעומת זאת בקרב האוכלוסייה היהודית יש יציבות ואין עלייה כזאת.

אילה אליהו: אני אוסיף גם שיש מסמך המדיניות "דרך חדשה", התכנית הבין-משרדית לשילוב יוצאי אתיופיה בחברה הישראלית.

אילה אליהו: במסמך הזה אין תכנית של טיפול משפחתי זוגי כאחת התכניות.

אילה אליהו: עם זאת ממשרד הרווחה נמסר שבשש ערים כן ניתן טיפול משפחתי זוגי מיוחד ליוצאי אתיופיה.

אילה אליהו: כפי שציינת כשפנינו לתחנות ראינו שיש שיעור השתתפות נמוך של משפחות יוצאות אתיופיה בתחנות האלה.

אילה אליהו: אני אוסיף שמעיריית ראשון לציון נמסר שבמסגרת "דרך חדשה" הם מפעילים פרויקט מיוחד לטיפול ביוצאי אתיופיה שבו הטיפול ניתן חינם על-ידי מטפלת שהיא עצמה יוצאת אתיופיה.

אילה אליהו: זאת הייתה יוזמה מקומית שקיבלה תקצוב מדרך חדשה.

אילה אליהו: בתחנות ציינו שיש מספר חסמים להשתתפות של משפחות יוצאות אתיופיה ובהם, כפי שציינת קשיים שפתיים ותרבותיים וקשיים נוספים.

אילה אליהו: אני אוסיף גם שזוגות שנמצאים בסכסוך ופונים לבתי המשפט לענייני משפחה או לבתי הדין הרבניים פונים גם ליחידות הסיוע שלצד בתי המשפט ובתי הדין ומקבלים סיוע בענייני גישור וייעוץ.

אילה אליהו: יחידות הסיוע דיווחו לנו שהם טיפלו בכ-2,140 מטופלים יוצאי אתיופיה שזה בערך 4% מכלל המטופלים שהם טיפלו בהם.

אילה אליהו: יחידות הסיוע ציינו שלזוגות יוצאי אתיופיה שפנו אליהם היו קשיים שפתיים ותרבותיים ולפעמים הם נעזרים במתורגמנים שהם לא תמיד עוזרים ולפעמים זה אפילו מזיק.

אילה אליהו: הם ציינו גם שביחידות מסוימות מועסקת רק עובדת סוציאלית אחת יוצאת אתיופיה והשאלה אם זה מספיק לכל המטופלים האלה.

אילה אליהו: תודה.

אברהם נגוסה: תודה.

נורית יחימוביץ' כהן: אני ממרכז המחקר והמידע של הכנסת.

נורית יחימוביץ' כהן: אני אציג עכשיו בקצרה מסמך שכבר הוצג כאן בוועדה לפני שנה.

נורית יחימוביץ' כהן: הוא נכתב לקראת היום הבין-לאומי למאבק באלימות כלפי נשים.

נורית יחימוביץ' כהן: המסמך לא מתייחס לכלל הסוגים של אלימות כלפי נשים, אלא רק לתיקי אלימות במשפחה שנפתחו במשטרה.

נורית יחימוביץ' כהן: אני אציג כאן נתונים על אלימות במשפחה כלפי עולות אבל הם לא יהיו מפולחים לפי ארצות מוצא, לצערי.

נורית יחימוביץ' כהן: זה בגלל שהמשטרה בשנתיים-שלוש האחרונות מסרבת להעביר לנו נתונים מפולחים לפי ארצות מוצא.

נורית יחימוביץ' כהן: לדבריהם, הם מעוניינים להימנע מתיוג אוכלוסיות ולכן הם לא מעבירים לנו את הפילוח הזה.

נורית יחימוביץ' כהן: בכל זאת אנחנו יודעים שרוב העולים בישראל וגם רוב העולות הגיעו לישראל מארצות שהשפה המדוברת בהן היא רוסית.

נורית יחימוביץ' כהן: הממצא העיקרי כאן הוא ששכיחות התיקים שנפתחו בגין אלימות במשפחה כלפי עולות היה בממוצע במבט של עשור גבוה בהרבה מתיקי אלימות במשפחה כלפי נשים ותיקות.

נורית יחימוביץ' כהן: המספרים הם 591 תיקי אלימות במשפחה לכל 100,000 נשים באוכלוסיית העולות לעומת 504 תיקים לכל 100,000 נשים באוכלוסיית הוותיקות.

נורית יחימוביץ' כהן: לא ציינתי שעולה, לפי הגדרת המשטרה, היא מי שהגיעה לישראל אחרי 1989.

נורית יחימוביץ' כהן: המסמך המלא עם נתונים מפורטים יותר נמצא באתר מרכז המחקר והמידע של הכנסת.

נורית יחימוביץ' כהן: אני עוד רוצה לציין שמדובר פה בפער קבוע בין הוותיקות לעולות שנמשך בכל 10 השנים שבין 2007 ל-2016.

נורית יחימוביץ' כהן: בזמן שכתבנו את המסמך שיעור העולות הבגירות היה בכלל האוכלוסייה היה 23.6% אבל יש להן – במירכאות – ייצוג יתר בחלק מסוגי העבירות.

נורית יחימוביץ' כהן: בעבירות כלפי אדם: רצח, ניסיון לרצח והריגה יש להן ייצוג יתר – 47% מהאירועים.

נורית יחימוביץ' כהן: זה כפול משיעורן באוכלוסייה.

נורית יחימוביץ' כהן: בנוסף לכך יש עבירות נוספות שבהן יש ייצוג יתר לעולות.

נורית יחימוביץ' כהן: מדובר בעבירות כלפי גוף ועבירות כלפי המוסר, לפי הגדרת המשטרה.

נורית יחימוביץ' כהן: אני רוצה לסיים בנתוני רצח שמפולחים לפי ארצות מוצא.

נורית יחימוביץ' כהן: זה לא נתוני משטרה, אלא נתונים משרד הרווחה כאשר בעשור שבין 2007 ל-2016 נרצחו בידי בני זוגן 42 נשים, מתוכן 24 יוצאות חבר העמים ו-18 יוצאות אתיופיה.

אורלי אלמגור לוטן: אני ראש צוות במ.מ.מ.

אורלי אלמגור לוטן: רק להוסיף משהו לעניין התכנית הבין-משרדית לטיפול באלימות במשפחה שחברת הכנסת סבטלובה הזכירה אותה; מדובר בתכנית של 250 מיליון שקל בפריסה לחמש שנים שהייתה אמורה לצאת לדרך.

אורלי אלמגור לוטן: מה שמעניין בהקשר של הדיון הזה הוא שהתכנית במקור חולקה לשלבים.

אורלי אלמגור לוטן: כלומר השלבים תועדפו, ואחד השלבים דיבר על טיפול באוכלוסיות ייחודיות, בין היתר אוכלוסיות עולים.

אורלי אלמגור לוטן: הטיפול באוכלוסיות ייחודיות היה אמור להתחיל מהשנה הראשונה ליישום התכנית; זאת אומרת זה תועדף גבוה.

אורלי אלמגור לוטן: לכן אחת השאלות לשאול נוכח העובדה שמרבית הכסף לא הועבר למשרדים – ובעיקר משרד הרווחה השקיע אחוז לא גדול ממה שאמור להיות – האם הפעילויות שהיו אמורות להיעשות במסגרת ההגדרה של טיפול באוכלוסיות ייחודיות נעשו או שגם הן בוצעו באופן חלקי או בכלל לא בוצעו.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אני דווקא רוצה להתחיל במשרדי הממשלה.

אברהם נגוסה: נתחיל בעיקר במשרד הרווחה והשירותים החברתיים כיוון שהטענות שעלו מפוקחות בידי המשרד הזה.

אברהם נגוסה: כמובן, אנחנו נפנה גם לסוכנות וגם למשרד הקליטה וגם למשרד ראש הממשלה שמתכלל את נושא התכנית.

אברהם נגוסה: עורכת הדין הילה יפה ממשרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, בבקשה, את ממונה ארצית לעניין הסיוע לאוכלוסיות מיוחדות.

אברהם נגוסה: תכניסי אותנו לאור המצב שעד עכשיו גם אני וגם חברת הכנסת סבטלובה וגם מ.מ.מ ותסבירי לנו איך אתם מתמודדים עם זה.

יהודית אסף: סליחה, כבודו.

יהודית אסף: אני יהודית אסף, ממונה על יחידות הסיוע במשרד הרווחה.

יהודית אסף: אני אענה ברשותך.

יהודית אסף: אנחנו מייצגות את יחידת הסיוע שהיא שירות מסוים בתוך משרד הרווחה ולא בקיאות בנעשה במשרד כולו.

יהודית אסף: יש במשרד הרבה שירותים.

יהודית אסף: לצערי, לא הגיעו נציגים של המשרד או שירותים אחרים, ואנחנו יכולות להתייחס רק לנעשה ביחידות הסיוע שליד בתי המשפט לענייני משפחה שעוסקות בנושא של משפחות שכבר מגיעות לשלב של בקשות בבית המשפט לענייני משפחה או בבתי הדין הרבניים.

יהודית אסף: אז אנחנו לא יכולות לתת תשובות על מה שנעשה במשרד, לצערי.

אברהם נגוסה: כמו שאמרתי בהתחלה מטרת הדיון היא להבין מה גורם למשפחה להתפרק וגם מה הגורם לאלימות.

אברהם נגוסה: האם אנחנו יכולים לעזור למשפחה לפני שהיא מגיעה למצב הזה ואנחנו מונעים את האלימות וגם את הגירושים, וחלילה יש גם תופעות של רצח.

אברהם נגוסה: אז לכן אנחנו מדברים על זה.

אברהם נגוסה: לפני שהיא הגיעה לבית משפט האם מערכת הרווחה - -

שלומית אבינוח-קואולמן: אנחנו גם שלחנו שאלות מנחות לדיון.

שלומית אבינוח-קואולמן: אני לא מבינה למה שלחו אותך.

יהודית אסף: על השאלות המנחות ענינו.

יהודית אסף: הגברת הנכבדה מהמ.מ.מ הקריאה את התשובות שאנחנו נתנו, וזה לא התחום שלנו.

יהודית אסף: אני רואה ברשימת המשתתפים שיש כאן נציגים של המחלקות לשירותים חברתיים ברשויות שונות.

יהודית אסף: הם בשטח והן יכולות לתת את המידע המקצועי על הנושאים האלה.

אברהם נגוסה: את הגעת לפה לפי ההזמנה שלנו.

אברהם נגוסה: אז תסבירי לנו מה התכוונת להציג לנו פה.

יהודית אסף: אני באתי מתוך כבוד לנושא של הדיון ומתוך כבוד לשאלות שהופנו אלינו ספציפית אל יחידות הסיוע בתוך משרד הרווחה.

יהודית אסף: באתי כדי לתת נתונים איך מתנהלים כשבני זוג מגיעים לבית משפט.

יהודית אסף: במסגרת חוק חדש שקיים שהוא חוק להסדר סכסוכים במשפחה הם חייבים להגיע ליחידות הסיוע.

יהודית אסף: הם לא יכולים להגיע להליך משפטי לפני שהם עוברים את יחידות הסיוע.

יהודית אסף: זה שלב שאנחנו מעורבים בו של מתן מידע למשפחות לנסות לעזור להם לפתור את הסכסוך בדרכי הידברות ולהימנע מהליכים שיפוטיים, לא להגיע לבית המשפט.

יהודית אסף: זה המנדט שלנו.

יהודית אסף: אנחנו מקבלים את המשפחות האלה ועושים הערכה על המקום שהם נמצאים בו בתוך הסכסוך המשפחתי.

יהודית אסף: אנחנו לא עוסקים בתהליכים מוקדמים יותר.

יהודית אסף: למעשה, אנחנו בודקים איזה מחלוקות יש ביניהם והאם אפשר לעזור להם לעשות סדר בשלב שהם נמצאים בו כדי שנוכל להפנות אותם, אם צריך, לייעוץ נישואין או לתחנות לטיפול משפחתי או לגישור.

יהודית אסף: זה המנדט שלנו.

יהודית אסף: זה מנדט מאוד מוגדר בחוק ומצומצם מאוד ברוחב שלו.

יהודית אסף: לכן השאלות הספציפיות שכבודו מעלה, אני חושבת שנכון יותר לשאול את אנשי השטח שהם גם עובדי המחלקות לשירותים חברתיים.

יהודית אסף: הם גם עובדים סוציאליים והם עוסקים בזה.

אברהם נגוסה: אנחנו נשאל אותם, אבל אני רוצה לדעת.

אברהם נגוסה: קודם כול אני שואל את השלטון המרכזי.

אברהם נגוסה: אתם הנציג של השלטון המרכזי, משרד הרווחה - -

יהודית אסף: אז זהו, שאנחנו לא - -

אברהם נגוסה: תעני לנו את או מישהי אחרת שנמצאת כאן, נכון?

יהודית אסף: לא.

יהודית אסף: היא עורכת דין.

יהודית אסף: זה בכלל לא התחום שלה.

שלומית אבינוח-קואולמן: סליחה, אני לא מבינה.

שלומית אבינוח-קואולמן: ראיתם את נושא הדיון, ראיתם את הישיבות.

שלומית אבינוח-קואולמן: כמנהלת ועדה אני אומרת – נשלחתן לדיון, ראיתן את השאלות.

שלומית אבינוח-קואולמן: יש פה שאלות מנחות - -

יהודית אסף: ענינו עליהן.

יהודית אסף: על מה שנשאלנו ענינו.

אברהם נגוסה: אתם עניתם למ.מ.מ.

אברהם נגוסה: זה משהו אחר.

שלומית אבינוח-קואולמן: יש פה דיון פומבי עכשיו.

אברהם נגוסה: אם היה מספיק לנו מה שהם מעבירים לנו לא היינו צריכים לקיים דיון.

אברהם נגוסה: אנחנו רצינו להבין מה התכנית של משרד הרווחה, מה התכנית שלהם?

אברהם נגוסה: מה התקציב שלהם?

אברהם נגוסה: - -

יהודית אסף: אני לא יודעת.

אברהם נגוסה: - - מה דרך העבודה שלהם?

אברהם נגוסה: זה מה שאנחנו רוצים לשמוע.

אברהם נגוסה: אנחנו לא רוצים לשמוע על מקרה של X או Y, אלא בכלל כמשרד מה התכנית שלהם?

אברהם נגוסה: מה החזון שלהם?

יהודית אסף: אין לי מושג.

יהודית אסף: זה מה שאני אומרת.

אברהם נגוסה: מי מציג לנו את זה?

יהודית אסף: אני מבינה את השאלה.

יהודית אסף: אני חושבת שאתה יכול להפנות אותה לנציגה של משרד הרווחה במשרד שהייתה צריכה אולי לדאוג שיבואו משירותים אחרים.

יהודית אסף: אני לא יכולה לענות את התשובות האלה.

יהודית אסף: זה לא משהו שאנחנו עוסקים בו.

יהודית אסף: אנחנו שירות מאוד ייחודי בתוך המשרד.

אברהם נגוסה: אין מישהו ממשרד הרווחה שהגיע לענות לנו?

שלומית אבינוח-קואולמן: לא שלחו.

קסניה סבטלובה: כנראה, זה לא מספיק חשוב ביום אלימות נגד נשים.

אברהם נגוסה: אנחנו נפנה למשרד הקליטה.

אברהם נגוסה: דוד יאסו?

דוד יאסו: בינתיים זה רק אני.

אברהם נגוסה: אוקיי.

אברהם נגוסה: יש מחלקת רווחה במשרד הקליטה?

דוד יאסו: יש מחלקת רווחה במשרד הקליטה.

אברהם נגוסה: יש נציג?

דוד יאסו: לא הגיע.

אברהם נגוסה: בגלל השביתה?

אברהם נגוסה: הן שובתות?

דוד יאסו: ייתכן.

אברהם נגוסה: אז אני רוצה שתציג לנו - -

קסניה סבטלובה: אני מקווה שתעביר את כל הדברים האלה ליושב-ראש הכנסת.

קסניה סבטלובה: זה ביזוי הוועדה וביזוי הציבור שהתכנס פה.

אברהם נגוסה: בוודאי.

אברהם נגוסה: אנחנו עשינו למרות השביתה - -

קסניה סבטלובה: ברור לגמרי.

קסניה סבטלובה: אבל צריך להודיע, לפחות.

אברהם נגוסה: - - לכן יש להם זכות שביתה.

קסניה סבטלובה: הם יכולים גם להודיע.

אברהם נגוסה: כן.

אברהם נגוסה: בכל זאת יש נציג, מנהל אגף.

אברהם נגוסה: אני זוכר שבזמנו הייתה לי שיחה גם הבוקר עם ד"ר נגיסטו מנגשה שהייתה מנכ"לית הפרויקט הלאומי.

אברהם נגוסה: באותו זמן הייתה תכנית של הכשרה של עובדים סוציאליים בקרב יוצאי אתיופיה וגם הכשרת שמגלוץ', זקני הקהילה, כדי לפתור את הבעיה דרך התמודדות של קוד התרבות בקהילה.

אברהם נגוסה: המודל הזה, כמו שאני זוכר, והייתי גם מעורב בו, וזה עבד באותו זמן וממש הצליח.

אברהם נגוסה: השאלה האם קיים המודל הזה.

אברהם נגוסה: אם כן – האם חיזקתם אותו?

אברהם נגוסה: האם הגדלתם את מספר העובדים הסוציאליים מעשר ל-30, ל-50?

אברהם נגוסה: האם אתם ממשיכים להכשיר את זקני העדה ולשתף פעולה בנושא הזה?

אברהם נגוסה: אני אתחיל איתך ואמשיך לסוכנות היהודית.

אברהם נגוסה: בבקשה, דוד יאסו.

דוד יאסו: אני מנהל אגף קליטת עולי אתיופיה במשרד העלייה והקליטה.

דוד יאסו: כפי שאמרת, זה נכון שבעבר כן טיפלנו.

דוד יאסו: המשרד הפעיל עם גופים ואחרים ומימן את ההכשרה של שמגלוץ' שהם זקני העדה.

דוד יאסו: כפי שאמר היושב-ראש, לפני שמגיעים לקצה פותרים את הסכסוך בתוך המשפחה על-ידי השמגלוץ' שהם בעל ואישה שכשמגיעים לחיכוך מגיעים אליהם והם עושים את השיח מאוד טוב.

דוד יאסו: זה מנע הרבה כי היה גוף שתכלל את זה.

דוד יאסו: זאת לא הייתה הכשרת עובדים סוציאליים של ד"ר נגיסטו מנגשה, אלא הכשרת מגשרים.

דוד יאסו: לא היו עובדים סוציאליים.

אברהם נגוסה: עשרה עובדים סוציאליים הוכשרו בתיאום עם משרד הרווחה.

דוד יאסו: אני יודע עליהם.

דוד יאסו: אנחנו גם מימנו את התקציב למשרד הרווחה כשהם עברו למשרד הרווחה.

דוד יאסו: אני מדבר על נושא המגשרים שד"ר מנגשה התחילה ואחר כך הגיעה דרך תכנית חומש תוספת של עשרה עובדים סוציאליים שהמשכנו.

דוד יאסו: אבל לדבר כזה אין המשך מימון אלא זה הוטמע במשרד הרווחה, זאת אומרת המימון הופסק לפני שלוש-ארבע מבחינתנו.

דוד יאסו: שנה שעברה הסתיימה תכנית הסבה לעובדים סוציאליים במכללת אשקלון שאנחנו מימנו לבני הקהילה ולדוברי רוסית שהיו צריכים לעשות את הנושא הזה.

דוד יאסו: חיזקנו את ההסבה לעבודה סוציאלית.

אברהם נגוסה: כמה דוברי אמהרית ורוסית הוכשרו?

דוד יאסו: אין לי מספר מוחלט.

דוד יאסו: כ-13 יוצאי אתיופיה.

דוד יאסו: אז בטוח גם היו דוברי רוסית.

דוד יאסו: אישית הייתי מעורב במספרים אז אני מוכן להשלים את זה בהמשך.

דוד יאסו: אבל בנושא השמגלוץ' אנחנו כבר לא עוסקים הרבה זמן כי זה עבר לשני גופים.

דוד יאסו: מי שהפעיל אותם היה הממסד הדתי בבית הדין הרבני ובמחלקות הרווחה הרלוונטיות בתוך היישובים.

דוד יאסו: בנוסף חופש הפעולה של משרד העלייה והקליטה צומצם.

דוד יאסו: היום אנחנו מטפלים עד 15 שנה.

דוד יאסו: הסברה אנחנו עושים לעולים שנמצאים בתחום האחריות של יוצאי אתיופיה, לצורך העניין.

דוד יאסו: כמו שאמרת לפני כן הפעלנו תכניות, ואני יודע שנמצאת פה מירה קידר, ידידתי מהסוכנות היהודית, שגם תפרט בעניין הזה.

דוד יאסו: אבל אני יכול להגיד לך שזה ארבע שנים אנחנו מפעילים כדי למנוע דווקא בנושא של הסכסוך והפגיעה באישה על-ידי בן הזוג שלה יחד עם תכנית הקייסים שגם בשעה זאת עובדת.

דוד יאסו: אנחנו עובדים ב-15 יישובים ומפעילים אותם מבחינת כל הדברים האלה.

דוד יאסו: זה יותר הבנה או הסברה תרבותית איך לחבק את חיק המשפחה, את האישה, את הילדים, וכאשר נוצר קונפליקט בין בעל לאישה אז משכנעים את המבוגרים לתפוס אותו כדי שלא יחשבו דברים אחרים.

דוד יאסו: זה באמת מונע המון דברים.

דוד יאסו: אין לי מחקר כזה מבחינת הנקודות אבל אני יודע באופן כללי שבקהילה יש ירידה בכל התחומים האלה וגם משרד הרווחה מצביע על זה.

דוד יאסו: אבל להגיד לך שזה בגלל התכנית הזאת?

דוד יאסו: לא.

דוד יאסו: אבל זה חלק בלתי נפרד מכל הפעילות שנעשית בכל התחומים.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: מירה, אחרי שנצפה בסרטון תתייחסי גם בעניין של דוברי רוסית, דוברי צרפתית וכלל העולים החדשים שדוברים שפות שונות.

אברהם נגוסה: בבקשה.

שלומית אבינוח-קואולמן: נצפה דקה.

שלומית אבינוח-קואולמן: (צפייה בסרטון)

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: מירה קידר, בבקשה.

מירה קידר: מטבע הדברים כמי שעוסקים בקליטה ראשונית של עלייה במסגרות הקליטה שלנו וגם בתכניות מחוץ למרכזי הקליטה אז הנושא של זוגיות, הורות, משפחה, מיניות וכל מה שמתחבר, ודאי שאנחנו עוסקים בו יום-יום.

מירה קידר: אנחנו זה הצוותים שלנו וכמובן עובדים סוציאליים.

מירה קידר: יש לנו כ-30 עובדים סוציאליים של הסוכנות היהודית שעובדים עם העולים.

מירה קידר: בהקשר של עולי אתיופיה – כבר למעלה מחמש שנים התחלנו להפעיל תכנית שנקראת "זוגיות בעלייה".

מירה קידר: היא תכנית ארוכה של 18 מפגשים נפרדים.

מירה קידר: רובם נפרדים לגברים ונשים, אוכלוסייה נורמטיבית, לא אוכלוסיית קצה.

מירה קידר: אנחנו מטפחים את התרבות ואת המעבר התרבותי בשפה עם הרגישות התרבותית לעולים.

מירה קידר: בתוך 18 מפגשים יש שניים או שלושה מפגשים של גברים ונשים יחד כי מטבע הדברים נשים מאתיופיה מדברות פחות ליד הגברים.

מירה קידר: הפידבקים הם מאוד גבוהים במיוחד מהגברים.

מירה קידר: אני לא רוצה להאריך כי יש המון אנשים שצריכים לדבר ואני מצמצמת את הדיבור, אבל הפער הוא עצום וכשהם עולים לארץ הם מאוד חוששים, הם פוחדים.

מירה קידר: הם שומעים באתיופיה שבארץ יש משטרה, ומה נעשה ואיך נעשה, ומיד יעצרו אותנו וכולי.

מירה קידר: התכנית נותנת כלים להתנהגות רגילה בתוך התא המשפחתי עם הזווית של ההורות.

מירה קידר: זה נושא אחד.

שלומית אבינוח-קואולמן: זאת תכנית חובה לכל העולים?

מירה קידר: היא לא תכנית חובה.

מירה קידר: אנחנו מתמודדים קשה מאוד עם גיוס משאבים.

מירה קידר: עכשיו אני עומדת לפתוח ארבעה מרכזי קליטה.

מירה קידר: אנחנו עושים את זה מול המשאבים.

מירה קידר: התכנית קיימת, זאת תכנית מצוינת.

מירה קידר: יש לנו גם ספר שכתבנו בזמנו על התכנית הזאת וכן הלאה.

מירה קידר: העובדים הסוציאליים שלנו הם כל הזמן בתהליך של הכשרה.

מירה קידר: עכשיו אנחנו נמצאים לקראת סיום הכשרה של עשרה ימי לימוד עם מכון "חרוב" בנושא הזה.

מירה קידר: בתוך תהליך ההכשרה יש גם הדרכה.

מירה קידר: מביאים מקרים מהשטח עם מדריכים של המכון שזה בנוסף, כמובן, למדריכים שלנו.

מירה קידר: כל עובד סוציאלי מקבל הדרכה.

אברהם נגוסה: 30 עובדים סוציאליים?

מירה קידר: קרוב ל-30.

מירה קידר: כולם בקורס הזה.

אברהם נגוסה: אתה יכולה לפרט לנו כמה דוברי רוסית, כמה דוברי אמהרית, כמה דוברים צרפתית?

מירה קידר: מעט מאוד.

קסניה סבטלובה: ומה אחוזי המשרות?

מירה קידר: עובדים משרות מלאות.

מירה קידר: יש לנו מעט מאוד דוברי שפה.

מירה קידר: חלק מהעובדים למדו שפות תוך כדי.

מירה קידר: גם אמהרית.

מירה קידר: אנחנו עובדים עם מדריכים דוברי אמהרית, סומכות דוברות אמהרות - -

אברהם נגוסה: אבל למדריכים יש בעיה כי אנשים לא רוצים להעביר את האינפורמציה הפנימית שלהם לדרך השלישית.

אברהם נגוסה: הם רוצים קשר ישיר עם המטפל.

אברהם נגוסה: לכן חשוב מאוד להכשיר אנשי מקצוע שמדברים את השפה.

אברהם נגוסה: לכן יש חשיבות רבה להכשיר עובדים סוציאליים מיוצאי רוסיה, מיוצאי אתיופיה, מיוצאי צרפת, מיוצאי אנגליה או אירופה בשפה האנגלית, דוברי ספרדית.

אברהם נגוסה: זה היתרון כי מדינת ישראל היא מדינה קולטת עלייה מארבע כנפות הארץ ולפחות צריך להכשיר עובדים סוציאליים יחסית למספר העולים שמגיעים.

מירה קידר: אנחנו קיימנו קורס הסבה לעובדים סוציאליים לפני כחמש שנים.

מירה קידר: מדובר בכסף גדול מאוד.

מירה קידר: הכול בסוף חוזר לעניין של הכסף.

אברהם נגוסה: זאת בעיה של כסף?

מירה קידר: לדעתי, כן.

מירה קידר: אני אומרת את זה פה.

מירה קידר: כן.

מירה קידר: קורס הסבה לעובדים סוציאליים היה משותף למשרד הקליטה שמימן את המלגות, ואנחנו מימנו את הקורס.

מירה קידר: זאת הייתה עבודה משותפת.

אברהם נגוסה: האם אתם כתבתם תכנית והבעתם את הצורך להכשיר עובדים סוציאליים בשפות שונות וביקשתם תקציב?

אברהם נגוסה: הם הגשתם את זה למשרד הקליטה, למשרד הרווחה או לממשלה?

מירה קידר: לא בעת האחרונה כי הרב-שיח הוא יומיומי.

מירה קידר: אנחנו חיים את המציאות.

מירה קידר: אנחנו נשמח להרים את הכפפה.

מירה קידר: עשינו את זה עם אוניברסיטת בן-גוריון.

מירה קידר: הם כולם סיימו את הלימודים והשתלבו בעבודה.

אברהם נגוסה: יש אנשים שסיימו את ההכשרה ולא נקלטו?

מירה קידר: לא.

מירה קידר: אני לא זוכרת.

מירה קידר: יש לי גם קשר עם חלק מהם.

מירה קידר: אנשים השתלבו.

מירה קידר: זה יפה לראות את זה.

אברהם נגוסה: פה הבעיה כי אם אתם, אנשי השטח, תכינו את התכנית – ואני מדבר על כל משרדי הממשלה, לא רק על הסוכנות היהודית, אלא גם משרד הקליטה וגם כל המשרדים.

אברהם נגוסה: אתם רואים בשטח את הנתונים, את הצרכים.

אברהם נגוסה: ואם אתם אומרים מבחינה מקצועית שזה המצב, ואלה הדרכים להתמודד עם זה, זה צורך, זה הפתרון וכדי לעשות את זה נדרש סכום כזה – האם מישהו עשה את זה ולא קיבל מענה?

אליזבתה ניקולאיצ'וק: ברור שכן.

אברהם נגוסה: אז תסבירי לי מה עשיתם, מה התכנית, מה עלות התכנית, למי הגשתם, מי סירב.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: אני גם רוצה להחזיר אותנו לסרטון.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: אני אציג את עצמי.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: שמי ליזה ניקולאיצ'וק, אני מנכ"לית מסל"ן – מרכז סיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית בנגב שהוא אחד מתשעה מרכזי סיוע שפועלים בארץ תחת מטריה של איגוד מרכזי סיוע.

אברהם נגוסה: את ממשרד הממשלה?

אליזבתה ניקולאיצ'וק: לא.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: אבל אני רוצה להתייחס לתמיכות.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: לטובת משרד הרווחה אני אגיד שכשליש מהתמיכות שאנחנו מקבלים זה ממשרד הרווחה.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: זה לא מספיק כי לגייס 70% במציאות כזאת זה בלתי אפשרי.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: אבל אני רוצה שלא נמציא את הגלגל.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: יש הרבה דברים שפועלים טוב במדינה שלנו, רק התמיכה לא מספיקה.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: אני רוצה להתייחס למילה "עולים חדשים".

אליזבתה ניקולאיצ'וק: אנחנו, יוצאי אתיופיה ויוצאי רוסיה, הופכים להיות עולים חדשים לנצח.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: זה לא רק עולים חדשים שנמצאים 10 שנים בארץ; הם ממשיכים להסתובב עם החותמת הזאת כל השנים כי הפער ביכולת של עולים חדשים להשתלב בחברה הוא ענק.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: הסטיגמות האלה, הסרטון הזה הוא אולי פחות מדויק כשאומרים על עולים חדשים כי אנחנו מתייחסים לעולים חדשים שנמצאים כבר הרבה שנים בארץ ועדיין אנחנו צריכים - -

קסניה סבטלובה: וגם בני עולים.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: כן.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: אנחנו מדברים על יוצאי אתיופיה ויוצאי חבר העמים.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: מרכז הסיוע שלי בנגב שהדגל שלנו הוא רב-תרבותיות מקבל יותר מ-13,000 פניות בשנה ורק 54% זה אנשים שמגדירים את עצמם עולים חדשים.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: אני שואלת, כמה זמן את בארץ?

אליזבתה ניקולאיצ'וק: עדיין את באלימות כלכלית, בתלות בבן זוג שעזב אותך עם הילדים, הילדים שלך קלף מיקוח.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: היא אומרת לי, 20 שנה עולה חדשה, ובהגדרה של הסוכנות לא, ובהגדרה של משרד הקליטה לא.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: אפרופו תקציבים – משרד הרווחה מתקצב ונותן תמיכות; משרד העלייה והקליטה והסוכנות בחיים לא תרמו שקל אחד לאף מרכז סיוע שפועל 40-30 שנה בארץ.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: מה זה אומר?

אליזבתה ניקולאיצ'וק: שוב, להמציא את התכניות.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: מרכזי הסיוע מפעילים מערך חינוך, מניעה והסברה.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: רק אנחנו בדרום – 7,000 סדנאות בשנה לילדים על מניעת אלימות, על גבולות, על שייכות, על כבוד לזולת בשפות שונות: באמהרית, בטגריט, ברוסית, בערבית, באנגלית – כל מה שתרצו.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: אבל אני כל פעם מצטטת תכנית עתיקה "קחי אותי, שרון" - אנחנו הולכות ומתחנפות לכולם – קחו אותנו, תזמינו אותנו להסברה.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: סוכנות יקרה, תשעה מרכזי סיוע בארץ עם הרבה מאוד ידע.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: עשרות שנים של ידע על פגיעה מינית.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: למה אתם לא מזמינים אותנו?

אליזבתה ניקולאיצ'וק: הרי אם אתם משלמים למרכזי סיוע הכסף הזה הולך לממן את הסיוע.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: הסיוע שלנו חינם, אין כסף לכל מי שפונה.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: אם נפגעת במצפה רמון צריכה להגיע לבאר-שבע מתנדבת תלווה אותה, תשלם, תכיל אותה, תביא לה הכול.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: חדר אונס בבאר-שבע – המתנדבות מלוות נפגעות לא רק חינם, אלא בנסיעות של מכוניות.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: אנחנו מממנים את זה.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: למה לא לממן את הידע?

אליזבתה ניקולאיצ'וק: למה לא לקנות את הידע ממרכזי סיוע ולא כל פעם להמציא את הגלגל?

אליזבתה ניקולאיצ'וק: עוד פעם לעבור את המחסום הבירוקרטי?

אליזבתה ניקולאיצ'וק: כמה תכניות אפשר?

אליזבתה ניקולאיצ'וק: אתה יודע מה, אני כבר לא יכולה לראות את עצמי צועקת וכועסת.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: אני בת 60, 20 שנה במרכזי סיוע.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: זה קיבוץ נדבות, זה בושה וחרפה למדינה.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: באחת מישיבות הכנסת אמרתי כשחילקו כסף לקברי צדיקים שיש עוד צדיקים שחיים, בואו נחלק את זה אחרת.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: הכול עניין של סדרי עדיפויות של הממשלה שלנו.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: למי אכפת מהעולים?

אליזבתה ניקולאיצ'וק: אין לנו כזה כוח אלקטורלי.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: כל פרופסורית שבאה מרוסיה ומנקה רחובות וצריכה להתפרנס ולהרוויח גרושים זה בזבוז, זה חוסר יכולת להתייחס למשאבים האמיתיים שיש.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: אתה יודע מה?

אליזבתה ניקולאיצ'וק: כל עולה חדשה מאתיופיה מספרת שהיא באה מבעלות של שטחים; עולה ממרוקו – כאילו הייתה יד ימינו של המלך; וכל רוסיה הייתה מנהלת.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: זה לא בגלל שאתיופיות ומרוקניות ורוסיות שקרניות ואנחנו כולם שקרנים.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: זה בגלל שאנחנו רוצים שהוותיקים האלה בארץ שיושבים על הברז של התקציבים יתייחסו אלינו בכבוד.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: אם אני עולה חדשה ומקבלת סטירה אני אשתוק כי, חס וחלילה, השכן שלי ישמע את הצעקות שלי; אז הילדים שלו לא ירצו לשחק עם הילדים שלי.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: כי אני רוצה שכולם יכבדו אותי.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: הרצון הזה להשתלב בחברה וחוסר הרגישות של החברה לקבל את העולים הוא הבעיה שלנו.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: אתה יודע מה, לא תכניות חדשות.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: יש מיליון כאלה, אין סוף.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: בואו לא נחפש צדיק במדינה אחרת.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: יש לנו ארגונים שעושים את זה מצוין.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: תשעה מרכזי סיוע זה משאב אדיר של מדינה.

אברהם נגוסה: נא לסכם, בבקשה.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: זה פשוט כאב בטן של שנים.

אברהם נגוסה: אני הבנתי.

אברהם נגוסה: לכן אני נתתי אבל יש גם גבול לזמן.

אברהם נגוסה: יש עוד אנשים שצריכים להציג.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: מקבלת.

אברהם נגוסה: האמת, השאלה שלי הייתה למשרדי הממשלה אבל טוב ששיתפת אותנו.

אברהם נגוסה: אני מבין את הארגונים והעמותות, אבל אני רואה בראש ובראשונה אחריות של המדינה לטפל באזרחיה.

אברהם נגוסה: יש ארגונים לא ממשלתיים אכפתיים שרוצים לעזור ולפעול.

אברהם נגוסה: עכשיו משרדי הממשלה, כמובן, צריכים לשתף פעולה איתם ולקבל את הנכס שיש מהארגונים האלה.

אברהם נגוסה: לכן כיוון שהיא אמרה שזאת לא בעיה להכין תכנית, אלא בעיה של כסף אני רוצה לדעת כי יש תקציב של המדינה.

אברהם נגוסה: כל משרדי הממשלה מקבלים את התקציב.

אברהם נגוסה: ואני רוצה להבין האם משרדי הממשלה הכינו תכנית למגר את האלימות במשפחה ולצמצם את פירוק המשפחה?

אברהם נגוסה: האם יש לאיזשהו משרד תכנית והתכנית הזאת לא התקבלה בגלל בעיה של תקציב?

אברהם נגוסה: זה מה שרציתי לדעת.

אברהם נגוסה: אז, משרד הרווחה – האם יש תכנית כזאת שנתקלת בקשיים בגלל שאין תקציב?

אברהם נגוסה: האם למשרד החינוך?

אברהם נגוסה: האם למשרד הקליטה?

אברהם נגוסה: אחר כך נגיע לארגונים.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: עוד צעד צריך לתקצב יותר את הרווחה וגם את החינוך.

אברהם נגוסה: בסדר, אבל יש תקציב - -

אליזבתה ניקולאיצ'וק: לא מספיק.

אברהם נגוסה: אני בטוח שבתקציב המדינה כל משרד מקבל תקציב.

קסניה סבטלובה: אבל יש 200 מיליון שקלים שלא מועברים.

קסניה סבטלובה: אנחנו יודעים על זה.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: - - - לרווחה את מקבלת מספיק.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: הם ישמחו לתת לנו יותר.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: אני מצטערת שאני מתפרצת שוב אבל אנחנו מגישים מבחני תמיכות.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: זה יוציא את הנשמה עד ש - - - סכומים קטנים שהרווחה מסוגלת לתת.

אברהם נגוסה: אני מבין את העניין של לקבל או לא לקבל של הארגונים, של המרכזים.

אברהם נגוסה: אבל אני שואל קודם כול האם משרדי הממשלה לוקחים את עניין האלימות במשפחה כיעד להתמודד?

אליזבתה ניקולאיצ'וק: לוקחים כיעד.

אברהם נגוסה: אבל אני רוצה לקבל את התכנית.

אברהם נגוסה: מישהו יכול להציג לי שהגישו תכנית ועושים את זה?

אברהם נגוסה: אז אני רוצה לפנות למשרד ראש הממשלה למנהלת תחום סיון גולדשטיין, בבקשה.

סיון גולדשטיין-הבר: שלום.

סיון גולדשטיין-הבר: אני מהמטה לשילוב יוצאי אתיופיה במשרד ראש הממשלה.

סיון גולדשטיין-הבר: אתם רוצים שאני אשים את המצגת?

אברהם נגוסה: כן, תציגי, בסדר.

אברהם נגוסה: נשמע.

סיון גולדשטיין-הבר: אנחנו מתכללים תכנית לשילוב יוצאי אתיופיה שהיא תכנית שקורית בהרבה מאוד משרדי ממשלה וכוללת הרבה פעולות.

סיון גולדשטיין-הבר: אני אגיד קודם כהקדמה שאחת מאבני היסוד של התכנית היא חיזוק התא המשפחתי.

סיון גולדשטיין-הבר: כלומר הכוונה היא שגם בתכניות שלא עוסקות ספציפית במשפחה יש חשיבות גדולה לאופן הפעולה ולמקום שנותנים למשפחה בתוך הפעולות.

סיון גולדשטיין-הבר: גם כשהמשרדים השונים והרשויות מפעילים תכניות לנוער יש משמעות למקום שנותנים להורים בתוך התכניות.

סיון גולדשטיין-הבר: כשיש ועדות – לוודא שאכן ההורים נמצאים שם; לעשות עבודה עם המערכות כדי לראות מה המקום של ההורים וכשיש צורך עם ההורים למתן כלים לסיוע.

סיון גולדשטיין-הבר: כפי שאמרתי יש לנו, יש לנו הרבה תכניות וחלקן הגדול לא עוסקות באופן ישיר בחיזוק התא המשפחתי אבל כן תורמות לזה, כמו גם תכניות הכשרה תעסוקתית.

סיון גולדשטיין-הבר: בהמשך המצגת נוכל לראות תכניות ספציפיות יותר למשרדים.

סיון גולדשטיין-הבר: במשרד החינוך בהקשר של חיזוק התא המשפחתי יש קבוצות הורים; בשש רשויות יש "מעגן קשת" שזה איתור מוקדם לתלמידי גן וכולל גם ליווי של ההורים.

סיון גולדשטיין-הבר: יש גם קבוצות הורים בגנים בתשע רשויות; ביסודי – בארבע רשויות אבל מפוזר ב-20 בתי ספר והיום יש יוזמה בשלבי תכנון של קבוצות הורים בעל-יסודי.

סיון גולדשטיין-הבר: ביטחון פנים – יש המשטרה ויש כל התכניות שהן בצד האזרחי של מניעה בהקשר של אלימות, אלכוהול וסמים.

סיון גולדשטיין-הבר: קודם דיברתם על שמגלוץ' – זאת תכנית שעברה לתוך תכנית של עיר ללא אלימות.

סיון גולדשטיין-הבר: אלה תכניות שהרשויות מקבלות תקציב תוספתי ויכולות לבחור איזה תכניות הן מפעילות.

סיון גולדשטיין-הבר: אז אנחנו רואים שמתוך 24 רשויות שיש בהן למעלה מ-1,500 יוצאי אתיופיה, חמש רשויות מפעילות את התכנית הזאת: אשקלון, בית-שמש, חדרה, קריית-ביאליק וקריית-מלאכי וגם יהוד ושדרות שיש בהן פחות מ-1,500 יוצאי אתיופיה בחרו להפעיל את התכנית הזאת.

סיון גולדשטיין-הבר: אלה כלל התכניות שעוסקות בצורות כאלה ואחרות בחיזוק התא המשפחתי.

סיון גולדשטיין-הבר: ברווחה יש שלוש תכניות עיקריות שמתייחסות לחיזוק התא המשפחתי.

סיון גולדשטיין-הבר: מה שהעלתה קודם אילה, מהמ.מ.מ בהקשר של ראשון לציון, זה לא יוזמה פרטית של ראשון לציון, אלא תכנית מתוקצבת של "הדרך החדשה" שקורית בשש רשויות שבה יש ליווי פרטני גם באמהרית - - -

אילה אליהו: אבל היא אמרה לנו שעלה צורך מהשטח והם באמת קיבלו אישור של "דרך חדשה", וכשפנינו לרשויות אחרות כמו נתניה שלכאורה אמורה להיות ברשימת שש הערים האלה הם לא תיארו מעורבות בפרויקט הזה.

אילה אליהו: אז לא ברור לנו עד כמה באמת הוא קורה בשטח.

סיון גולדשטיין-הבר: מבחינת דיווחים שאנחנו יודעים עליהם התכנית קורית ברחובות, בראשון, נתניה, ירושלים, פתח-תקוה ואשדוד.

סיון גולדשטיין-הבר: אנחנו נשמח יחד איתכם לעזור להשיג את המידע המפורט יותר באיזה אופן זה מתבצע ומה, לדעתם, הצורך.

נורית יחימוביץ' כהן: בהקשר המשפחתי-זוגי או כלל התכניות שרובן מתמקדות בנוער?

סיון גולדשטיין-הבר: אני מדברת על התכנית הראשונה שזה ליווי פרטני של משפחות להשגת יעדים בתחומים שונים.

סיון גולדשטיין-הבר: זה באמת עובדת סוציאלית ייעודית למשפחות יוצאות אתיופיה בתוך הרווחה.

טלל דולב: רק מילת הבהרה.

טלל דולב: התכנית של ליווי משפחות פועלת ואפילו משרתת קצת יותר משפחות ממה שמתוכנן.

טלל דולב: זה היה בדיווח אתמול, ואני לא אחזור.

טלל דולב: בתוך התכנית יש סל מענים גמיש.

טלל דולב: עיריית ראשון לציון ביקשה להתמודד עם אלימות במשפחה, עיריית נתניה לא.

טלל דולב: זה הכול.

אברהם נגוסה: אם תהיה פנייה אתם יכולים לענות.

טלל דולב: אין שום בעיה.

טלל דולב: יש שם סל מענים גמיש לכל מה שיש בליווי משפחות, ואם רוצים להתמודד עם אלימות במשפחה אפשר.

אברהם נגוסה: אז הרשויות המקומיות צריכות לפנות אליכם.

אברהם נגוסה: נכון?

דוד יאסו: זה סדרי עדיפות שלהם.

אברהם נגוסה: טלל, אני שואל האם העברתם הודעה כזאת לרשויות המקומיות?

אברהם נגוסה: האם הרשויות המקומיות יודעות שהאפשרות הזאת קיימת?

טלל דולב: אותן שש רשויות שמפעילות את תכנית ליווי המשפחות יודעות בדיוק מה התנאים להפעלת התכנית.

טלל דולב: זה לא שראשון לציון התעוררו בוקר אחד ועלה להם בראש לבקש.

אברהם נגוסה: אבל אלה שלא, כדי שיפעילו - -

טלל דולב: אלה שלא נכללות או כל הרשויות שאינן בין שש הרשויות אין להן את זה.

טלל דולב: יש אמצעים אחרים של משרד הרווחה.

אברהם נגוסה: השאלה היא האם כדי שיהיה להם אתם דואגים ומעבירים להם את המידע?

טלל דולב: אי אפשר שיהיה להם.

טלל דולב: זה תקצוב.

אברהם נגוסה: אז חזרנו שוב לבעיה של הכסף.

טלל דולב: כן.

טלל דולב: במקרה הזה בתקצוב החלטת הממשלה בתכנית הזאת יש תקציב לשש רשויות.

אברהם נגוסה: החלטת הממשלה ציינה רק שש רשויות מקומיות?

טלל דולב: בהחלטת הממשלה בתכנית הספציפית הזאת – שש רשויות.

שלומית אבינוח-קואולמן: חיזוק תא משפחתי – רק שש רשויות.

טלל דולב: לא תכנית התא המשפחתי – תכנית ליווי משפחות.

סיון גולדשטיין-הבר: "תכנית ליווי משפחות - - -" במיפוי שמעבירות לנו הרשויות המקומיות קושי גדול שעולה ברוב הרשויות הוא צריכת השירותים של יוצאי אתיופיה, השירותים הרגילים בעיקר ברווחה.

סיון גולדשטיין-הבר: אנחנו רואים שכשיש תשומת לב מיוחדת – הרי קבוצות ההורים זה לא קבוצות הורים שהם ליוצאי אתיופיה בלבד.

סיון גולדשטיין-הבר: אנחנו רואים שכשיש איזשהו דגש להביא את המשפחות אז הן צורכות את השירותים הרגילים.

סיון גולדשטיין-הבר: אלא אם אנחנו מדברים על עולים חדשים או על קשישים – אנחנו לרוב לא מזהים חסם שפתי, אלא יותר נגישות לשירותים שעדיין לא תמיד קיימת.

סיון גולדשטיין-הבר: לכן הניסיון הוא לתגבר ולמצוא את הדרכים להנגיש ולהביא את המשפחות לתוך תחנות הטיפול המשפחתי.

סיון גולדשטיין-הבר: כמו כן משרד הרווחה עושה מאמצים לגייס עובדים סוציאליים שהם יוצאי אתיופיה.

סיון גולדשטיין-הבר: זאת בעיה שיש בהרבה שירותים, גם בתחום הפסיכולוגיה.

סיון גולדשטיין-הבר: יש רצון מאוד גדול לקלוט עובדים דוברי השפה ולא תמיד יש.

רונית זיקרי: אני מנהלת אגף הרווחה בקריית גת.

רונית זיקרי: אני מוכרחה לציין שלפעמים יש התנגדות של הלקוחות דווקא לקבל טיפול מעובד סוציאלי מגדרי.

רונית זיקרי: הם דווקא באים לראש הצוות ואומרים שהם לא רוצים עובדת סוציאלית אתיופית, רוצים עובדת סוציאלית רגילה; או אנחנו לא רוצים עו"ס דוברת השפה הרוסית.

רונית זיקרי: זה קורה לפעמים ואנחנו נתקלים בזה יותר ויותר.

דוד יאסו: זה לגיטימי.

דוד יאסו: כי הם מדברים עברית.

דוד יאסו: זה בסדר גמור.

קסניה סבטלובה: לגיטימי אבל לא מבטל את הצורך בכך שתהיה הנגשה לשונית.

אברהם נגוסה: העניין של הנגשה לשונית זה למי שמתקשה לתקשר בעברית.

אברהם נגוסה: לכן אם מסתדר הוא, כמובן - -

רונית זיקרי: זה לאו דווקא בגלל שפה.

רונית זיקרי: זה לאו דווקא בגלל שהם כבר דוברים עברית.

אברהם נגוסה: נשמע מדוברות רוסית.

אברהם נגוסה: אסיה איסטשינה, בבקשה.

אסיה איסטושינה: אני אדבר בתור חוקרת מטעם מדד הביטחון של נשים וגם בתור האישה הפמיניסטית מ"ליגה" – התארגנות של נשים דוברות רוסית.

אסיה איסטושינה: אני אתחיל בתור חוקרת.

אסיה איסטושינה: המחקר שהסרטון הזה מבוסס עליו נעשה על-ידינו.

אסיה איסטושינה: אנחנו מדברות על כך שבקרב נשים דוברות רוסית אלימות פיסית היא פי שניים מאשר בקרב נשים יהודיות ישראליות באופן כללי.

אסיה איסטושינה: זאת אומרת 19% מהנשים חוות אלימות פיסית בתוך המשפחה לעומת - - - נשים בקבוצות אחרות.

אסיה איסטושינה: מעבר לזה אני רוצה להדגיש נושא של אלימות מינית.

אסיה איסטושינה: כשאנחנו מדברות על אלימות מינית זה לא רק שפי שניים נשים דוברות רוסית חוות אלימות מינית.

אסיה איסטושינה: שמעתי שאנשים מדברים על הטרדות.

אסיה איסטושינה: לא הטרדות.

אסיה איסטושינה: אנחנו מדברות על כ-40% נשים דוברות רוסית שעברו אונס או ניסיון לאונס על-ידי בן אדם זר.

אסיה איסטושינה: מספר יותר קשה זה ילדות – 27% מהילדות עד גיל 16 דוברות רוסית חוו אונס או ניסיון לאונס.

אסיה איסטושינה: אם זאת לא בעיה ולא צריך להיות סדר העדיפות שלנו, אז מה כן?

אסיה איסטושינה: בוועדת הקליטה ובמשרד הקליטה אנחנו עוסקות בסוגיות האלה ואנחנו בסולידריות עם נשים עולות או ילידות הארץ שעוברות אלימות פיסית או מינית.

אסיה איסטושינה: אבל אצלנו זאת בעיה סופר חמורה והייתי רוצה שזה יהיה בראש סדר היום שלנו.

אסיה איסטושינה: בתור פעילה מטעם ליגה לפמיניסטיות דוברות רוסית אני רוצה לראות תכנית אסטרטגית, חשיבה משותפת של כל המשרדים והעמותות כדי שנחשוב יחד איך אנחנו מקדמות את הנושא הזה ואת הפתרונות.

אסיה איסטושינה: זה יכול להיות אולי קו ארצי ברוסית.

אסיה איסטושינה: למשל, בחיפה אצלנו יש עשרות מתנדבות בקו סיוע, ויש דוברת רוסית אחת.

אסיה איסטושינה: אם יש אולי קו ארצי זה יכול לעזור או למצוא פתרונות ותקציבים לקמפיינים ולהכשרת מתנדבות.

אסיה איסטושינה: אני בטוחה שמסל"ן יכולים לעזור.

אסיה איסטושינה: אני מדברת על אלה שהגיעו לא מזמן: תכניות כמו נעל"ה, כמו סל"ע, כמו מס"ע – לעבוד באולפנים, לעשות הרצאות, לעשות סדנאות.

אסיה איסטושינה: יש לנו כוחות לדבר גם על אלימות פיסית וגם על אלימות מינית.

אסיה איסטושינה: נשים לפעמים פשוט לא יודעות מה הזכויות שלהן ומה מגיע להן.

אסיה איסטושינה: שאלה אחרונה שאני רוצה להעלות זה לא רק איך אנחנו עוזרות לנפגעות, אלא האם יש סיכוי שתיפסק האלימות מצד הגברים – גם בקרב גברים ישראלים וגם בקרב גברים דוברי רוסית.

אסיה איסטושינה: זה, כמובן, לא כל הגברים אבל מאוד חשוב לשנות את השיח, לשנות את האווירה הציבורית בתקשורת המונים ובקמפיינים.

אסיה איסטושינה: אני מסתמכת על מה שאומרות חברות כמו ורה רז'יקוב שהיא פעילה פמיניסטית שצריך למקום שהגברים והנשים האלה נמצאים שזה גם רשתות חברתיות וגם לעשות יותר מחקרים.

אסיה איסטושינה: אין לנו כמעט חוקרות בתחום המגדר שמדברות רוסית.

אסיה איסטושינה: אנחנו לא יודעות מספיק מה קורה במיוחד עם העלייה האחרונה של השנים האחרונות שזה נשים שנפגעות הרבה יותר.

אסיה איסטושינה: חודש וחצי מרגע ההגעה לארץ עד פגיעה ראשונה.

אסיה איסטושינה: זאת לא חוויית עלייה מרגשת ומשמחת.

אסיה איסטושינה: בסוף דבריי אני אומרת, אנחנו צריכות תכנית ממשלתית, אנחנו צריכות תכנית משותפת של פעילות, של עמותות, של הממשלה כי מגיע לנו להיות בטוחות.

אסיה איסטושינה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: דוד יאסו, אתה רצית לעדכן אותנו על הנתונים שבדקת.

אברהם נגוסה: תעדכן אותנו, ואנחנו רוצים לשמוע גם את משרד החינוך.

דוד יאסו: בהמשך לעדכון שנתתי לגבי ההסבה המקצועית שעשינו – השתתפו 26 בהסבה וסיימו 24 דוברי רוסית, אמהרית, ספרדית, צרפתית, אנגלית, הונגרית.

דוד יאסו: הם משולבים מבאר-שבע עד נתניה.

דוד יאסו: כולם מועסקים בעבודה.

אברהם נגוסה: מה אמרת מספרית?

דוד יאסו: מתוך 26 שהתחילו 24 סיימו.

דוד יאסו: 24 עובדות היום במחלקות הרווחה מבאר-שבע וערד עד נתניה.

אליזבתה ניקולאיצ'וק: זה כלום ושום דבר.

דוד יאסו: יכול להיות.

דוד יאסו: אני נתתי תמונת מצב מה היה מבחינת משרד הקליטה.

אברהם נגוסה: זה טיפה בים ולא מספיק, אבל לפחות יש לנו הנתונים.

אברהם נגוסה: האם למשרד הקליטה יש תכנית להכשיר עוד?

סיון גולדשטיין-הבר: אני יכולה להגיד שאנחנו ביוזמה משותפת עם משרד הרווחה בזרוע התעסוקה לייצר מלגות להתמחות ולטיפול משפחתי ליוצאי אתיופיה.

אברהם נגוסה: אני מדבר על כולם, על כלל העולים.

דוד יאסו: יש הנושא של ואוצ'רים.

דוד יאסו: היה צורך.

דוד יאסו: אם יהיה צורך כזה המשרד יבחן את זה.

אברהם נגוסה: אין ויכוח שיש צורך.

אברהם נגוסה: תודה שביררת ואמרת לנו עכשיו את המספר – 24 שהוכשרו אצלכם כבר עובדים.

אברהם נגוסה: עכשיו אני שואל האם לאור הצרכים הקיימים בשטח אתם ממשיכים להכשיר עוד עובדים סוציאליים?

אברהם נגוסה: האם יש תכנית כזאת?

דוד יאסו: אני לא יכול להגיד לך כי זה לא ישירות בטיפול שלי.

דוד יאסו: אני מוכן לבדוק ואני אגיד.

אברהם נגוסה: אני מבקש שתבדוק כי זה חשוב.

אברהם נגוסה: אני רציתי לתת למשרד החינוך.

אברהם נגוסה: יש לך משהו לסכם?

אילה אליהו: כן, בדיוק לדברים האלה.

אילה אליהו: משרד הרווחה מסר לנו שבשנת 2018 נתנו שש מלגות להכשרת עובדים סוציאליים יוצאי אתיופיה שמממנות את כל שלוש שנות תקופת הלימודים, והם מתכננים להעניק שישה שוברים בשנה גם בעתיד.

אילה אליהו: זה מה שמסר לנו משרד הרווחה.

אברהם נגוסה: אוקיי.

אברהם נגוסה: 24 אושרו – זה בשיתוף פעולה של משרד הרווחה או רק על-ידי משרד הקליטה?

קריאה: זה שתי תכניות שונות לגמרי.

אברהם נגוסה: אני לא מדבר על תכנית של אתיופים.

אברהם נגוסה: אני מדבר על 24 ממשרד הקליטה גם לדוברי רוסית וגם לדוברי צרפתית.

דוד יאסו: כן.

דוד יאסו: דוברי רוסית שמתוכם 13 יוצאי אתיופיה וכל השאר זה שאר השפות.

אברהם נגוסה: מי הכשיר אותם?

דוד יאסו: מכללת אשקלון.

אברהם נגוסה: הבנתי.

אברהם נגוסה: אבל איזה משרד אחראי?

דוד יאסו: משרד העלייה והקליטה יהיה אחראי לזה.

אברהם נגוסה: הבנתי.

אברהם נגוסה: אז תבדוק לנו עם משרד העלייה והקליטה - -

דוד יאסו: יכול להיות שזה היה בשיתוף משרד הרווחה אבל אני אבדוק.

אברהם נגוסה: אז תבדוק ותעדכן אותנו.

אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לשמוע ממשרד החינוך.

אברהם נגוסה: בטי, בבקשה.

בטי ריטבו: אני ממונה על תחום הורים ומשפחה במשרד החינוך.

בטי ריטבו: בתפקיד שלי המשרד משקיע בשנים האחרונות משאבים רבים בקידום הקשר בין הורים וצוותי חינוך.

בטי ריטבו: למה אני אומרת את זה?

בטי ריטבו: כי כשיש קשר מיטבי בין הורים לצוותי חינוך זה מעלה את המסוגלות ההורים, ואנחנו גם משקיעים רבים משאבים רבים בנושא של קידום הורות מיטבית.

בטי ריטבו: אני, כמובן, אדבר לא מהצד של הבעיות של הזוגות, אלא אנחנו קודם כול אמונים על הילדים, ואני אדבר מהצד של המשפחות.

אברהם נגוסה: את שמעת מה אמרה חברת הכנסת קסניה סבטלובה?

בטי ריטבו: כן, אני תכף אתייחס.

אברהם נגוסה: אני רוצה שתתייחס

בטי ריטבו: אני אתייחס גם לזה וגם לזה, למרות שזה לא תחום האחריות שלי אבל יש לי מה לומר גם בנושא הזה.

אברהם נגוסה: תחום החינוך.

אברהם נגוסה: את מדברת על בית ספר.

בטי ריטבו: בסדר, בסדר.

בטי ריטבו: בנושא קידום הורות מיטבית יש לנו תכניות רבות במקומות שונים בארץ שמונחות על-ידי פסיכולוגיות ויועצות ומנחי הורים.

בטי ריטבו: למשל תכנית התקשרות "דלת פתוחה"; יש תכניות מיוחדות לעולים חדשים.

בטי ריטבו: אני גם מפקחת על מרכזים להורים ולמשפחה, ביניהם מרכז "מאיה" שהתחום שלו זה הורים עולים והורים במעבר.

בטי ריטבו: המרכז הזה גם עובד עם עולים מרוסיה, גם עובד עם עולים מאתיופיה וגם עם עולים מצרפת.

אברהם נגוסה: מה בדיוק עושים שם?

בטי ריטבו: גם הכשרות למנחי הורים שחלקם הגדול של המנחים הם עולים חדשים או ממוצא ארגנטיני או רוסי או אתיופי או צרפתי וגם קבוצות הורים, למשל במרכזי קליטה ולמשל בכל מיני מקומות שונים בארץ.

בטי ריטבו: זה המרכז עושה.

בטי ריטבו: במסגרת "הדרך החדשה" אני רוצה קצת להרחיב.

בטי ריטבו: יש בבתי הספר היסודיים תכנית שקוראים לה "תוצרת בית" במקומות שיש בהם ריכוז של אוכלוסייה אתיופית: בנתניה, בקריית-גת, בעפולה, ביבנה.

בטי ריטבו: יש שם עבודה גם של הורים וצוותי חינוך, גם חוויות משותפות של הורים עם הילדים וגם הדרכה מכוונת למידה להורים שהם יוכלו לעשות בבית ממקום של לקרב את ההורים לילדים.

בטי ריטבו: מביקורים שאני עשיתי המשובים הם מאוד טובים.

בטי ריטבו: בינואר נצא עם תכנית בחטיבת הביניים ובתיכונים ב-160 בתי ספר שיהיו שם קבוצות להנחית הורים של שישה-שבעה מפגשים בכל קבוצה שגם יונחו על-ידי פסיכולוגים, יועצים ואנשים שעברו את ההכשרה.

אברהם נגוסה: ההכשרה היא להורים.

בטי ריטבו: כן, בוודאי.

אברהם נגוסה: זה בעברית או גם מתחשבים בשפות של העולים?

בטי ריטבו: לעולים בשנה הראשונה זה יהיה גם באמהרית, אבל בתי הספר שאנחנו מיפינו הם בתי ספר שיש בהם אוכלוסייה גדולה של עולי אתיופיה.

בטי ריטבו: אבל הקבוצות יהיו הטרגוניות, לא הומוגניות.

בטי ריטבו: אנחנו, כמובן לא רוצים לטייל.

בטי ריטבו: המטרה של הקבוצות האלה לחטיבות העליונות היא לקידום הקשר.

שלומית אבינוח-קואולמן: זה בהשתתפות עצמית או שזה חינם?

בטי ריטבו: לא.

בטי ריטבו: זה לא יהיה בהשתתפות עצמית.

בטי ריטבו: זה יהיה שירות שאנחנו נותנים באמצעות "הדרך החדשה" למנהיגות הורית ולקבלת כלים.

בטי ריטבו: אני רוצה להגיד על מה שצוין על האלימות במשפחה למרות ששוב, זה לא תחת אחריות שלי.

בטי ריטבו: אבל אני יודעת שהיחידה לשוויון המגדרי שאושרה לרר עומדת בראשה עושה הרבה מאוד תכניות בנושא.

קסניה סבטלובה: מה זאת אומרת תכניות?

קסניה סבטלובה: תפרטי מה.

בטי ריטבו: בבתי ספר.

בטי ריטבו: אני לא ידעתי שזה יהיה הדיון, אחרת הייתי מביאה יותר.

בטי ריטבו: אבל בהרבה מאוד בתי ספר וגם ההכשרה העבודה זה לא רק עם התלמידים אלא גם הכשרה לאנשי החינוך; כי זה לא מספיק שיש שיעור, אלא זה גם כל ההתייחסות של אנשי החינוך.

קסניה סבטלובה: אפשר לבקש שתעדכנו את הוועדה?

בטי ריטבו: בוודאי.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמח לקבל.

קסניה סבטלובה: אני אעדכן שבדיון הקודם שהתקיים לפני כמה חודשים בוועדה לקידום מעמד האישה אמרו לנו במפורש נציגי משרד החינוך שאין תכניות ייעודיות שמטפלות בנושא של אלימות מילולית ופיזית.

קסניה סבטלובה: זה לא רק אלימות בתוך המשפחות של הנערות העולות אלא גם שיתוף הפעולה שיש בבתי ספר והיחסים שיש להם עם התלמידים ממוצא אחר.

קסניה סבטלובה: אז לא קיימות תכניות כאלה.

קסניה סבטלובה: אם זה השתנה אני אשמח לדעת.

קסניה סבטלובה: זה יהיה מאוד מעניין.

בטי ריטבו: יש תכנית "חברות וזוגיות ללא אלימות" שהיא תכנית שמתחילה מהנורמטיבי ללא נורמטיבי, אבל אני מניחה שהגישה היא לא שהתכנית תהיה צבועה אם אתה יוצא רוסיה או ארגנטינה, אלא תכניות לחינוך בלי לצבוע לארץ מוצא.

בטי ריטבו: אבל אנחנו נביא לכם את הדיווח בשמחה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמח לקבל את זה.

קסניה סבטלובה: הערה אחרונה לנושא הזה.

קסניה סבטלובה: לאור מה ששמענו מאסיה והנתונים של מדד הביטחון של נשים דוברות רוסית, לצערי הרב, הם כבר התפרסמו בעבר ולא השתפרו מאז.

קסניה סבטלובה: להפך, יש ירידה.

קסניה סבטלובה: כך שראוי לקיים דיון גם לעניין הזה שזה צבוע ספציפית למטרה הזאת.

קסניה סבטלובה: אנחנו מבינים שיש פה תופעה נפרדת.

קסניה סבטלובה: אם יש תכניות שצבועות לעולים מצרפת ולעולים מאתיופיה למה שבחינוך לא יהיה?

בטי ריטבו: בנושא של הורים.

בטי ריטבו: אבל לא בנושא - -

קסניה סבטלובה: לא דיברתי על הורים.

קסניה סבטלובה: דיברתי על הכשרות של מורים ודינמיקה קבוצתית בכיתות וכדומה.

אברהם נגוסה: הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, אני מעריך את העבודה שאתם עושים.

אברהם נגוסה: אתם מוצאים את הנתונים מהשטח.

אברהם נגוסה: השאלה היא האם אתם מביאים את זה למשרדי הממשלה, בעיקר למשרדי הממשלה הנוגעים בדבר ואומרים להם שאלה הנתונים?

אברהם נגוסה: מה היחס שלהם?

אברהם נגוסה: מה התגובה שלהם?

אברהם נגוסה: תסבירו לנו.

שושנה אינהורן-גרברציק: אנחנו הגוף האחראי על הסטטיסטיקה הרשמית במדינה - -

אברהם נגוסה: אז אתם מעבירים להם את הנתונים?

אברהם נגוסה: אני מברך על העשייה שלהם.

אברהם נגוסה: בסופו של דבר העשייה צריכה גם להשפיע על מקבלי ההחלטות, על המבצעים במשרד ראש הממשלה.

אברהם נגוסה: השאלה היא האם אתם דואגים להעביר להם שיידעו את המציאות?

שושנה אינהורן-גרברציק: אני ראש תחום משפחות בלמ"ס.

שושנה אינהורן-גרברציק: אנחנו מפיקים את הנתונים ומפרסמים אותם.

שושנה אינהורן-גרברציק: זאת האחריות שלנו, לפרסם אותם לציבור ולהפוך אותם לנגישים.

שושנה אינהורן-גרברציק: אם זקוקים לנתונים נוספים ויש פנייה אז אנחנו, כמובן, ניענה לצרכים ולבקשות.

שושנה אינהורן-גרברציק: הערוץ שלנו פתוח לכלל הציבור.

אברהם נגוסה: אתם לא מעבירים למשרד החינוך, למשרד הרווחה, למשרד הקליטה ולמשרדים אחרים שיראו את המצב?

שושנה אינהורן-גרברציק: לא.

שושנה אינהורן-גרברציק: זה לא התפקיד שלנו.

שושנה אינהורן-גרברציק: התפקיד שלנו לפרסם את הנתונים.

שושנה אינהורן-גרברציק: כמו שאמרתי מבחינתנו זה יוצא לציבור הרחב ולכל מי שזקוק.

שושנה אינהורן-גרברציק: אם זקוקים למשהו נוסף אפשר לפנות אלינו ואז נוצר ערוץ מאוד ספציפי ומסוים.

אברהם נגוסה: טוב.

שלמה נהיר: אני מרכז סטטיסטיקה של נישואין וגירושין.

שלמה נהיר: הנתונים האלה לגבי שיעור הגירושין הגבוה בקרב יוצאי אתיופיה מתפרסמים כבר משנת 2011.

אברהם נגוסה: ואתם מפרסמים את זה, ומי שיעשה יעשה.

שלמה נהיר: אנחנו מפרסמים את זה בהודעה לעיתונות.

אברהם נגוסה: אין לי טענות אבל אני רק אומר שאם אתם גם עושים עוד צעד בעשייה שלכם – אוקיי, אתם עושים יותר פרסום כללי ומי שיראה את זה יראה, ומי שייקח ייקח.

אברהם נגוסה: אבל האם בדרך כלל אתם מכוונים גם למשרדים הרלוונטיים האחראיים שבעשייה הם צריכים להסתכל על המציאות כדי לשנות את המצב.

אברהם נגוסה: האם יש מטרה כזאת בעשייה הזאת?

אברהם נגוסה: האם יש להם כוונה לדבר הזה?

שושנה אינהורן-גרברציק: כמובן, הנתונים שאנחנו מפיקים ומפרסמים צריכים לשמש את קובעי המדיניות ומקבלי ההחלטות.

אברהם נגוסה: לכן אתם שולחים או לא למשרדים?

שושנה אינהורן-גרברציק: לא.

שושנה אינהורן-גרברציק: אנחנו לא שולחים למשרד מסוים.

אברהם נגוסה: נגיד, נישואין וגירושין בקרב העולים החדשים – שר הקליטה או שרת הקליטה, שר הרווחה – האם אתם שולחים אליהם את הדוח הזה?

שושנה אינהורן-גרברציק: לא.

אברהם נגוסה: מה הבעיה?

אברהם נגוסה: יש מניעה חוקית לעשות את זה?

שושנה אינהורן-גרברציק: אני לא יודעת.

אברהם נגוסה: האם אתם מוכנים לשקול לעשות את זה?

שושנה אינהורן-גרברציק: אני יכולה להעביר את המסר לאחראים.

אברהם נגוסה: אתם עושים עבודה טובה וזה מצוין, אבל זה לא צריך להישאר באוויר.

אברהם נגוסה: זה צריך להגיע למשרדים הרלוונטיים.

אברהם נגוסה: אתם לא מכריחים אותם לעשות.

אברהם נגוסה: אבל לפחות חובת

אברהם נגוסה: כם ליידע אותם על המציאות.

אברהם נגוסה: אנחנו רוצים ליצור מציאות כזאת שאנחנו נפנה אליכם בכתב ובבקשה להפנות למשרדים הרלוונטיים כל נתון שאתם מציגים בתקשורת.

נורית יחימוביץ' כהן: אפשר לשאול שאלה את הלמ"ס?

אברהם נגוסה: כן.

נורית יחימוביץ' כהן: אנחנו הגענו לדיון הזה דרך נתונים שאתם פרסמתם לכבוד חג הסיגד.

נורית יחימוביץ' כהן: זה היה מאוד מעניין ומאוד קופץ לעין ומרשים – הפער הזה בין יוצאי אתיופיה לוותיקים.

נורית יחימוביץ' כהן: רציתי לשאול האם אתם עושים באופן שיטתי או אחר גם סטטיסטיקה על שיעורי גירושין בארצות מוצא אחרות?

שלמה נהיר: אנחנו בעבר בדקנו את זה בקרב עולי ברית המועצות.

שלמה נהיר: אנחנו בדרך כלל מתייחסים לעולי ברית המועצות כאלה שעלו משנת 90'.

שלמה נהיר: השיעורים היו בהיקף של 11 ל-1,000 בהשוואה ל-9 ל-1,000 בכלל האוכלוסייה היהודית.

שלמה נהיר: זאת אומרת הרבה יותר נמוך מאשר הנתונים שראינו כאן

שלמה נהיר: לגבי יוצאי אתיופיה.

נורית יחימוביץ' כהן: צרפת?

נורית יחימוביץ' כהן: יש לכם מחשבות על עולי צרפת?

שלמה נהיר: אנחנו בהחלט יכולים לבדוק את זה.

שלמה נהיר: לא קשה להפיק נתון כזה.

נורית יחימוביץ' כהן: אנחנו פשוט מנסים לחשוב האם זה יכול להיות למשל אינדיקטור למצוקה כללית של אוכלוסייה בגלל קשיי הגירה או שינויים תרבותיים.

שלמה נהיר: בהחלט נוכל לבדוק את זה.

אברהם נגוסה: אלה פרצ'נסקי, בבקשה.

אלה ברצ'אנסקי: אני פסיכולוגית ואני עובדת כפסיכולוגית גם עם מתבגרים וגם עם נשים, ואני רוצה להביא קול מהשטח.

אלה ברצ'אנסקי: אני עובדת גם עם נערות דוברות רוסית וגם עם נשים דוברות רוסית גם באופן פרטני וגם בתור מנחת קבוצות.

אלה ברצ'אנסקי: אני פשוט רואה מה יכול לעבוד.

אלה ברצ'אנסקי: אני רוצה להביא כמה דוגמות שאולי אפשר לקחת אותן וליישם אותן לא רק במקום אחד אלא בעוד ערים ומקומות.

אלה ברצ'אנסקי: למשל, פונות אליי נשים שעברו התעללות מינית, הטרדות מיניות, אלימות במשפחה ורוצות לבוא לטיפול אבל אין להן שום אפשרות כספית להגיע לטיפול פרטני.

אלה ברצ'אנסקי: אני פניתי ביוזמתי לאגף קליטה בעירייה מסוימת ואמרתי, תשמעו, יש לי נשים, יש פונות, יש מצוקה, תנו לי אפשרות להנחות קבוצה לנשים בנושא של העצמת נשים ומודעות והנגשת שיח פמיניסטי ודווקא חיזוק המשפחה.

אלה ברצ'אנסקי: כי נשים מודעות יותר יכולות לדבר עם גברים והתא המשפחתי רק מתחזק מזה.

אלה ברצ'אנסקי: זאת המסקנה שלי.

אלה ברצ'אנסקי: הם הלכו לקראתי ואני מנחה קבוצת נשים כזאת כבר שנה רביעית.

אלה ברצ'אנסקי: זאת קבוצה שמצליחה באופן יוצא דופן כי נשים רוצות להגיע, רוצות להבין יותר על פסיכולוגיה של אישה, פסיכולוגיה של גברים ואיך ליצור יחסים שוויוניים.

שלומית אבינוח-קואולמן: באיזו רשות זה מתקיים?

שלומית אבינוח-קואולמן: למה את לא אומרת את שם הרשות?

שלומית אבינוח-קואולמן: הם עושים משהו חיובי.

אלה ברצ'אנסקי: אני לא יודעת אם מותר לי.

קריאות: מותר, מותר.

קריאות: זה המקום.

אברהם נגוסה: קודם כול זאת החלטה שלך.

אברהם נגוסה: דבר שני, דיברת על משהו חיובי וזה יכול להיות מודל לחיקוי.

אברהם נגוסה: אם את מחליטה להגיד תגידי; אם את לא רוצה להגיד זכותך לא להגיד.

אברהם נגוסה: זאת החלטה שלך.

אלה ברצ'אנסקי: זה דווקא לזכותם.

אלה ברצ'אנסקי: זאת עיריית פתח-תקווה.

אלה ברצ'אנסקי: אנחנו עושים את זה בפועל וזה פשוט מצליח.

אלה ברצ'אנסקי: דוגמה נוספת – אני גם מנחה קבוצות של עמותת "נשים לגופן" והנחיתי קבוצת נערות דוברות רוסית שלא מזמן עלו לארץ.

אלה ברצ'אנסקי: אנחנו צריכים להיות מודעים לכך שנערות ונשים שמגיעות לארץ בזמן האחרון – מצד אחד יש כאלה שמודעות מאוד לשיח הפמיניסטי ובאות מחוזקות, ומצד שני מאוד מוחלשות ובאות מחברה מאוד סקסיסטית שבה המסרים הם שאישה צריכה לדעת את מקומה וחשוב להיות רק יפה ולשתוק – המון מסרים מאוד סקסיסטיים ומשפילים.

אלה ברצ'אנסקי: בקבוצת נערות עבדנו על הנושא של הנגשת השיח ומודעות - -

אברהם נגוסה: האם את רואה שזה עושה טוב ועושה שינוי לאנשים?

אלה ברצ'אנסקי: זה היה מדהים.

אלה ברצ'אנסקי: אני חייבת להגיד.

אלה ברצ'אנסקי: זה לא רק אני, זה עוד מנחות, אבל לצערי קבוצות כאלה זה קורה מעט מדי.

אלה ברצ'אנסקי: התוצאות מדהימות.

אלה ברצ'אנסקי: גם בקבוצות נשים וגם בקבוצות של נערות באו וסיפרו אחת מתוך אחת; לא אחת מתוך שלוש שהוטרדה או עברה איזשהו סוג של הטרדה או פגיעה מינית – אחת מתוך אחת יכולה לספר על מקרה שהיה לה או ברחוב או דרך מכרים או במשפחה.

אלה ברצ'אנסקי: וכשהן מודעות יותר ומתחזקות ומועצמות ומבינות מה קורה בחברה בנושא של החמצה ובנושא של מיזוגניה מופנמת.

אברהם נגוסה: איך אתם משווקים את התכנית הזאת?

אלה ברצ'אנסקי: לא קורה שום דבר כי אין תקציבים לדברים כאלה.

אברהם נגוסה: זה תלוי בתקציבים.

אלה ברצ'אנסקי: אין מספיק תקציבים.

אלה ברצ'אנסקי: אני מאוד רוצה לפנות למשרד הקליטה ולמשרד החינוך ולמשרד הרווחה – חייבים לעשות כאלה קבוצות, אבל זה במיקרו.

אלה ברצ'אנסקי: במאקרו – אני חייבת להגיד שמתבגרים מוזנים מאוד מתקשורת.

אלה ברצ'אנסקי: בתקשורת אנחנו רואים כל מיני דברים.

אלה ברצ'אנסקי: סרטון כזה כמו שיצרו – חייבים לפעול עוד בנושא.

אלה ברצ'אנסקי: גם סרטים דוקומנטריים.

אלה ברצ'אנסקי: התקשורת חייבת להיות גם בשפה הרוסית.

אלה ברצ'אנסקי: זה מאוד חשוב כי יש כאלה שלא מבינים.

אברהם נגוסה: הבנתי.

אברהם נגוסה: אני מצטער שאני מזרז כי הזמן שלנו רץ.

אברהם נגוסה: האם יש לך תכנית כתובה שאת יכולה להפנות אותה למשרדי הממשלה ולהגיד שזאת תכנית מוצלחת ביותר וכדאי לשכפל אותה בכל הארץ בעלות כך וכך.

אברהם נגוסה: האם עשית את זה?

אברהם נגוסה: האם את מוכנה לעשות את זה?

אלה ברצ'אנסקי: אני מוכנה לעשות את זה כי גם כאן אני נציגת הליגה הפמיניסטית דוברת רוסית.

אלה ברצ'אנסקי: מצד שני אני פסיכולוגית שבאה מהשטח.

אלה ברצ'אנסקי: לכן אנחנו מוכנים לעשות את זה.

אברהם נגוסה: קודם כול תכתבי את התכנית ואת העלות שלה, ונעשה דברים תכל'ס.

אברהם נגוסה: אני וחברת הכנסת קסניה נוביל את העניין הזה למשרדים הרלוונטיים.

אברהם נגוסה: אני לא מבטיח שנצליח אבל לפחות נשתדל להביא את זה למודעות של מקבלי ההחלטות.

אלה ברצ'אנסקי: בסדר.

אסיה איסטושינה: אנחנו נכתוב.

שלומית אבינוח-קואולמן: תעבירו למייל של הוועדה.

אברהם נגוסה: כשאנחנו מדברים אנחנו מציגים את הבעיות.

אברהם נגוסה: אנחנו גם מדברים על דרכי ההתמודדות.

אברהם נגוסה: אבל אם אנחנו לא כותבים והולכים ללחוץ לעשות את זה, זה יישאר בגדר דיבורים.

אברהם נגוסה: לכן כדאי שבכל השפות – גם דוברי אמהרית, גם דוברי צרפתית, ספרדית, אנגלית – תהיה תכנית עם עלות.

אברהם נגוסה: ואז תפקידם של חברי הכנסת להילחם ולהשתדל לעשות את זה.

אלה ברצ'אנסקי: עוד משפט אחד:

אלה ברצ'אנסקי: אני חשוב שמאוד חשוב לעבוד עם נשים ונערות אבל גם עם גברים ובנים.

אלה ברצ'אנסקי: אבל אין מספיק תכניות גם לבנים.

אלה ברצ'אנסקי: כמובן, משרד החינוך עושה מה שהוא יכול, אבל אנחנו רוצים עוד תכניות.

אברהם נגוסה: להתייחס בתכנית זה חשוב מאוד.

אברהם נגוסה: נתקדם כי אני מבקש שתדברו בתמצית.

אברהם נגוסה: זיוה רשף, בבקשה.

זיוה רשף: אני סגנית מנהלת אגף הרווחה בבת-ים.

זיוה רשף: לידי ליאור אבנון, עובדת סוציאלית במרכז לשלום המשפחה.

זיוה רשף: אני שומעת ואני רוצה לציין כמה דברים: יש תכנית לעולים.

זיוה רשף: בבת ים יש לנו מודל קליטה יישובי.

זיוה רשף: לפי החלטת הממשלה, זה לטיפול בעולים מאוקראינה, צרפת ובלגיה.

זיוה רשף: בבת-ים אנחנו מטפלים בעיקר בעולים מאוקראינה.

זיוה רשף: נכון שזאת הייתה תכנית לארבע שנים והיא קיבלה הארכה.

זיוה רשף: זה גם משהו שאני רוצה לציין שכל הנושא של תכניות שמותנות בתקציבי פעולה שמתחילים בינואר ונגמרים בדצמבר ואחרי דצמבר אתה לא יודע אם אתה ממשיך או לא, ויש לך עובדים סוציאליים שמתחילים לעבוד - -

אברהם נגוסה: אבל אם זאת תכנית של ארבע שנים זה לא צבוע מראש?

זיוה רשף: זה שלוש שנים.

זיוה רשף: ומה קורה בשנה הרביעית?

זיוה רשף: אנחנו מחכים להחלטה, ואחרי שההחלטה התקבלה אנחנו עדיין מטפלים למשפחות.

זיוה רשף: אז יש לנו 70 משפחות.

זיוה רשף: אני בכלל חושבת שבנושא של תקציבי פעולה צריך לדון על זה בנפרד כי זה משהו שתוחם את הטיפול לטווח קצר וקיימת הרבה מאוד עמימות וחוסר בהירות בנושא הזה.

זיוה רשף: אבל יש החלטה ויש טיפול וכרגע אנחנו מטפלים ב-70 משפחות במסגרת התכנית הזאת.

זיוה רשף: אנחנו הייתה לנו ישיבה יחד עם משרד הקליטה לגבי תכנית שלם בנושא קליטה מיטיבה שזה די דומה לתכנית של המשרד.

זיוה רשף: אני אומרת שוב – חבל שכמה משרדים מפתחים תכנית די דומה עם פרויקטורים ומלווים למשפחות ועובדים סוציאליים.

זיוה רשף: אבל ברשות המקומית עשינו איגום משאבים כדי לעשות חלוקה וגם תיאום בין התכניות.

אברהם נגוסה: יש החלטת הממשלה שלתכנית שמופעלת על-ידי החלטת הממשלה יש תקציב.

זיוה רשף: נכון.

זיוה רשף: כרגע לעוד שנה.

אברהם נגוסה: מה התכנית של משרד הקליטה?

זיוה רשף: די דומה.

אברהם נגוסה: למה לא יחד?

אברהם נגוסה: למה לא להגדיל אותה מ-70 ל-100?

זיוה רשף: כבוד היושב-ראש, אני עובדת שטח.

זיוה רשף: את ההחלטות האלה אני מקבלת בסוף - -

אברהם נגוסה: מלמעלה.

אברהם נגוסה: הבנתי.

זיוה רשף: זאת אומרת אני בקצה הרצף.

זיוה רשף: אנחנו העובדות הסוציאליות מקבלות את ההחלטות ומיישמות אותן בשטח.

אברהם נגוסה: הבנתי.

זיוה רשף: אני רק רציתי לציין שיש כאלה תכניות.

אברהם נגוסה: כמה משתתפים בתכנית של משרד הקליטה?

זיוה רשף: אני לא יודעת.

זיוה רשף: אצלנו 70 משפחות יוצאות אוקראינה שהן שלוש שנים בארץ.

אברהם נגוסה: את חושבת שהתכנית הזאת היא מוצלחת?

זיוה רשף: אני חושבת שהתכנית הזאת היא תכנית מוצלחת כיוון שבניגוד לתכניות אחרות באגף הרווחה שמדברות על סיכון, התכנית הזאת מדברת על מניעה.

זיוה רשף: התכנית הזאת היא להגיע בשלב מאוד מוקדם לעולים, לאתר את החוזקות שלהן בעיקר בנושא של משבר ההגירה, לעשות התערבות קצרת מועד, לתווך אותם לתכניות של תעסוקה, למיצוי זכויות וללוות אותן.

זיוה רשף: יש גם מלווה למשפחות האלה.

זיוה רשף: המטרה היא שאחרי התקופה הם לא יהיו ברווחה.

אברהם נגוסה: המספר 70 זה בגלל חוסר תקציב או חוסר השתתפות של האנשים?

זיוה רשף: 70 משפחות זה 70 השמות.

זיוה רשף: במסגרת 70 ההשמות האלה אנחנו מגייסים כוח אדם.

אברהם נגוסה: מי הגביל את המספר?

אברהם נגוסה: משתתפים?

זיוה רשף: התקציב הקיים.

אברהם נגוסה: התקציב הקיים.

אברהם נגוסה: אבל אם, נניח, יש יותר תקציב אז יש יותר מועמדים.

זיוה רשף: יש יותר משפחות.

אברהם נגוסה: אז הסיבה היא תקציב.

זיוה רשף: אני מניחה.

אברהם נגוסה: הבנתי.

זיוה רשף: דיברנו גם על תחנות לטיפול משפחתי בנושא של אלימות במשפחה.

זיוה רשף: אני רוצה להגיד לגבי התחנות לטיפול משפחתי – הנושא לא מתוקצב כמעט בכלל ברשויות המקומיות.

זיוה רשף: לפחות אצלנו בבת-ים יש אצלנו תקציב מזערי של משרד הרווחה שמספיק אולי ל-30% משרת עו"ס בכל בת-ים.

זיוה רשף: בת-ים היא עיר של 160,000 תושבים, ואני מדברת על תקצוב של 30% בערך של משרד הרווחה.

זיוה רשף: הרשות המקומית נותנת שעות נוספות לעובדים סוציאליים שעשו הסמכה בטיפול משפחתי ועובדים בשעות נוספות.

זיוה רשף: לצערי הרב, זה תלוי ברשות המקומית ובמצבה הכלכלי.

זיוה רשף: אני לא רוצה לפרט יותר מדי על מצבה הכלכלי של עיריית בת-ים, אבל בכל אופן, לדעתי, נושא כזה לא צריך להיות תלוי אך ורק ברשות המקומית – אם היא עירייה חזקה או חלשה – אלא המדינה צריכה לתת את הדעת איך לפתח את התחום הזה של הטיפול; כי זה טיפול בזוגות, זה טיפול במשפחות, זה הדרכת הורים וזה גם טיפול פרטני.

זיוה רשף: במסגרת התחנה אנחנו מכשירים את העובדים הסוציאליים לעשות תיאום הורי.

זיוה רשף: בקיצור – כל מה שקשור לחיזוק התא המשפחתי בתחום הזה.

זיוה רשף: נכון שלעולים יוצאי העדה האתיופית קשה יותר להגיע לתחנה.

זיוה רשף: היה לנו ניסיון, ואני רוצה לומר לך שלא הרבה זוגות או משפחות הגיעו.

זיוה רשף: אני יכולה לספר אפילו על משפחה לא פשוטה - -

שלומית אבינוח-קואולמן: בלי שום פרטים, בבקשה.

זיוה רשף: לא.

זיוה רשף: חס וחלילה, מה פתאום.

זיוה רשף: - - היה אירוע די טראומתי במשפחה, והילדים קיבלו טיפול, ואילו ההורים – למרות כל הניסיונות לחזק את התא ולהגיע לטיפול – לא הגיעו לטיפול וזה היה חבל.

זיוה רשף: אני אקצר כי אני רוצה לתת גם לליאור לדבר בתחום של אלימות במשפחה כי זה מאוד חשוב.

זיוה רשף: אבל אני רוצה לדבר על עוד תקציב של תכנית "זוגיות ללא אלימות".

בטי ריטבו: "חברות וזוגיות ללא אלימות".

זיוה רשף: זאת תכנית שידעתי שהיא של משרד הרווחה ולא - -

בטי ריטבו: היא תכנית משותפת.

בטי ריטבו: אבל אנחנו מבצעים את זה ומאז - - -

שלומית אבינוח-קואולמן: - - - הפרוטוקול לא קלט שום דבר.

בטי ריטבו: התכנית נכתבה בשיתוף משרד הרווחה לפני כמה שנים.

בטי ריטבו: ההובלה היא של המשרד וגם עשינו שינויים מתוך התכנית.

בטי ריטבו: זה בשיתוף איתכם ומצוין.

זיוה רשף: התקציב של התכנית הזאת הוא מזערי מאוד.

זיוה רשף: היא מאוד חשובה.

זיוה רשף: אנחנו מפעילים אותה ברשות וצריך לתגבר אותה.

זיוה רשף: אני אתן לליאור לדבר עכשיו.

אברהם נגוסה: בבקשה.

אברהם נגוסה: תנסי להעביר לנו בתמצית.

ליאור אבנון: אני עובדת במרכז לטיפול ולמניעת אלימות במשפחה בבת-ים.

ליאור אבנון: אחרי כמה זמן שעבדתי בתור עובדת סוציאלית קהילתית נכנסתי לתכנית "קשרים" וספציפית עבדתי עם עולים יוצאי אתיופיה.

ליאור אבנון: הרעיון היא לעשות עבודה אחרת שהיא עבודה רגישה לתרבות.

ליאור אבנון: מתוך העבודה בשטח יש המון מסקנות שהגעתי אליהן שהייתי שמחה לשתף.

ליאור אבנון: ראשית, אני נכנסתי לתפקיד אחרי שנה שלא מצאו עובדת.

ליאור אבנון: אחת הסיבות שלא מצאו עובדת היא בגלל שהרבה פעמים מחפשים עובדים שהם יוצאי הקהילה ודוברי השפה.

ליאור אבנון: גם מההיכרות שלי עם חברות שלי יוצאות הקהילה לא מעוניינות לעבוד עם הקהילה.

ליאור אבנון: הן מעוניינות שייתנו להן מרחב עבודה גדול יותר כמו שלי נותנים מרחב עבודה גדול יותר, ולכן הרבה פעמים הן מעדיפות לא לעבוד עם הקהילה.

ליאור אבנון: ההכוונה שעובדים "רק עם" זה מאוד בעייתי ומשאיר אותנו במקום שאנחנו לא צריכים להיות שם.

ליאור אבנון: אני נכנסתי לתפקיד ואין לי שפה, אבל יש לי היכרות עם האוכלוסייה.

ליאור אבנון: לכן עבדתי במשותף עם מגשר מתוך מוקד הקליטה שיש לו המון ניסיון, הוא דמות מאוד מוכרת לטובה בעיר.

ליאור אבנון: העבודה המשותפת זה מה שהיה מצוין.

ליאור אבנון: כי דווקא זה שעבדנו אני שלא דוברת השפה והוא שכן דובר השפה נתן לזה ערך מאוד גדול.

ליאור אבנון: אני קיבלתי אישור מיוחד לעשות את התפקיד הזה אף על פי שאני לא דוברת השפה.

ליאור אבנון: אני חושבת שצריך לקחת עובדים סוציאליים שיש להם פתיחות ומוכנים ללמוד ולעבור הכשרה ולהכיר את כל המאפיינים התרבותיים, ויש אפשרות להצליח.

ליאור אבנון: אני בחרתי לעבוד עם גברים גם מתוך אמונה שזאת אוכלוסייה שפחות מגיעים אליה, ובדרך כלל הגברים גם נמצאים פחות בקשר עם שירותי הרווחה.

ליאור אבנון: אלה גברים שהתיקים של המשפחות שלהם כבר נסגרו ברווחה, ודווקא דרכם הצלחנו להגיע למשפחות כי הם שיתפו פעולה.

ליאור אבנון: ואלה גברים ששמעתי עליהם מהרבה מקומות אחרים תגובות מאוד שליליות, כמו: הם תוקפנים ולא משתפים פעולה ואין אמון ואי אפשר לעבוד איתם, ואני יכולה להגיד שזה בכלל לא נכון.

ליאור אבנון: הכול תלוי מאיפה אתה מגיע.

ליאור אבנון: היה לי חבל שהרבה פעמים זה קרה כי אותו גבר הוא מאוד מבוגר והוא דובר עברית אז חשבו שהוא מבין עברית מאה אחוז, אבל הוא לא לגמרי מבין עברית, ואז אמרו לי, לא, הוא משקר, הוא מבין עברית.

ליאור אבנון: אז אם באתי עם מתרגם אז וידאתי שהוא יבין באמת כל דבר אז פתאום הוא הבין את הדברים אחרת.

ליאור אבנון: יש פערים בדינמיקה או בקודים תרבותיים - -

שלומית אבינוח-קואולמן: לפעמים אומרים שהמתרגם לא מתרגם טוב, ודווקא הנוכחות של המתרגם מקשה על הטיפול.

ליאור אבנון: אז אני אגיד לך שכל גבר שהלכתי איתו לתרגום, קודם כול וידאתי אם הוא מעוניין בזה כי לפעמים גם יש היכרות מוקדמת.

ליאור אבנון: אחד הגברים ידע עברית, ולא רצה תרגום אז ישבנו יחד וכל דבר שאלתי הרבה פעמים אם הוא מבין.

ליאור אבנון: אבל צריך לגשר על הפערים האלה.

אברהם נגוסה: תגידי לנו מה רמת ההצלחה.

ליאור אבנון: הצלחה מדהימה הייתה איתם.

ליאור אבנון: אני בדיוק עכשיו בחופשת לידה אז התהליך שלי איתם היה מאוד קצר.

ליאור אבנון: אבל אני הופתעתי שהגענו לרמה כזאת של הצלחה.

ליאור אבנון: אבל, לדעתי, צריך לעשות הכשרות ולא רק ברווחה.

ליאור אבנון: ברווחה ובבתי משפט – כי שמעתי תגובות מאוד קשות - - - כלפיהם.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: עורכת דין נילי נאהורי.

נילי נאהורי: שלום.

נילי נאהורי: דיברו הרבה על עלייה מאתיופיה ועלייה מרוסיה.

נילי נאהורי: לפי המבטא שלי אתם מבינים שאני אדבר על העלייה מצרפת.

נילי נאהורי: אני מרכזת עמותה "Israelis forever" שהיא עמותה לגיוס הכוחות הציונים דוברי צרפתית.

נילי נאהורי: אנחנו מעודדים עלייה מצרפת אבל צריך לטפל בקליטה כאן.

נילי נאהורי: יש בעיה שקשורה לנושא הדיון של היום של חיזוק התא המשפחתי שהיא התופעה של עליית "בואינג".

נילי נאהורי: זאת תופעה מאוד שכיחה אצל הצרפתים.

נילי נאהורי: למה הכוונה?

נילי נאהורי: האימא עולה לארץ עם הילדים ומתיישבים בארץ, אבל האבא הולך וחוזר לצרפת; עובד בצרפת במשך כל השבוע וחוזר לארץ רק לסוף שבוע.

נילי נאהורי: התופעה הזאת מפרקת את בני הזוג; הילדים גדלים בלי דמות אב; מאוד קשה לאימא להשתלב כי היא לבד בארץ ומתמודדת עם הרבה אתגרים.

נילי נאהורי: היא גם לא מצליחה למצוא מקום עבודה כי אין לה זמן; היא גם מתקשה לעזור לילדים לעשות שיעורי בית כי היא לא מבינה עברית.

נילי נאהורי: רציתי להפנות את תשומת הלב של המשרדים הממשלתיים לעלייה מצרפת.

נילי נאהורי: לא לנטוש אותם.

נילי נאהורי: אני יודעת שיש רושם שהעולים מצרפת לא צריכים עזרה.

נילי נאהורי: זה לא נכון.

נילי נאהורי: הם ממש צריכים עזרה.

נילי נאהורי: למשל, היושב-ראש דיבר על עובדים סוציאליים שצריך להכשיר בכל מיני שפות אז אני אפילו בטוחה שיש הרבה עובדים סוציאליים יהודים בצרפת שרוצים לעלות ארצה ולא מודעים לכך שיש תפקיד שמחכה להם כאן והם יכולים לעזור.

נילי נאהורי: יש גם יוזמות פרטיות של אנשים שמקימים בתים לקבל את הילדים אחרי בית הספר ולעזור להם עם שיעורי בית.

נילי נאהורי: אבל זה גם מצריך סיוע של המשרדים הממשלתיים וצריך לשכפל את המודל הזה וגם צריך לטפל במקור של הבעיה.

נילי נאהורי: המקור של הבעיה הוא אי הכרה בתעודות של הצרפתים - -

קסניה סבטלובה: זה דיון אחר.

קסניה סבטלובה: זה לא קשור לדיון הזה.

נילי נאהורי: אני יודעת שזה לא קשור לדיון הזה אבל זה מקור הבעיה שצריך לעזור לעולים הצרפתים להתפרנס בכבוד.

נילי נאהורי: לכן לא תהיה בעיה בתא המשפחתי שלהם.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: נדיה אייזנר, בבקשה.

נדיה אייזנר: שלום.

נדיה אייזנר: אני מייצגת כאן את עמותת "מורשתנו".

נדיה אייזנר: הצטרפנו לדיון מכיוון קצת שונה שקשור לאלימות כלפי נשים דוברות רוסית.

נדיה אייזנר: אני גם עורכת אתר "רלוונט אינפו" ששייך לעמותת "מורשתנו".

נדיה אייזנר: זאת עמותה שמטרתה לקדם ולהעמיק דמוקרטיים בתוך הקהילה הדוברת רוסית וזאת העמותה שאחראית לסרטון הויראלי שראיתם שרץ לפני כשנתיים בפייסבוק ובטוויטר וקיבל המון כניסות והיה דיון מאוד ער עליו.

נדיה אייזנר: אנחנו עובדים כבר כמה שנים עם כל הנושא של בעיות של נשים מהגרות דוברות רוסית – בכנס או בפעילויות שונות שנערכות בדרך.

נדיה אייזנר: התקשורת שהזכירו פה כבר כמה פעמים – אתר "רלוונט אינפו" שם לעצמו למטרה להביא את הקולות של הנשים דוברות הרוסית ואת הבעיות לקדמת הבמה התקשורתית בשפה הרוסית כדי שהדברים האלה יהיו במודעות.

נדיה אייזנר: אנחנו מדברים פה על הסברה רחבה ועל חינוך הציבור, אם אפשר לומר ככה.

נדיה אייזנר: לכן אנחנו צריכים להגיע לכמה שיותר אנשים וזה רק דרך התקשורת.

נדיה אייזנר: בנוסף אנחנו מקבלים המון תגובות על הכתבות שאנחנו עושים ועל מאמרים שאנחנו מפרסמים.

נדיה אייזנר: אנחנו רואים שני דברים בתגובות שלהם: א', ככל שהמעמד של האישה העולה מארצות דוברות רוסית חלש ככה היא יותר מועדת לאלימות.

נדיה אייזנר: אני לא מחדשת עכשיו לאף אחד אבל מאוד חשוב לדבר על זה.

נדיה אייזנר: אם מדובר בעובדת קבלן או באם חד-הורית ממתינה לדיור הציבורי הסיכוי שהיא תיפגע מינית או מאלימות בצורה אחרת הוא מאוד גבוה.

נדיה אייזנר: זה באמת אחת מתוך אחת.

נדיה אייזנר: מצד שני יש הסטריאוטיפים שפוגעים בכולם – גם בנשים הכי חזקות, גם מנהלת בהייטק יכולה לקבל את הסטריאוטיפים הגזעניים והמיזוגניים האלה בפרצוף.

נדיה אייזנר: זה אחד הדברים שכואבים מאוד.

נדיה אייזנר: אנחנו גם רואים שהדור השני נפגע.

נדיה אייזנר: אני מוכרחה להגיד שהכי כואב לי שהבנות שלנו עדיין סוחבות את הדבר הזה.

נדיה אייזנר: כאן גם הפתרון המשולב שהוא גם טיפול שדיברו עליו המון ואכיפה שדיברו עליה קצת פחות, וזה נראה לי מחדל כי יש המון עניין באכיפה נכונה של החוקים – אם זה חוק למניעת הטרדות מיניות או החוק למצות את הדין עם הפוגעים בתוך המשפחה וגם החינוך.

נדיה אייזנר: אני חושבת שלא דיברנו כאן על תכניות למורים.

נדיה אייזנר: אני זוכרת את עצמי בגיל 15 עוברת בבית ספר ויש קריאות גנאי כלפי חברה שלי עם עצמה עולה חדשה שהייתה חדשה חודשיים בארץ, ובנים צועקים לה דברים, ועובר שם מורה ולא מגיב.

נדיה אייזנר: זאת התחלה של אוזלת יד של המערכת שלא מסוגלת לטפל בבעיה.

נדיה אייזנר: זה מתחיל בבית הספר.

קסניה סבטלובה: אנחנו צריכים לדעת את התשובות של משרד החינוך כי זה משהו שנמשך 28 שנים.

קסניה סבטלובה: זאת לא מציאות שנוצרה אתמול או לפני שנתיים.

אברהם נגוסה: אתם רואים שהציבור עונה ומשתף פעולה בנושא הזה?

אברהם נגוסה: אתם רואים תגובה חיובית בנושא?

נדיה אייזנר: ברגע שאנחנו מעלים את הבעיה ואת המודעות אנחנו ממש רואים המון תגובות שהדברים האלה קורים, וזה קרה גם לי ועולים סיפורים מאוד קשים.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: נגה אלנה, מנכ"ל עמותת "פידל".

נגה אלנה: אני מנהל פיתוח קהילה ומגשרים בעמותת "פידל".

נגה אלנה: אני רוצה לציין שאני מזדהה עם המאבק של נשים וגברים שיוצאים וסוגרים את הכבישים נגד רצח נשים.

נגה אלנה: בכל הזדמנות שנעלה את זה נוכל להתמודד ונצליח.

נגה אלנה: בעמותת "פידל" אנחנו עובדים עם יוצאי אתיופיה – ילדים, הורים וצוות בית הספר בשעות הבוקר; אחרי הצהריים כשיש מרכזי נוער נותנים מענה לבני נוער בגיל 18-13 ובשעות הערב אנחנו מקיימים סדנת הורים, ויש 80-50 קבוצות מדי שנה.

נגה אלנה: בנושא החיזוק התא המשפחתי אם אנחנו מדברים על משפחה גרעינית או מורחבת כל הבעיות מתחילות כבר במרכזי הקליטה.

נגה אלנה: במרכזי הקליטה יש, כידוע, בעיות של שפה; אין אנשי מקצוע מקרב יוצאי אתיופיה, אלא אנשי מקצוע מגיעים, ויש מתרגם ודרך זה מתחילים את הטיפול.

נגה אלנה: מן הסתם כשמתקדמים יותר נשים צורכות את התכניות והגברים נשארים בצד.

נגה אלנה: כל התכניות או מכרזים ליוצאי אתיופיה – לא תמיד אנשים שבונים את המכרזים מבינים מה הצרכים של הקהילה.

נגה אלנה: לדוגמה, ב"דרך החדשה" יצא מכרז לסדנת הורים ליוצאי אתיופיה בת שלושה מפגשים.

נגה אלנה: כל מי שמנחה ודיבר בו, המפגש הראשון הוא קודם כול היכרות, המפגש האחרון הוא פרידה.

נגה אלנה: אז בשני מפגשים אתם חושבים שאפשר לתת מענה לקהילה?

נגה אלנה: אפשר להציל קהילה?

נגה אלנה: איך אפשר?

נגה אלנה: מצד שני בנושא זוגיות – עולה חדש עלה לפני שבע שנים והביא ילד לעולם בארץ.

נגה אלנה: במשרד החינוך לא מכירים בילד כעולה חדש.

נגה אלנה: לא מגיע לו מגשר, לא צריך לתת לו מענה משום שהילד נולד פה.

נגה אלנה: האם תוך חמש שנים האבא יכול להיות עצמאי, מלומד כלכלית, חינוכית והכול?

נגה אלנה: לכן הבקשה שלי, כבוד היושב-ראש, שלפני שכל מכרז ותכנית ברמה לאומית ארצית יוצאים לדרך יישבו יחד אנשי קהילה, אנשי מקצוע לא כאילו כדי לעשות "וי".

נגה אלנה: הקהילה חשובה.

נגה אלנה: אותם ילדים, כל עוד שילמדו ויצליחו ונצליח לגבש את המשפחה – בעל עם אשתו, אשתה ובעלה – ויוכלו לתקשר עם הילדים שלהם ויהיו משמעותיים גם בבית הספר, שנוכל להצליח.

נגה אלנה: לדוגמה בסדנאות הורים שאנחנו מכשירים אחד ממדדי ההצלחה שלנו זה קודם כול השתתפות פעילה מעל 90%; והדבר השני שהכי חשוב באותה קבוצה זה ששלושה אנשים צריכים להיבחר לוועד הורים בבית הספר.

נגה אלנה: זה מעצים אותם פה.

נגה אלנה: אנחנו מגייסים הורים שהיה להם מקצוע באתיופיה בעבודת יד ומביאים אותם לבית הספר והופכים אותם להורה-מורה.

נגה אלנה: ברגע שהילד רואה את אבא שלו מלמד בכיתה שלו בתחום שלו זה גאווה.

נגה אלנה: ככה נוכל לחזק את התא המשפחתי ולא במתן מענה בשני מפגשים או בשלושה מפגשים, אלא צריך להיות תהליך.

נגה אלנה: הקריאה האחרונה שלי היא לעשות הכול להעלות את כל מי שזכאי לעלות למדינת ישראל.

נגה אלנה: רוב העולים שנמצאים במרכזי קליטה ובדיור קבע, חצי מהכסף הם שולחים לאדיס אבבה ולגונדר.

נגה אלנה: אמא ואבא פה, והילדים באתיופיה, אחות פה, אח שם.

נגה אלנה: אי אפשר לתת להם תכנית עבודה איך לכלכל את עצמם.

אברהם נגוסה: אתה אומר שזה הגורם לסכסוך, לאלימות ולגירושין.

נגה אלנה: זה גורם למשבר.

נגה אלנה: לאישה יש שלושה אחים באתיופיה; לגבר אולי אין.

נגה אלנה: וכל חודש היא רוצה לשלוח.

נגה אלנה: מזה מתחילה האלימות, מזה מתחיל פירוק המשפחות.

נגה אלנה: יוצאי אתיופיה הם הכי עניים במדינת ישראל.

קריאה: צודק חד-משמעית.

נגה אלנה: מזמינים אנשים לתכנית כזאת או אחרת ורוצים לשרוד.

נגה אלנה: עובדים 114-12 שעות ביום.

נגה אלנה: מתי יישבו עם הילדים כדי לחזק את התא המשפחתי?

נגה אלנה: מתי יגיעו לבית הספר?

נגה אלנה: ייאמר לזכות משרד החינוך ש-31 יוצאי אתיופיה למדו במכללת בית-ברל וקיבלו תעודת הוראה.

נגה אלנה: מתוכם 20 התקבלו למשרד החינוך; 11 מכיוון שלא היו באגודה לקידום החינוך, משרד החינוך לא מכיר בהם.

נגה אלנה: אז לאיזה מקום הם ילכו לעבוד?

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אסתר יאסו, עובדת סוציאלית, בבקשה.

אסתר יאסו: אני עובדת בעיריית עפולה.

אסתר יאסו: אני עובדת סוציאלית בנושא סדרי דין.

אסתר יאסו: אני לא יודעת אם כולם יודעים מה זה או מכירים את זה.

אסתר יאסו: זה תחום ספציפי בעבודה סוציאלית שדורש הכשרה ותעודה ממשרד הרווחה.

קריאה: מינוי של השר.

אסתר יאסו: מינוי של השר.

אסתר יאסו: אני רוצה לשתף מהשטח מתחום העבודה שלי.

אסתר יאסו: אני עובדת עם כלל האוכלוסייה, לאו דווקא עם אתיופים.

אסתר יאסו: כשאני פוגשת את המשפחות הם באים אליי דרך בית המשפט כשהם בתהליך של פרידה וגירושים או במקרים של אלימות, צווי הרחקה.

אסתר יאסו: אלה התחומים שבית המשפט פונה אליי ומבקש ממני המלצה לגבי ההמשך.

אסתר יאסו: אם זה תהליך של גירושים ופרידה אז אצל מי יהיו הילדים, מי יהיה ההורה המשמורן, ואיך ההורה הלא משמורן יהיה בקשר עם הילדים ויראה אותם.

אסתר יאסו: אם זה צווי הרחקה, כמובן, לפי החוק, יש אפשרות לתת צו של שבוע ימים משופט בלי לשמוע את הצד השני.

אסתר יאסו: בדרך כלל אם האישה מבקשת את הצו אז תוך כמה ימים השופט מבקש עזרתנו בהמלצות לגבי המשך הצו, ואיך הקשר מתנהל עם הילדים.

אסתר יאסו: אלה המקרים.

אסתר יאסו: אני מטפלת בכל האוכלוסייה, כמובן.

אסתר יאסו: אבל אני רוצה להתייחס לאוכלוסייה האתיופית שמגיעה אליי במקרים האלה.

אסתר יאסו: אני רואה את ההבדל דווקא בגלל שאני מקבלת את כל האוכלוסייה, כולל עולים מארצות אחרות – רוסים, דוברי רוסית וכולי.

אסתר יאסו: אני רוצה להתייחס דווקא למצב האקוטי של המשפחות, איפה נופלים הקטינים.

אסתר יאסו: ההמלצות שלנו תמיד סביב טובת הקטינים.

אסתר יאסו: אני מרגישה שדווקא במשפחות האתיופיות האבא פחות דורש את הילדים שלו, פחות רוצה את הילדים שלו.

אסתר יאסו: הרבה פעמים הוא יוצא מהבית, ואז בעצם אין לו איפה.

אסתר יאסו: החלק שלי הוא להסדיר את הקשר שלו עם הילדים, ויותר מזה – שיהיה הורה משמורן משותף.

אסתר יאסו: יש משמורת משותפת.

אסתר יאסו: יש תהליך מתקדם בחברה עצמה.

אסתר יאסו: האבות זה לא כמו פעם.

אסתר יאסו: יש כל מיני ארגונים – א' זה אבא – אם אתם מכירים.

אסתר יאסו: האבות רוצים שותפות בחברה הכללית.

אסתר יאסו: יש תהליך של שינוי חברתי בכלל.

אסתר יאסו: במשפחות האתיופיות לי אין הזמן לעשות עבודה טיפולית משמעותית שם.

אסתר יאסו: אני יכולה להמליץ לבתי משפט.

אסתר יאסו: פה בגלל שיש חוק ובית משפט יש גם אפשרות לכפות על ההורים לשתף פעולה.

אסתר יאסו: אבל חשוב שתהיה תכנית טיפולית שתתאים להורים האלה.

אסתר יאסו: מאוד כואב לי לראות – אני מביאה את זה מהשטח כי זה משפחות גם, כנראה, מכיוון שזה מתוך עולה מאתיופיה, אז כן חשוב לי.

אסתר יאסו: אני מביאה את הדברים מהלב.

אסתר יאסו: חשוב לי שיהיו תכניות ברווחה.

אברהם נגוסה: את מתכוונת לתכניות מניעה.

אסתר יאסו: קודם כול הנתק שנוצר.

אסתר יאסו: בדרך כלל זה יכול להיות אבא משמורן והאימא שצריכה לחזק את הקשר עם הילדים שלה.

אסתר יאסו: אבל בדרך כלל השיעור הגבוה הוא של אבות שלא פוגשים את הילדים שלהם.

אסתר יאסו: על-פי חוק מותר להם וזאת גם זכותם של הילדים לקבל את שני ההורים שלהם, וקשה מאוד לקרב את האבא.

אסתר יאסו: אם אני אומרת לו, בוא נחשוב, אולי פעמיים בשבוע, אולי גם בסופי שבוע - -

אברהם נגוסה: אסתר, הזמן שלנו רץ.

אברהם נגוסה: את מדברת אחרי שהבן אדם הגיע לשלב הזה.

אסתר יאסו: שהוא גם חשוב.

אברהם נגוסה: האם בעיריית עפולה יש תכנית הסברה כמו ששמענו פה הצעות או תכניות של סדנה כדי להסביר להם בשפה שלהם כדי למנוע?

אסתר יאסו: יש תכניות עקיפות כמו שתוארו.

אסתר יאסו: אבל אין תכניות ישירות.

אסתר יאסו: פה הייתי רוצה דובר אמהרית ומקסימום עם מטפל נוסף שייתן במיוחד לאבות הכוונה לגבי הקשר שלהם עם הילדים.

אסתר יאסו: זה דור העתיד ועל זה אנחנו עובדים.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אנה סוטניק-טליסמן, עובדת סוציאלית בשירותי בריאות כללית, בבקשה.

אברהם נגוסה: תסבירי לנו בתמצית.

אנה סוטניק-טליסמן: אני עובדת סוציאלית בשירותי בריאות כללית ובמרכז הגאה.

אנה סוטניק-טליסמן: לכן אני אתן את זווית הראייה שלי.

אנה סוטניק-טליסמן: מי ששאל כמה זמן לוקח לעולה חדשה לקבל את התגובה הראשונית שלה, אז כשהייתי בת 17, חודש בארץ, באולפן צבאי המשפט הראשון שלמדתי היה "אנה גומרת ברבע שעה".

אנה סוטניק-טליסמן: כולם אמרו את זה ככה וצחקו, ואני חשבתי שזה משהו חמוד ומצחיק.

אנה סוטניק-טליסמן: הסתבר אחר כך שפחות.

אנה סוטניק-טליסמן: לקח לי זמן.

אנה סוטניק-טליסמן: כיום אני עובדת סוציאלית בשירותי בריאות כללית; אני דוברת רוסית יחידה במחוז תל-אביב-יפו ועובדת גם בבת-ים.

אברהם נגוסה: בכל המחוז?

אנה סוטניק- טליסמן: בכל המחוז.

אנה סוטניק- טליסמן: אבל תדעו לכם שאני בכלל צ'ופר כי במחוז דן פתח תקווה אין כזה דבר.

אנה סוטניק- טליסמן: אני לא יודעת מה האחרים, אבל זה אני יודעת בטוח.

קסניה סבטלובה: אחד לאלף.

קסניה סבטלובה: אנחנו יודעים.

אנה סוטניק- טליסמן: כן, אחד לאלף.

אנה סוטניק- טליסמן: במקרה שמתחברים לכל אחד שדיבר פה זה כאילו ממש ממשיך לי.

אנה סוטניק- טליסמן: אני עובדת סוציאלית רפואית ומומחית לטיפול באוכלוסייה הלהט"בית, למשל, ואני גם מקבלת מקרים מיוחדים של דוברי רוסית מכל המחוז מעבר לתפקיד שלי.

אנה סוטניק- טליסמן: כי מישהו צריך לתת מענה.

אנה סוטניק- טליסמן: זה ההסכם בינינו.

אנה סוטניק- טליסמן: ואין לזה תקצוב מיוחד או הגדרה מיוחדת.

אנה סוטניק- טליסמן: זה מתוך תובנה ומודעות שלנו, של השירות הסוציאלי הפנימי שלנו בשירותי בריאות כללית שיש כזה צורך ויש מצוקה כזאת.

אנה סוטניק- טליסמן: עכשיו זה כבר תלוי האם למטופלת המסוימת יש משאבים להגיע עד אליי, והאם יש משהו שיכול למנוע בעדה להגיע עד אליי או האם אני יכולה לתת בשלט רחוק מענה שחייב להיות מאוד אינדיבידואלי?

אנה סוטניק- טליסמן: כמו שאמרתי, במחוזות אחרים אין גם את זה.

אנה סוטניק- טליסמן: כמו כן אני מומחית לטיפול באוכלוסייה הלהט"בית ואני עובדת גם במרכז הגאה.

אנה סוטניק- טליסמן: במיוחד הנושא של נשים לסביות וסקסואליות, טרנסג'נדריות יוצאות חבר העמים זאת אוכלוסייה שאני יכולה להגיד באופן ודאי שהיא אוכלוסייה שנמצאת בסיכון לאלימות בתוך המשפחה בצורה כפולה ומכופלת.

אנה סוטניק- טליסמן: כשפוגעים בך כי את רוסייה מבחוץ את חוזרת למשפחה שלך ומקבלת תמיכה; כשפוגעים בך כי את לסבית במשפחה שלך את יוצאת החוצה ויש כל כך הרבה ארגונים שיכולים לעזור או קבוצות שאת יכולה להשתייך אליהן.

אנה סוטניק- טליסמן: כשזה קורה בד בבד ואת מנותקת מידע ומנותקת מהזכויות שלך זאת סכנה גדולה.

אנה סוטניק- טליסמן: אני עובדת עם עולות להט"ביות ואני מקבלת פניות מכל חלקי הארץ שהן עוברות "אונס תיקון" – אלימות מצד משפחות שהן מבקשות לצאת מהן פלוס אלימות מצד משפחות המוצא שמרגישות אשמות, שמרגישות בושה, שרוצות עכשיו לנקום או איכשהו להחזיר אותה לטובתה.

אנה סוטניק- טליסמן: סחיטה כלכלית, ויתור על הילדים, איום בניכור הורי, אלימות פיזית ואיומים על החיים, חוסר נגישות למידע ולמיצוי זכויות.

אנה סוטניק- טליסמן: דבר נוסף ולא פחות מסוכן הוא שהצוות הפסיכוסוציאלי, העמיתות שלי, לא תמיד יודעות לתת מענה.

אנה סוטניק- טליסמן: אפילו להפך – הן עלולות לקחת צד של המשפחה.

אנה סוטניק- טליסמן: זה יכול להיות רק כאשר אנשי הטיפול יהיו הרבה יותר מוכשרים לטיפול במקרים כאלה.

אנה סוטניק- טליסמן: לרוב הנושא של חוסר נגישות וחוסר מידע הוא נושא מרכזי.

אברהם נגוסה: נא לסיים.

אנה סוטניק- טליסמן: אני מסיימת למרות שכתבתי המון.

אנה סוטניק- טליסמן: בהקשר לעניין הזה ליאור הזכירה לפני כן שבאמת לא כל העובדות הסוציאליות דוברות רוסית או אמהרית מעוניינות ורוצות לעבוד בתחום כי זה גם תחום שקשה הרבה יותר להתקדם בו וקשה לפרנסה.

אנה סוטניק- טליסמן: לדעתי, המערכות חייבות לעודד אותנו הרבה יותר לתת לנו משאבים ואפשרויות להשתלב בתחומים האלה.

אנה סוטניק- טליסמן: זה לא צריך להיות רק באחריותי אם יש לי או אין לי שליחות מיוחדת לעבוד בכך.

אנה סוטניק- טליסמן: כמובן, גם לזמן ולהזמין עובדות סוציאליות אחרות כדי שהתחום הזה יהפוך לתחום שרוצים לעבוד בו, לא שבורחים ממנו.

אברהם נגוסה: תודה ויישר כוח על הפעילות.

אברהם נגוסה: טדלה גזאין, בבקשה.

אברהם נגוסה: אתה רוצה תרגום?

טדלה גדיף: כן.

אברהם נגוסה: אז תדבר.

טדלה גדיף: אומר דברים בשפה האמהרית.

טדלה גדיף: להלן תרגומם: כמו שנגה אמר, יש קשר למשפחות שהמשפחות שלהן נשארו שם.

טדלה גדיף: גם זה מקור או גורם לסכסוך משפחתי.

טדלה גדיף: הוא מדבר על ההורים שנשארו שם.

טדלה גדיף: הוא נמצא עם ארבעת האחים שלו פה, וההורים נמצאים שם.

טדלה גדיף: הוא רוצה שההורים שלו יעלו.

טדלה גדיף: כמובן, זה לא בדיוק הנושא של העלייה היום אבל זה גם גורם לסכסוך במשפחה ולפירוק התא המשפחתי כמו שנגה אמר.

אברהם נגוסה: אני אגיד לו באמהרית מה שאני חושב שצריך לעשות.

אברהם נגוסה: (אומר דברים בשפה האמהרית).

אברהם נגוסה: עדנה ברונשטיין, בבקשה, מנכ"לית "שילוב" – מכון לטיפול משפחתי בירושלים.

עדנה ברונשטיין: שלום.

עדנה ברונשטיין: אני עדנה ברונשטיין, מנכ"לית של מכון "שילוב" שזאת עמותה ללא כוונת רווח בירושלים.

עדנה ברונשטיין: אני רוצה להצטרף למה שאמרה חברתי על כך שכל השירותים וכל התכניות קיימות, רק צריך לתת לנו תקציב.

עדנה ברונשטיין: אנחנו מכון מאוד ותיק ואנחנו נותנים שירותי טיפול מסובסדים בעיקר בנושא טיפול זוגי ומשפחתי בירושלים.

עדנה ברונשטיין: אבל אני חושבת שאוכלוסיית העולים תתקשה לעמוד גם בתעריפים המסובסדים שלנו.

עדנה ברונשטיין: בנוסף אנחנו מקיימים מסגרת הכשרה לעובדי טיפול.

עדנה ברונשטיין: גם פה העלויות הן גבוהות, ואם למשרד היה מלגות לתת לעובדים אתיופים או לכל עובדים שמוכנים להתמודד עם המסלול של מטפל משפחתי מוסמך הם היו יכולים ללמוד אצלנו.

עדנה ברונשטיין: אנחנו מקבלים תקצוב של 10,000 שקל לשנה מעיריית ירושלים – זה כל התקצוב שהמלכ"ר שלנו מקבל, והסבסוד שאנחנו יכולים לתת תלוי בכמות התרומות שאנחנו מצליחים לגייס.

עדנה ברונשטיין: לכן, אנחנו נותנים שירות ל-450 משפחות מדי שנה, כמעט 5000 שעות טיפול; עובדים אצלנו במכון המטפלים הכי ותיקים והכי מנוסים בירושלים.

עדנה ברונשטיין: כולם עובדים במחירי התנדבות, כולל המנכ"ל.

עדנה ברונשטיין: בכל זאת הרצון והיכולת של משרד הרווחה להכיר בנו כגוף שיכול לתת שירות הם אפס.

עדנה ברונשטיין: לדעתי, חלק מעולי אתיופיה וגם העולים האחרים לא יגיעו לתחנות גם משום שהם מפחדים מהקשר עם הרשויות.

עדנה ברונשטיין: אני עבדתי בתחנה שנים רבות.

עדנה ברונשטיין: הם לא יפנו לטיפול זוגי משום שאז הם נכנסים לתוך המערכת ולנתוני היסוד.

עדנה ברונשטיין: הם מפחדים מהמערכת שתראה אולי תפקוד לקוי, והם מפחדים מהמשמעויות של הדבר הזה.

עדנה ברונשטיין: זה לא חשש בהכרח מוצדק, אבל זה החשש של אוכלוסיית העולים שלא מכירים את המערכת ופוחדים מהסמכות.

עדנה ברונשטיין: לכן אני אומרת פה בוועדה – השירותים קיימים, אנחנו קיימים.

עדנה ברונשטיין: אנחנו גוף מאוד מכובד.

עדנה ברונשטיין: אנחנו קיימים משנת 1971.

עדנה ברונשטיין: פניתי למשרד הרווחה עם כניסתי לתפקיד לפני כשבע שנים וקיבלתי כתף מאוד מאוד קרה.

אברהם נגוסה: מה עם משרד הקליטה?

עדנה ברונשטיין: אני לא יודעת שיש למשרד הקליטה תקציבים למתן שירות טיפול זוגי ומשפחתי.

אברהם נגוסה: אם העולים חדשים, למה לא?

אברהם נגוסה: האם פניתם?

עדנה ברונשטיין: לא.

אברהם נגוסה: אז כדאי.

קסניה סבטלובה: ברגע שלמשרד הקליטה יהיה עכשיו שר הוא יופתע מכמות הבקשות.

אברהם נגוסה: השאלה האם אתם פונים עם תכניות.

אברהם נגוסה: אם אתם מדברים בסיסמאות אז כל אחד לא ירצה להיכנס לזה.

אברהם נגוסה: אבל אם אתם באים עם תכנית מפורטת כולל עלות וכולל מספר האנשים שאתם מעריכים שתסייעו להם יכול להיות שיהיה יותר רלוונטי לאנשים להתייחס.

אברהם נגוסה: אם את אומרת שאת רוצה תקציב אז, כמובן, תקציב המדינה הוא דרך מכרזים אז אומרים, תתמודדי במכרזים.

אברהם נגוסה: לכן מאוד חשוב להיות תכל'ס.

עדנה ברונשטיין: סליחה שאני אומרת את זה ככה – לא צריך לגלגל את הכדור אלינו - -

אברהם נגוסה: לא, אני לא מגלגל.

אברהם נגוסה: אני אמרתי בפתח דבריי שבראש ובראשונה האחריות היא של משרדי הממשלה.

אברהם נגוסה: נקודה.

אברהם נגוסה: זאת האחריות.

אברהם נגוסה: לאחר מכן יש ארגונים מתנדבים של אזרחים אכפתיים.

אברהם נגוסה: איך היא אמרה?

אברהם נגוסה: היא לא הולכת לעניין המקצוע או המשכורת.

אברהם נגוסה: היא מרגישה שליחות לעזור.

אברהם נגוסה: היא דוברת השפה, יש לה המקצוע.

אברהם נגוסה: אבל כדי להזיז את משרדי הממשלה תבואו עם תכנית ותשתפו אותנו, את חברי הכנסת.

אברהם נגוסה: אנחנו יכולים ללחוץ דרך שאילתות, ואם צריך דרך חקיקה אז דרך חקיקה.

אברהם נגוסה: אבל צריכה להיות תכנית מפורטת.

עדנה ברונשטיין: זה נכון שאנחנו עושים את העבודה שלנו מתוך הרגשה של שליחות ומחויבות.

עדנה ברונשטיין: עם זאת מלכ"ר זה עסק לכל דבר ועניין.

עדנה ברונשטיין: כשאני מנהלת את המלכ"ר אני צריכה לנהל אותו כך שהוא לא יפשוט את הרגל וימשיך להתקיים - -

אברהם נגוסה: אז זה עסק.

עדנה ברונשטיין: זה עסק לכל דבר ועניין.

אברהם נגוסה: כתבתם לי "מלכ"ר".

עדנה ברונשטיין: מלכ"ר זה עסק לכל דבר ועניין.

עדנה ברונשטיין: מלכ"ר צריך להיות עם תקציב מאוזן, אסור לו לפשוט את הרגל, הוא צריך לנהל את העסקים שלו למרות שהוא מלכ"ר.

עדנה ברונשטיין: שוב אני אומרת, אנחנו גוף מוכר בירושלים.

אברהם נגוסה: אבל גוף ללא מטרות רווח.

עדנה ברונשטיין: ללא מטרות רווח אבל הוא עדיין צריך להתקיים.

עדנה ברונשטיין: יש לו תקציב, הוא צריך לעמוד בדרישות של רשם העמותות.

אברהם נגוסה: אין ויכוח.

אברהם נגוסה: אני מסכים איתך.

עדנה ברונשטיין: אנחנו גוף מוכר מאוד בירושלים.

עדנה ברונשטיין: אנחנו לא חדשים.

עדנה ברונשטיין: משרד הרווחה מכיר אותנו.

עדנה ברונשטיין: אנחנו יכולים להיכלל בתכניות שכבר קיימות, לא צריך להמציא את הגלגל מחדש.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: דובר אחרון.

אברהם נגוסה: ואני מבקש בקצרה.

אברהם נגוסה: חופית בן אהודה, עובדת סוציאלית, מנהלת תכנית "דרך חדשה" למשפחות בעיריית באר-שבע, בבקשה.

חופית בן אהודה: אנחנו תכנית חדשה באגף הרווחה בעיריית באר שבע, אבל יש לנו ניסיון ארוך עם העבודה בקהילה באגף הרווחה.

חופית בן אהודה: משהו אחד היה מאוד חשוב לי במהלך הדיון הזה שלא הצלחתי לשים עליו את האצבע.

חופית בן אהודה: אנחנו מדברים על שיעור גירושין גבוה מאוד בקרב יוצאי אתיופיה.

חופית בן אהודה: לדעתי, חשוב לעשות איזושהי הבחנה או לפחות להבין מהנתונים האם הנתונים מתייחסים לעולים ותיקים או לעולים חדשים; האם אנחנו מדברים על משפחות שנולדו בארץ או, לפחות, ילדים שהתחנכו בארץ ואנחנו רואים משבר בתא המשפחתי ובעליית הגירושין - -

אברהם נגוסה: הרוב נולדו באתיופיה.

חופית בן אהודה: או שנולדו באתיופיה והם עולים חדשים.

חופית בן אהודה: חשוב לדעת וגם הנציגים דיברו על כך שהעלייה מתמשכת.

חופית בן אהודה: לכן חשוב לדעת איך לבנות את התכניות לפי אוכלוסיות היעד.

חופית בן אהודה: בבאר-שבע אנחנו עובדים הרבה מאוד עם עולים חדשים.

חופית בן אהודה: העיר קולטת עלייה כל הזמן.

חופית בן אהודה: ואני יכולה לומר מהניסיון שמה שהיה חסר מאוד בשנים האחרונות, ועכשיו אנחנו נותנים לו קצת מענה עם "הדרך החדשה" זה הנושא של מתורגמנים או מלווי משפחות שנמצאים בקהילה, דוברים את השפה, יוצרים את האמון ממקום אחר והם אלה שמצליחים ליצור קשר עם העולים ולהניע לטיפול בצורה הרבה יותר מיטבית מאשר מה שאנחנו יכולים בלעדיהם.

חופית בן אהודה: אני ממש קוראת להרחיב את אנשי המקצוע, הטיפול, האלה כמה שיותר.

חופית בן אהודה: נושא אחרון שעלה כאן

חופית בן אהודה: בכמה זוויות זה נושא של עובדים סוציאליים שעובדים עם הקהילה האתיופית.

חופית בן אהודה: עלה פה הנושא שעובדים סוציאליים חוששים או לא רוצים לעבוד רק עם הקהילה האתיופית כשהם עצמם בני הקהילה; הם לא רוצים לתחם את זה רק לתחום הזה.

חופית בן אהודה: בגלל היכולות שלהם ובגלל ההון האנושי שהן מביאים איתם – התרבות, הקודים התרבותיים, השפה – חשוב לתת תמריצים לעובדים הסוציאליים האלה כדי לבחור לעבוד דווקא עם האוכלוסייה הזאת.

חופית בן אהודה: משרד הרווחה יכול לעשות את זה, אם הוא רוצה, בתמריצים שונים, ואני קוראת לעשות את זה גם בתחום של קליטת עלייה.

חופית בן אהודה: תודה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אני חושב שמי שביקש ורשום נתנו לו לדבר למרות שחרגנו מהזמן כמעט בחצי שעה.

אברהם נגוסה: היה חשוב לשמוע את כל מי שרוצה להשמיע.

אברהם נגוסה: אני רוצה לסכם את הדיון.

אברהם נגוסה: יש לך להגיד לפני הסיכום?

קסניה סבטלובה: אני אגיד משפט.

קסניה סבטלובה: קודם כול, הוועדה הצליחה לדחוס שני דיונים באחד.

קסניה סבטלובה: בטח שמתם לב, כן?

קסניה סבטלובה: וזה התרחש בצורה אורגנית ומופלאה, לדעתי, כי הנושאים משלימים זה את זה.

קסניה סבטלובה: זאת דוגמה איך צריך לפעול.

קסניה סבטלובה: אני מקווה שגם משרדי הממשלה ייקחו את הדוגמה הזאת ויאמצו אותה וימשיכו לעשות את זה.

קסניה סבטלובה: שוב, תודה על המאמץ הבלתי רגיל ביום הלא פשוט מבחינה רגשית ומכל בחינה אחרת.

קסניה סבטלובה: תודה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: קודם כול ועדת העלייה והקליטה מזדהה בסולידריות עם כל המאבק נגד תופעת האלימות במשפחה.

אברהם נגוסה: אנחנו שמענו מאנשי המקצוע – הן מנציגי משרדי הממשלה והן מנציגי העמותות, הארגונים ואזרחים שונים שאכפת להם לקדם את הנושא.

אברהם נגוסה: ועדת העלייה והקליטה קוראת למשרדי הממשלה להכשיר עובדים סוציאליים בשפת העולים: דוברי רוסית, דוברי אמהרית, דוברי צרפתית, ספרדית, אנגלית – כל העולים.

אברהם נגוסה: להשתדל כמה שיותר שיהיו דוברי שפה שיהיו קשר ישיר עם העולים האלה.

אברהם נגוסה: לכן הוועדה קוראת למשרדי הממשלה לקבוע תקציב לדברים האלה ולתת עדיפות ראשונה להילחם נגד פירוק התא המשפחתי.

אברהם נגוסה: דבר שני, הוועדה קוראת למשרדי הממשלה לשתף פעולה עם ארגוני העולים.

אברהם נגוסה: זה לא לבוא בגישה פטרנליסטית, אלא בגישה של שיתוף פעולה.

אברהם נגוסה: נציגי העולים דוברי השפה שהקימו ארגון שיעזור צריכים לראות בהם שותפים, לא מאיימים.

אברהם נגוסה: לכן חשוב מאוד להבין שהם גם נכס למערכת, נכס למשרדי הממשלה שפועלים בקליטת עלייה.

אברהם נגוסה: חשוב מאוד לשתף אותם בתוכן התכנית.

אברהם נגוסה: כמו שאמר קודם נגה כשקובעים מכרזים ואומרים לנו, תתמודדו, אז מי שקובע את התוכן של התכנית צריך לשתף את נציגי העולים שמכירים את התרבות, ואת המנטליות.

אברהם נגוסה: אלה שמכירים צריכים להיות שותפים בבניית התכנית.

אברהם נגוסה: לכן חשוב שמשרדי הממשלה ישתפו את נציגי העולים בבניית התכנית, בביצוע התכנית ובבקרה על התכנית.

אברהם נגוסה: זה חשוב וזה יביא לנו הצלחות בעשייה שלנו.

אברהם נגוסה: דבר שלישי, ועדת העלייה והקליטה קוראת למשרד החינוך להעביר לנו תכנית מפורטת בכתב שאתם מפעילים בבתי הספר בעניין התא המשפחתי ואלימות במשפחה, כמו שהבטחתם לנו.

אברהם נגוסה: דבר רביעי, אנחנו נפנה למנכ"ל הלמ"ס כדי שביוז

אברהם נגוסה: מת

אברהם נגוסה: כם תעבירו את הנתונים שאתם אוספים למשרדי הממשלה.

אברהם נגוסה: זה הכול.

אברהם נגוסה: רק להעביר.

אברהם נגוסה: אנחנו לא מבקשים שתעמדו על הראש שלהם שיבצעו.

אברהם נגוסה: אבל לפחות תהיו שליחים להעביר את הנתונים האלה.

אברהם נגוסה: דבר נוסף, ועדת העלייה והקליטה מציעה ליצור שולחן עגול של אנשי המקצוע, של משרדי ממשלה, של ארגוני עולים שדנים יחד זה יחזק את שיתוף הפעולה.

אברהם נגוסה: כך עשינו.

אברהם נגוסה: מירה קידר, אני מסתכל עלייך - -

מירה קידר: כן.

אברהם נגוסה: - - כך עשינו בעניין החיילים הבודדים.

אברהם נגוסה: אז אני מבקש, יש לך ניסיון להוביל בכיוון הזה.

אברהם נגוסה: זה מאוד חשוב פה.

אברהם נגוסה: דבר שישי, ועדת העלייה והקליטה קוראת לממשלה להעלות את המשפחות שנשארו באתיופיה ולאחד אותן עם המשפחות בארץ כי זאת הסיבה העיקרית לשיעור הגירושין בקרב העולים החדשים יוצאי אתיופיה.

אברהם נגוסה: אנחנו שמענו מאנשי מקצוע, וחבל מאוד שהמשפחה מתפרקת.

אברהם נגוסה: אנחנו דורשים להעלות אותם ולאחד את המשפחות כמה שיותר מהר.

אברהם נגוסה: הישיבה נעולה.

אברהם נגוסה: תודה לכל המשתתפים למרות השביתה.